Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

28 листопада 2022 року, КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідачки [PERSON] , на їх користь заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2018 р. по 01.09.2022р. у сумі 32388,52 грн., з яких: 32146,21 грн. - сума основного боргу, 68,33 грн. - інфляційні нарахування, 173,98 грн. - три відсотки річних та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що квартира [ADDRESS] є приватною власністю відповідача на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.02.2018 року. Відповідно до рішення Жовтоводського міськвиконкому №410/1 від 29.11.2000р. функції по збору платежів від населення за послуги гарячого водопостачання та опалення перейшли від ВЖРЕО м. Жовті Води до КП «Жовтоводськтепломережа». Невиконання відповідачкою зобов`язань по оплаті в повному обсязі за централізоване опалення призвело до виникнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, що змусило позивача звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2022 року по справі було відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони про розгляд справи судом повідомлені належним чином. 05.01.2023 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення, де остання зазначила, що з 01.02.2019 року вона не є власником квартири [ADDRESS] , оскільки продала дану квартиру [PERSON] , про що надала відповідні докази, а тому не повинна нести відповідальність за несплату комунальних платежів, у тому числі і штрафних санкцій. Крім того, відповідачка просила застосувати строк позовної давності до боргу, який виник станом на 1.02.2019 року. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України суд розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що Позивач є підприємством, яке надає послуги з теплопостачання.(а.с.12) 05 квітня 2018 року між сторонами було укладено договір №744876 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Даним договором визначено, що останній може бути розірвано достроково у разі, зокрема, переходу права власності (користування) на квартиру до іншої особи. Механізму розірвання договору достроково у ньому не зазначено. (а.с.11) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.08.2022 року, що 01.02.2019 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Підстава держаної реєстрації є договір купівлі-продажу, серія та номер: 168, виданий 01.02.2019 року приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, Дудник Т.В. (а.с.30) Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV, далі - Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), статтею 1 якого врегульовано, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Судом встановлено, що з 01.02.2019 року [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS] , а також не являвся споживачем послуг, які надавав позивач за цією адресою, а тому не може нести відповідальність зі сплати заборгованості та штрафних санкцій за послуги, які не споживала, тобто за період з 01.02.2019 року по 01.09.2022 року. Однак, із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідачка [PERSON] до продажу квартири, тобто з 01.10.2018 року до 01.02.2019 року, мала заборгованість за наданій їй послуги з теплопостачання у загальному розмірі 3625,98 грн. (а.с.5) Відповідачка [PERSON] заявила у своїй заяві про застосування строку позовної давності до заборгованості, яка існувала на час продажу квартири. Оскільки під час ухвалення даного рішення судом було встановлено пропущення строків позовної давності щодо заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, яка виникла за період з 01.10.2018 року по 01.02.2019 року, у розмірі 3625,98 грн., позивачем не доведено переривання строків давності, тому суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення заборгованості з відповідача у строк, більш, ніж передбачений ст.257 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні вимог в цій частині у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Таким чином, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed