Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 06 липня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що [INFO] у неї з [PERSON] народилась донька [PERSON] . З квітня 2018 року вона припинила фактичні шлюбні відносини з відповідачем через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки, а також постійні сварки та скандали, які негативно впливали на психічний стан дитини. В подальшому вона дізналась, що у [PERSON] є інша жінка. В травні 2019 року вона звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, оскільки останній ухилявся від утримання доньки. Рішенням суду від 01 липня 2020 року вирішено стягувати з відповідача аліменти на її користь, яке 05 лютого 2020 року було змінено Київським апеляційним судом в частині розміру аліментів. Згідно розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації №463 від 31 травня 2019 року визначено місце проживання дитини [PERSON] та часи відвідування дитини для батька [PERSON] . Однак, відповідач постійно порушував графік побачень з дитиною. Вказує, що на даний час [PERSON] викрав дочку і утримує її у невідомому місті та у невідомих людей. Він вимкнув всі телефони, в тому числі і телефон її доньки, зловживаючи правами перешкоджає їй у спілкуванні з дитиною та дізнатись про її стан здоров`я. Така поведінка [PERSON] по відношенню до дочки була неприйнятною і протягом подружнього життя, оскільки він завдавав їй фізичного та морального насилля в присутності дитини, залякував доньку, погрозами примушував її до спілкування. Такою поведінкою відповідач домігся того, що дочка стала боятись батька. На даний час він знову здійснює насилля над донькою з метою ухилення від сплати аліментів, тому що сприймає доньку як іграшку у задоволенні своїх амбіцій. Заборгованість по аліментах складає більше 100 000 грн. За час надзвичайного стану у зв`язку з підвищеною захворюваністю на ковід-19, він не спілкувався з дитиною, не привітав її з днем народження, не надавав коштів на її утримання. Весь час дитина проживала за місцем своєї реєстрації разом з нею та за згодою відповідача. У зв`язку з тим, що відповідач відмовився добровільно повернути їй дитину, незаконно утримує її, просить суд постановити рішення про негайне відібрання у [PERSON] неповнолітньої дочки [PERSON] і повернення її до матері за місцем проживання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому. Суду пояснила, що у квітні 2018 року сторони припинили спільне проживання, через деспотичне, агресивне ставлення відповідача до неї. Відповідач став проживати з іншою жінкою, залишив їх з донькою, не цікавився їхнім життям, не допомагав матеріально. Відповідач не займався вихованням доньки, поводився агресивно у її присутності, тиснув на доньку, не приймав участі у її вихованні, вона зверталась у опікунську раду з приводу того, що батько не приймає участі у вихованні дитини. Після постановлення рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, він його оскаржував, тому утворилася велика заборгованість, а після того, як Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги відповідача щодо розміру аліментів, відповідач викрав доньку. Через ухилення відповідача від сплати аліментів, вони з донькою опинилися у скрутному матеріальному становищі, тому вона працювала на двох роботах. Ввечері 11 червня 2021 року вона була на роботі, а донька - під наглядом бабусі. Близько 22 години, бабуся зайшла в кімнату доньки і виявила, що її немає. Телефони доньки та відповідача були вимкнуті. Зателефонувавши в поліцію, з`ясувала, що донька у відповідача. З того часу відповідач утримує в себе доньку та не дозволяє їм спілкуватися. Протягом року дитина не навчалася в школі. У 2022 році документи доньки передані в Шепетівську гімназію №6, їй відомо, що донька навчається онлайн. Просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, підтвердив обставини, викладені в позові. Зауважив, що місце проживання малолітньої дитини визначено рішенням органу опіки і піклування за місцем проживання її матері, також рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дитини. Вважає, що для малолітньої дитини не має належних житлових умов у двокімнатній квартирі батька відповідача, в якій, крім власника, проживають відповідач із співмешканкою. Зазначив, що місце проживання малолітньої дитини визначено офіційно, що також підтверджується відповідною довідкою про зареєстроване місце проживання дитини. Посилаючись на те, що зміна місця проживання малолітньої дитини відбулася у незаконний спосіб, просив позов задовольнити. Позиція відповідача та представників третіх осіб. Відповідач [PERSON] в письмовому відзиві позов не визнав, вважає відсутніми обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, тому відсутні правові підстави позову. Вказує, що не відповідають дійсності твердження позивача