Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

В червні 2018 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, а саме: визнати квартиру [ADDRESS] (загальна площа 34,5 кв.м, житлова площа 18,5 кв.м, реєстраційний номер майна: 30744343) об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; визнати квартиру [ADDRESS] (загальна площа 57,0 кв.м, житлова площа 39,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 136787380000) об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 34,5 кв.м, житловою площею 18,5 кв.м, реєстраційний номер майна: 30744343, що розташована за адресою: [ADDRESS] , припинивши право власності на цю 1/2 частину даної квартири за [PERSON] , [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 57,0 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м, реєстраційний номер майна об`єкта нерухомого майна: 136787380000, що розташована за адресою: [ADDRESS] , припинивши право власності на цю 1/2 частину даної квартири за [PERSON] , [INFO] ; В обґрунтування позову позивач зазначив, що в період з 2005 по 2015 рік перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконкомом Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області 30.07.2005 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - синів [PERSON] (2008 р.н.) та [PERSON] (2013 р.н.), що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві 12.11.2008 року; Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 14 червня 2013 року. Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26.06.2015 року в справі № 758/5663/15-ц шлюб було розірвано. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05.06.2015 року в справі № 756/1923/15-ц зі [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх синів в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12.05.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивач сплачує аліменти регулярно в повному обсязі, також приймає участь в інших витратах, пов`язаних з утриманням дітей, на підтвердження чого надає квитанції, довідки, чеки. Заборгованість зі сплати аліментів відсутня, що підтверджує Інформацією з Єдиного реєстру боржників станом на 10.06.2018 р. (https://erb.minjust.gov.ua/#/search-debtors). Під час шлюбу подружжям було набуто майно, що в розумінні статті 60 Сімейного кодексу України вважається об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. А саме, Позивачем та Відповідачем було придбано: 1) Квартиру [ADDRESS] . Загальна площа квартири -34,5 кв.м., кількість кімнат - одна. Вартість квартири - 427 734,00 грн., право власності на квартиру підтверджується Договором купівлі - продажу квартири, посвідченим 08.06.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою Т.М. за реєстровим № 627; Інформаційною довідкою № 126616075 від 06.06.2018 року, титульний власник квартири - [PERSON] ; 2) Квартиру [ADDRESS] . Загальна площа квартири - 57, 00 кв.м. , кількість кімнат - три. Вартість квартири - 860 628,74 грн., право власності на квартиру підтверджується Договором купівлі - продажу квартири, посвідченим 04.07.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В. за реєстровим № 1933; Інформаційною довідкою № 126612798 від 06.06.2018 року, титульний власник квартири - [PERSON] . Загальна вартість нерухомого майна, що було придбане за час шлюбу Позивача та Відповідача, становить 1 288 362,74 грн. Вказані квартири являються об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згоди між ними щодо поділу квартир не досягнуто. Ухвалою від 12.12.2018 р. відкрито провадження у справі з призначенням розгляду в порядку спрощеного провадження. В судовому засіданні 20.07.2020 р. протокольною ухвалою спрощене позовне провадження замінено на загальне позовне провадження. Ухвалою від 20.07.2020 р. у підготовчому провадженні відмовлено в заяві сторони позивача про затвердження мирової угоди. Відповідачем подано відзив, в якому стороною відповідача зазначається, що відповідач визнає, що вищевказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, але вважає, що необхідно відступити від засад рівності часток при вирішенні спору та збільшити частку майна відповідача, визнавши право власності за нею на 2/3 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] та визнавши право власності за нею на 2/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] , разом з чим зменшивши частку позивача та визнавши право власності за ним на 1/3 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] та визнавши право власності за ним на 1/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] . Необхідність відступлення від засад рівності часток при вирішенні спору відповідач обґрунтовує тим, що позивач не виконує обов`язку утримання своєї частки у спільному майні, а саме не сплачує комунальні послуги за утримання квартир, чим фактично ухиляється від участі в утриманні дітей, тому, на думку відповідача, суд повинен відступити від засад рівності часток подружжя. Також, відповідач посилається на усну домовленість з позивачем щодо поділу майна та на умови мирової угоди між ними, яка не була затверджена судом. Окрім того, відповідач посилається на «Висновок про вартість будівельно-монтажних робіт та використаних матеріалів при проведенні ремонтних робіт в трикімнатній квартирі [ADDRESS] та зазначає, що факт проведення ремонту нею за її кошт - є підставою збільшення її частки в спільному майні подружжя. Також, відповідач зазначає, що позивач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, сума сплачена ним менша, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, тому необхідно відступити від рівності часток. Представником позивача було подано відповідь на відзив, в якому сторона позивача він зазначає, що всі зазначені підстави, яким відповідач обґрунтовує свою вимогу відступлення від засад рівності часток при вирішенні спору - є надуманими та не підтверджуються належними доказами. Позивач зазначає, що відповідачем не дотримано вимог встановлених положенням ст. 95 ЦПК України, оскільки жодна світлокопія долученого до відзиву документу, ані Відповідачем, ані її представником, належним чином не завірена. Також стороною Відповідача, у направленому Позивачу відзиві на позов, нічого не зазначено щодо наявності оригіналів документів, що є грубим порушенням вимоги встановленої положенням частини 5 ст. 95 ЦПК України. Також, позивач зазначає, що сторона відповідача робить хибні посилання на укладення мирової угоди, яку сторони не укладали, а Подільський районний суд м.