Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

Заявники звернулися до суду з вищевказаною заявою, відповідно до якої просили встановити факт, що [PERSON] , яка народився [INFO] у місті Ужгороді шляхом використання допоміжних репродуктивних технологій, є донькою громадян Федеративної Республіки Німеччини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заява обґрунтована тим, що 11.08.2011 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Санта-Барбара штату Каліфорнія округу Санта-Барбара, місцевий номер реєстрації 5201142000197. [INFO] мати [PERSON] , яка народила дитину, надала згоду, посвідчену приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Асаулюком А.В., на запис заявників батьками новонародженого нею дівчинки, яку вона народила, що була зачата у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства. Нормами законодавств ФРН не передбачено визнання законною процедури народження дитини шляхом сурогатного материнства, а також не передбачено і визнання законними на території ФРН свідоцтв про народження дитини, виданих іноземною державою. Єдиний шлях для заявників на визнання їх сина дійсно їх дитиною для офіційних установ та органів ФРН, це надання (та подальша легалізація у Німеччині) рішення суду України про встановленні походження (батьківства) заявників. У зв`язку з вищевикладеним заявники звернулися до суду із вказаною заявою. Заявники в судове засідання не з`явилися. Про час, місце та дату слухання справи повідомлені належним чином. Представник заявників [PERSON] направив до суду заяву про слухання справи у його відсутності та у відсутності заявників, просив задовольнити заяву про встановлення факту родинних відносин у повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила до суду нотаріально засвідчену заяву, в якій проти задоволення заяви про встановлення факту родинних відносин не заперечувала, просила слухати справу у її відсутність. Представник заінтересованої особи - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання судом повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи та подані заявниками докази, суд прийшов до висновку, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 496 ЦПК України іноземці та інші іноземні особи, мають право звертатись до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересі. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та Законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2. ст. 123 Сімейного кодексу України у разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Заявники перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 30). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим ВДРАЦС у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Івано-Франківськ)10.07.2022, у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 737. [PERSON] була народжена сурогатною матір`ю - [PERSON] , громадянкою України, [INFO] , в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій. Факт народження дитини жіночої статі підтверджується медичним свідоцтвом № 1619 від 11.07.2022. Генетична спорідненість дитини: [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] підтверджується довідкою про генетичну спорідненість батьків (матері та батька) з плодом № 168832, виданою ПП «Медичний центр «Інтерсоно». Заінтересована особа [PERSON] , яка народила дитину, [INFO] надала згоду, посвідчену приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Асаулюком А.В., на запис заявників батьками новонародженого нею дівчинки, яку вона народила, що була зачата у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства.. Державна реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00036214872 від 20.07.2022. В державному реєстрі актів цивільного стану зазначено, що заявники: [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю дитини [PERSON] . Правом ФРН, громадянами якої є батьки дитини, сурогатне материнство заборонене, і в якості матері відповідно до параграфу 1591 Цивільного кодексу ФРН визнається лише жінка, яка народила дитину (сурогатна матір). З матеріалів справи вбачається, що на звернення заявників до німецьких правознавців «Розе і партнери» було надано юридичний висновок № 000942-22/МО/ВS від 26.09.2022, в якому зазначається, що згідно норм права ФРН заявники не можуть вважатися законними матір`ю та батьком дитини, вони вважаються неспорідненими з новонародженим. Матір`ю може бути лише жінка, що народила дитину, а батьком може бути чоловік, який перебуває у шлюбі з матір`ю дитини на момент народження дитини, або його батьківство встановлено судом. Ці норми також без обмежень поширюються і на випадки сурогатного материнства. Для осіб, що бажають стати батьками за програмою сурогатного материнства, у Німеччині існує, зокрема, наступний спосіб стати батьками - якщо є відповідне рішення суду іноземної країни, яке встановлює батьківство осіб-замовників сурогатної програми, то є можливість визнання такого рішення відповідно до передбаченого порядку визнання батьківства у Німеччині. Таким чином, здійснений в Україні актовий запис про батьків в реєстрі актів цивільного стану громадян, та видане на цій підставі свідоцтво про народження дитини не визнається у Німеччині як рішення (акт) компетентного органу України, зокрема не визнається і свідоцтво про народження, в якому батьком народженої в Україні [PERSON] записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно ч. 3 ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм. Судом встановлено, що норми права законів Німеччини та висновок з рішення Верховного суду ФРН, на які представник заявника посилається в своїй заяві, були отримані з офіційних джерел, а саме сайтів Міністерства Юстиції і захисту споживачів ФРН та реєстру рішень Федерального Верховного суду ФРН, які є доступними джерелами права, український переклад яких посвідчений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 параграфу 108 («Визнання іноземних рішень») Закону ФРН «Про порядок розгляду сімейних справ та справ добровільної підсудності» за винятком рішень у справах про шлюб, рішення, прийняті за кордоном визнаються без особливого провадження. Рішенням Федерального суду ФРН від 20.03.2020 - ХІІ ZB 320/17 визначено, що для визнання походження дитини згідно з німецьким законодавством, має бути надано рішення судів або органів державної влади, які наділені державними повноваженнями і які за своїм функціоналом відповідають німецьким судам, при цьому йдеться не про лише просту реєстрацію народження. Внесення до реєстру записів актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану України цим вимогам не відповідає. Невизнання факту реєстрації матір`ю дитини в Україні Верховним судом ФРН обґрунтовується тим, що така дія підтверджується не рішенням суду, а актом органу реєстрації актів цивільного стану, яке не відповідає змісту частини 1 параграфу 108 Закону «Про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності». Таким чином, офіційні установи Німеччини ставлять під сумнів юридичну силу рішення українського органу реєстрації актів цивільного стану, на підставі якого було видано свідоцтво про народження, в частині запису про батьків народженої [PERSON] . Відмова органів ФРН у визнанні факту реєстрації заявників батьками дитини порушує їх права та права дитини, оскільки зі статусом батьків пов`язані всі їх права та обов`язки щодо дитини, зокрема матеріального забезпечення та піклування, які вони набули згідно законодавства України. З урахуванням висновку, викладеного у рішенні Верховного федерального суду ФРН ХІІ ZB 320/17 від 20.03.2019, таке порушення прав заявників може бути усунуто шляхом встановлення факту родинних відносин в суді України за місцем народження дитини з винесенням відповідного судового рішення. Згідно ст. 4. Закону України «Про міжнародне приватне право» (надалі - «Закон») право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Статтею 65 цього Закону передбачено, що встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження. Відповідно до ст. 16 цього Закону особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. У рішеннях від 26 червня 2014 року у справі «Меннессон проти Франції» скарга №65192/11 та у справі «Лабассе проти Франції» скарга №65941/11, Європейський суд з прав людини зазначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак Суд також визначив, що заборона сурогатного материнства не може впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті Суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи викладене,

Outcome: approved