про самовільне і примусове викрадення ним дочки, зміну її місця проживання, всупереч розпорядженню Шевченківської РДА в м. Києві за №463 від 31 травня 2019 року, оскільки вказаним розпорядженням визначено графік побачення з дитиною, а не встановлено місце проживання дитини. Також не відповідають дійсності твердження позивача про викрадення дитини, оскільки знаходження у нього дочки стало наслідком її самостійної втечі у нічний час з дому її матері, внаслідок систематичного насилля та знущань над дитиною з боку матері та бабусі. Заборгованість по аліментах утворилась внаслідок тривалого розгляду справи судом, а коли він дізнався про розмір боргу, дочка втекла від матері та до даного часу проживає з ним, тому позивач не потребує аліментів на утримання дитини. Таким чином, відсутні та недоведені позивачем визначені ч.1 ст. 162 СК України підстави для застосування її правових наслідків та задоволення позову. Вказав, що позивач, дізнавшись про скарги дитини на фізичне та психологічне насилля до неї з боку матері та бабусі, просить повернути доньку проти волі останньої. Він звертався до Шепетівської міської ради із заявою про визначення місця проживання малолітньої дочки з ним, однак розгляд його звернення припинено у зв`язку з розглядом даної справи судом. Під час підготовки до розгляду його заяви дочка написала до органу опіки та піклування заяву про своє бажання проживати з ним. Вважає, що підстави даного позову виникли у позивача із власного переконання про безумовні переваги її прав на виховання малолітньої доньки [PERSON] , над його правами, що не відповідає Закону та судовій практиці Верховного Суду. Після втечі дочки, позивач створювала перешкоди для її навчання, оскільки чинила тиск на директора школи №175 м. Києва, щоб остання не віддавала йому документів для навчання дитини в м. Шепетівка. Внаслідок таких дій позивача, дитина у 2022 році змушена йти знову у третій клас. Вказані обставини свідчать, що визначальним у даному спорі для позивача є не благополуччя дитини, а її особисті амбіції та забаганки. Крім того, в період проживання дитини з матір`ю, остання також чинила перешкоди у зверненні до лікаря для лікування вуха дитини, що запалилось після проколу мочки вуха для носіння сережок. Після його звернення до органу опіки та піклування, [PERSON] надана медична допомога. Вказує також на непоодинокі випадки вчинення позивачем перешкод в побаченнях з дитиною та оздоровленні на морі за його рахунок. Неодноразово за період проживання дочки [PERSON] з позивачем, до останньої застосовувались компетентними органами заходи впливу за фізичне та психологічне насильство над донькою. За наведених обставин, просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що як батько малолітньої дитини 31 травня 2019 року отримав рішення органу опіки і піклування, яким було визначено часи зустрічей з дитиною. З того часу намагався побачитися з дитиною, однак йому не давали такої можливості, тому звертався в поліцію з відповідними заявами. В листопаді 2020 року прийшов до доньки в школу, вона скаржилась, що вдома на неї тиснуть, б`ють її, дитина була недоглянута, у неї було запалення вушка. Лише завдяки його втручанню позивачка відвела дитину до лікаря. При зустрічах донька скаржилася, що бабуся смикає її за волосся. З цього приводу він звертався у відповідні служби та в поліцію, було проведено психологічні тести, за результатами яких встановлено, що мати та бабуся знущаються над дитиною. 05 вересня 2020 року після проведення психологічного тесту, відвів дитину додому, де його побили. В кінці 2020 року він кожного разу намагався зустрітися з дитиною, йому в цьому перешкоджали в школі та вдома. Донька хотіла з ним бачитися, телефонувала, просила, щоб він її забрав, бо над нею знущаються. Це виявлялося в тому, що дитину піднімали з ліжка в 4 год ранку, оскільки в них був «ритуал прощання». 11 червня 2021 року він був на роботі, йому зателефонувала донька, поскаржилася, що її побила бабуся за те, що вона постригла собі волосся, яке не могла розчесати, бо через економію води їй забороняли мити голову. Пояснювала, що знаходиться на дитячій площадці і не знає куди їй іти, бо поскаржилася матері, а вона її посварила. Дитина була неохайна, від неї погано пахло, він забрав доньку до себе. Він не повідомив позивачці про те, що забрав дитину, бо в той вечір з нею не було зв`язку, а в подальшому донька просила не телефонувати. Наступного дня близько 10-11 год йому зателефонував поліцейський, з`ясувавши, що він батько, попросив надіслати світлину доньки, призначив зустріч на 14 червня 2021 року, тоді повторно було проведено психологічний тест. Оскільки дитина не захотіла повертатися в школу і до матері, він звернувся до Шепетівської гімназії №6 про переведення доньки на навчання. В кінці серпня 2021 року звернувся