Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10 травня 2008 року відповідно із актовим записом за №374, складеним Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що від шлюбу є неповнолітні сини - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, внаслідок різних характерів їх із відповідачем сімейне життя не склалося, у зв`язку із чим вони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, втратили почуття поваги один до одного, між ними існують особисті неприязні стосунки. Категорично заперечує щодо примирення подружніх відносин. За таких обставин просить шлюб розірвати, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2022 року призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Пояснила, що впродовж тривалого часу вони із відповідачем не підтримують подружніх відносин, між ними втрачено почуття поваги та любові, а шлюб існує лише формально. На даний час вони із відповідачем проживають в одній квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності. Відповідач відмовляється в добровільному порядку виселитися із вказаного житла. При цьому, відповідач часто влаштовує сварки та вияснення стосунків у присутності дітей, чинить моральний та психологічний тиск на неї та на малолітніх синів. Маніпулює дітьми. Категорично заперечила щодо примирення, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти розірвання шлюбу. Вказав, що для існування сім`ї не обов`язково підтримувати подружні відносини, оскільки найважливішим є спільне життя заради дітей. Бажає, щоб діти виховувалися у повній сім`ї, проте, не заперечив твердження позивачки про те, що між ними часто виникають сварки та непорозуміння. Вважає, що він та позивачка ведуть спільне господарство, оскільки він надає кошти на навчальні потреби дітей. За вказаних обставин просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Судом установлено: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 10 травня 2008 року, про що зроблено актовий запис за №374 відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 10 травня 2008 року видане Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04 листопада 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №2564. Також, [INFO] народився у сторін народився син [PERSON] , про що складено актовий запис №20 Великоберезовицької селищної ради, Тернопільського району, Тернопільської області, якою 05 квітня 2016 року видане Свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Сімейне життя сторін не склалося, внаслідок різних характерів між ними часто виникають сварки, вони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, втратили почуття поваги один до одного, між ними існують особисті неприязні стосунки. Позивачка категорично заперечує проти примирення та вважає подальше збереження шлюбу неможливим і таким, що суперечить її інтересам. Відповідно до вимог статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Вимогами статті 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом установлено, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, не погоджується на примирення. За вказаних обставин, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та до шлюбних відносин, що є неприпустимим. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, що відповідатиме волі позивачки і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя. Щодо доводів відповідача про необхідність збереження шлюбу заради дітей, то суд зауважує, що положеннями статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відтак, відповідач не обмежений у своєму праві на спілкування та участь у вихованні дітей. За вказаних обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 992,40 гривень, сплачений при зверненні до суду із позовом. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного та

Outcome: approved