Києва, її не затверджував. Позивач зазначає, що відповідач робить посилання на «Висновок про вартість будівельно-монтажних робіт та використаних матеріалів при проведенні ремонтних робіт в трикімнатній квартирі [ADDRESS] » від 04.08.2020 року, але разом з тим, таке посилання є неправомірним оскільки зазначена трикімнатна квартира є спільною сумісною власністю Сторін у справі, але позивач, як співвласник даної квартири, не надавав своєї згоди на проведення в даному приміщенні будь-яких будівельних робіт, тим паче в період, коли вже даний спір перебував на розгляді в суді, відтак, відповідач неправомірно посилається на вище зазначене положення норми матеріального права, як на підставу збільшення своє частки. Окрім того, спірна трикімнатна квартира [ADDRESS] , а тому вищезазначений «Висновок про вартість будівельно-монтажних робіт та використаних матеріалів при проведенні ремонтних робіт в трикімнатній квартирі [ADDRESS] » від 04.08.2020 року (надалі також - Висновок), ніякого відношення до спірної квартири не має, а також в додатках до відзиву вище згаданий Висновок зазначений під номером «2», але не долучений. Також, відповідач робить безпідставне посилання на положення норм матеріального права, а саме - на положення статтей 70, 71 Сімейного кодексу України, так як наведені Відповідачем розрахунки не підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки копія вище зазначеної банківської виписки відсутня. Позивач посилається на положення ч. 8 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України, яким встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї, а відтак, в судовому засіданні, яке відбулося 20 липня 2020 року, стороні відповідача, судом було встановлено строк для подання відзиву на позов, який становив 15 днів,тобто сторона відповідача повинна була подати відзив на позов, долучивши до нього належним чином засвідчені копії документів, які на думку відповідача обґрунтовують його заперечення до 04 серпня 2020 року включно.Частина 4 ст.1212 ЦПК України визначає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як вбачається з витягу, який було зроблено Позивачем з офіційного сайту «Укрпошти», то поштове відправлення відзиву на позов було прийнято на поштовому відділенні «Укрпошти» в місті Біла Церква у представника Відповідача вже 06 серпня 2020 року, що є порушенням встановленого Подільським районним судом строку на подання відзиву на позов, а значить - до розгляду судом не може бути прийняте (копія витягу з офіційного сайту «Укрпошти» та конверту додаються). Так як, дана інформація є публічною та легко доступною, то це легко можна перевірити за номером відправлення: 0911209945153, перейшовши на сайт «Укрпошти» за посиланням: https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html. Окрім того, позивач зазначає, що підписуючи та подаючи відзив на позов, представник відповідача - адвокат Борисенко А.М. не дотримався вимог, передбачених положеннями ст. 178 ЦПК України, а саме:п.8 ч.3 ст. 178 ЦПК України - відзив не містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понестив зв`язку із розглядом справи; ч. 4 ст. 178 ЦПК України - йому, як учаснику справи копія даного відзиву надіслана не була; ч. 6 ст. 178 ЦПК України - представник відповідача не додав до відзиву довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження як представника відповідача; ч. 7 ст. 178 ЦПК України - відзив на позов не було подано в строк, який було встановлено судом;, тому відповідно до положення ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в якому сторона відповідача зазначає, про те, що в неї є всі оригінали квитанцій про сплату комунальних послуг, що відповідач подав до суду оригінал Висновку про вартість будівельно-монтажних робіт та використаних матеріалів при проведенні ремонтних робіт в трикімнатній квартирі [ADDRESS] » та відповідач до відзиву надав копію виписки Приватбанку про сплату аліментів Позивачем та повідомляє що ним понесено витрати у зв`язку з розглядом справи в розмірі 4000 грн. Позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, якою зазначено, що в тексті позовної заяви допущено технічну помилку у назві проспекту та натомість слова «Свободи» надруковано «Правди», тому просить читати текст прохальної частини позовної заяви в наступній редакції: «Визнати квартиру [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ». «Визнати за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] , припинивши право власності [PERSON] на цю частину квартири.» Відповідачем надано письмові пояснення, в яких вона зазначає, що позивач приховува, пошкоджував, знищував спільне майно, тому необхідно відступити від засад рівності часток при розподілі майна. Відповідачем подано заяву, якою вона просить застосувати строки позовної давності та зазначає, що позивач пропустив строк на подачу позову до суду, мотивуючи це тим, що рішення про розірвання шлюбу датоване 26.06.2015 року. Відповідачем подано клопотання про призначення будівельно-товарознавчої експертизи. Відповідачем подано клопотання про витребування доказів в ДПІ Оболонського району ГУ ДФС у м. Києві. Позивачем неодноразово подані клопотання про