в школу м. Києва, де навчалася донька, однак йому повідомили, що позивачка написала заяву, якою заборонила видавати документи доньки. Він звернувся в поліцію, в райдержадміністрацію з відповідними заявами, розгляд яких тривав протягом року. Також звернувся до опікунської ради у м. Шепетівці, щоб визначити місце проживання доньки з ним, дитина особисто написала заяву про те, що бажає проживати з ним. Однак йому повідомили, що не можуть приймати відповідні рішення до вирішення даного спору. Зазначив, що не зарахував дитину в школу у 2021 році, бо йому в цьому перешкоджала адміністрація школи в м. Києві, де навчалася донька. Підтвердив, що з нього стягнуто аліменти у 2020 році, не погасив заборгованості по аліментах, бо місце проживання дитини змінилося, а тому позивачка не потребує коштів на утримання дитини. Пояснив, що не надав можливості органу опіки і піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради скласти відповідний висновок, бо службові особи намагалися спілкуватися з дитиною, а він цього не бажає, вважає, що лише суд може допитати доньку. Представник третьої особи Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про дату, час та місце судових засідань повідомлявся у встановленому порядку, в судові засідання не з`явився, своїм процесуальним правом не скористався, заяв про відкладення розгляду справи або проведення такого у його відсутності суду не надав, що не є перешкодою для розгляду справи Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Гайдайчук Ю.П. в судовому засіданні зазначив, що орган опіки та піклування не зміг виконати доручення суду про складання відповідного висновку щодо розв`язання спору, оскільки відповідач не надав можливості провести обстеження житлових умов та поспілкуватися з малолітньою дитиною. Щодо вирішення спору покладаються на розсуд суду. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого засідання на 07 жовтня 2021 року, яке відкладено на 09 листопада 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача та представника третьої особи. Ухвалою суду від 09 листопада 2021 року справу передано за територіальною підсудністю до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області. 02 червня 2022 року справа надійшла до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 червня 2022 року передано для розгляду судді Березюк Н.П. Ухвалою суду від 14 червня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 14 липня 2022 року. 14 липня 2022 року позивач подала клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, за клопотанням відповідача [PERSON] підготовче засідання відкладено на 28 липня 2022 року. Після відкладення підготовчого засідання 14 липня 2022 року, позивач подала до канцелярії суду клопотання, у якому просила залучити до участі в справі відповідний орган опіки і піклування, продовжити підготовче засідання у режимі відеоконференції. 27 липня 2022 року відповідач подав до суду відзив на позов з додатками. Ухвалою суду від 28 липня 2022 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради, на який покладено обов`язок надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору у підготовче засідання, яке відкладено на 22 вересня 2022 року та 06 жовтня 2022 року за клопотанням позивача. 22 вересня 2022 року та 06 жовтня 2022 року до суду надійшла інформація органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради про неможливість проведення обстеження умов проживання малолітньої дитини та складання відповідного висновку, у зв`язку з тим, що дитина не проживає в м. Шепетівці. Ухвалою суду від 06 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 02 листопада 2022 року, зобов`язано відповідача [PERSON] забезпечити можливість проведення обстеження умов проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за зазначеною ним адресою: в [ADDRESS] , - 14 жовтня 2022 року о 10 год. 00 хв. та надати можливість представникам органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради спілкуватись з малолітньою дитиною з метою підготовки ними висновку щодо розв`язання спору по суті. Задоволено клопотання позивача [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою сервісу «EASYCON» . Розгляд справи відкладено на 16 листопада 2022 року, у зв`язку з неможливістю авторизації позивача та її представника у підсистемі відеоконференцзв`язку та технічною неможливістю проведення судового засіданні в режимі відеоконференції (з 1 жовтня 2022 року вхід (авторизація) до підсистеми відеоконференцзв`язку можливий тільки через кабінет Електронного суду - https://cutt.ly/OC8rDJ4). 