доручення доказів до справи та надано довідки про доходи, копії квитанцій, чеків по сплаті аліментів та витрат на утримання дітей, довідки ВДВС щодо відсутності заборгованості по сплаті аліментів, належним чином завірених. Позивачем надано Звіт про оцінку вартості ремонту в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судовому засідання позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити вимоги. В судовому засіданні відповідач та її представник, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи відповідно до вимог закону, в судове засідання повторно не з`явились, відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із перебуванням в Німеччині через введений в Україні воєнний стан та страхом повернення до країни. Враховуючи повторність неявки сторони відповідача, неповідомлення представником відповідача причини своєї неявки, беручи до уваги поданий відзив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та її представника. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що в період з 2005 по 2015 рік перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконкомом Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області 30.07.2005 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - синів [PERSON] (2008 р.н.) та [PERSON] (2013 р.н.), що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві 12.11.2008 року; Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 14 червня 2013 року. Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26.06.2015 року в справі № 758/5663/15-ц шлюб було розірвано. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05.06.2015 року в справі № 756/1923/15-ц зі [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх синів в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12.05.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивач сплачує аліменти регулярно в повному обсязі, також приймає участь в інших витратах, пов`язаних з утриманням дітей, на підтвердження чого надає квитанції, довідки, чеки. Заборгованість зі сплати аліментів відсутня, що підтверджує Інформацією з Єдиного реєстру боржників станом на 10.06.2018 р. (https://erb.minjust.gov.ua/#/search-debtors). В період шлюбу до мементу фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, сторонами було прийнято спільне рішення про придбання квартир: 08 червня 2010 року було придбано квартиру [ADDRESS] (загальна площа 34,5 кв.м, житлова площа 18,5 кв.м, реєстраційний номер майна: 30744343) згідно договору купівлі продажу та 04 липня 2014 року було придбано квартиру [ADDRESS] (загальна площа 57,0 кв.м, житлова площа 39,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 136787380000) згідно договору купівлі-продажу. Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтєю 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до вимог ст. 70 СК України, у разі поділу Майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спірможе бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проте, проживання дітей з позивачем само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, відповідачем не доведено. В Рішенні Конституційного Суду № 17-рп/2012 від 19.09.2012 р., роз`яснено, що рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Сімейного кодексу та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Сімейного кодексу України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами,встановленими статтями 69-72 СК України таст. 372 ЦКУкраїни. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається запогодженням міжподружжям, а при недосягненні згоди - виходячи здійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільнонажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно відтого, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути:квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно - будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма ст. 60 СК Укрїни вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Відповідач не оспорює право спільної сумісної власності на квартири, таким чином позовні вимоги в частині визнання спірних квартир спільною сумісною власністю подружжя підлягають задоволенню. В ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження обставини, зазначені відповідачем, а саме: наявність заборгованості по сплаті аліментів на утримання дітей станом на момент ухвалення рішення суду; наявність заборгованості по сплаті комунальних послуг за утримання квартир зі сторони позивача належним чином не доведена, належних доказів не надано (відповідач має право звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за сплату житлово-комунальних послуг у разі якщо матиме належні підстави та докази). Окрім того, не знайшов свого підтвердження факт пропуску строків позовної давності на звернення до суду з позовом, так як рішення про розірвання шлюбу, на яке посилається відповідач, є заочним та дата набрання ним законної сили - 17.05.2017 рік. Щодо твердження відповідача про необхідність відступлення від рівності часток при розподілі спільного майна на підставі того факту, що відповідач здійснила ремонт спільно нажитій квартирі, то дана обставина не може слугувати підставою відступлення від засад рівності часток, так як проведення ремонтних робіт було особистим бажанням відповідача, не погодженим з позивачем та здійснене в період після припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, в той час, коли даний спір вже перебував на розгляді в суді. Позивач в свою чергу також надав докази здійснення ремонтних робіт в іншій спільній квартирі, але разом з цим не просив збільшити його частку в спільному майні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обгрунтованими, заснованими законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного, , ст.ст. 57-60,69,70 СК України, ст. 368 ЦК України,

Outcome: approved