16 листопада 2022 року після вступного слова сторін та допиту малолітньої дитини, у зв`язку з завершенням робочого часу розгляд справи відкладено на 24 листопада 2022 року. Розгляд справи відкладався на 12 грудня, у зв`язку з неможливістю авторизації позивача та її представника у підсистемі відеоконференцзв`язку та технічною неможливістю проведення судового засіданні в режимі відеоконференції, на 22 грудня за клопотанням відповідача у зв`язку з хворобою доньки та на 27 грудня за клопотанням відповідача у зв`язку з його хворобою та хворобою доньки. В судове засідання 27 грудня 2022 року сторони та представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради не з`явилися, направили на адресу суду заяви про завершення розгляду справи за їх відсутності. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Між сторонами виникли правовідносини щодо виконання обов`язків по вихованню дитини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі - СК України). Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 05 березня 2013 року. Малолітня [PERSON] з 16 травня 2017 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] , що підтверджується даними довідок про реєстрацію місця проживання особи. Розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації №463 від 31 травня 2019 року встановлено [PERSON] графік побачень з малолітньою донькою [PERSON] , а саме: щовівторка та щочетверга з 16.00 до 20.00 год., І та ІІ субота та неділя щомісяця з 9.00 до 20.00 год., 1/3 частка усіх канікул. Вказане розпорядження [PERSON] отримав особисто 05 червня 2019 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 6000 грн., щомісячно, починаючи з 08 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Постановою державного виконавця Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дзядзін Н.В. від 09 березня 2021 року, відкрито виконавче провадження №64760790 по виконанню виконавчого листа №761/19064/19, виданого 23 лютого 2021 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 4000 грн щомісячно, починаючи з 08 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, боржник [PERSON] має заборгованість, яка станом на 09 березня 2021 року за період з травня 2019 року становить 91096,72 грн. Згідно інформації Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві №587-АВ/125/56-2021 від 22 червня 2021 року, управлінням розглянута заява [PERSON] від 12 червня 2021 року про те, що 11 червня 2021 року за адресою: [ADDRESS] , пішла з дому та не повернулась донька [PERSON] , [INFO] . Під час розгляду заяви встановлено, що дитина перебуває з батьком [PERSON] . Відомості по вказаному факту до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилися. Згідно акту обстеження умов проживання, складеного 12 червня 2021 року, за зверненням [PERSON] , обстежено умови проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що розміщено на 3 поверсі 5 поверхового будинку. Умови проживання задовільні, в квартирі наявні всі меблі та побутові прилади в належному стані. Дитина має окрему кімнату, забезпечена одягом та взуттям відповідно до всіх сезонів, іграшками та книгами. На момент обстеження дитини вдома не було, зі слів матері 11 червня 2021 року близько 21 год. 00 хв. дитина зникла з дому. Сусіди повідомили, що бачили як дитину забрав батько. Зі слів матері наразі місце перебування дитини не відоме, а батько відмовляється від спілкування з мамою і не дозволяє спілкуватись їй з дитиною. Згідно характеристики [PERSON] , як здобувача освіти 3-В класу, виданої 30 червня 2021 року директором школи І-ІІІ ступенів №175 ім. В. Марченка Шевченківського району м. Києва, дитина навчається в школі з вересня 2019 року, має достатній рівень навчальних досягнень, але навчається не в повну міру своїх можливостей. [PERSON] завжди охайна, забезпечена усім шкільним приладдям. Тато і мама беруть участь у вихованні, здійснюють контроль за навчанням, цікавляться успіхами, підтримують зв`язок з класним керівником, завжди реагують на рекомендації щодо навчання та виховання доньки, беруть участь у батьківських зустрічах. Згідно психолого-педагогічної характеристики директора вищевказаного навчального закладу та класного керівника малолітньої [PERSON] від 17 вересня 2021 року батьки дівчинки розлучені, мама приділяє належну увагу навчанню дитини та її активному життю та завжди підтримує зв`язок із класним керівником, у повному обсязі виконує батьківські обов`язки, батько спілкується з дівчинкою не регулярно. Постійні суперечки про те якою має бути роль батька та матері в житті дитини, створюють атмосферу, яка негативно впливає на психо-емоційний стан дитини. [PERSON] позитивно характеризується за місцем роботи - у Комунальному підприємстві Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», де працює на посаді обліковця відділу обліку об`єктів нерухомого майна та інформаційних довідок. Звертаючись до суду, позивач просила постановити судове рішення про негайне відібрання малолітньої дочки [PERSON] у батька [PERSON] та повернути її за місцем проживання матері, посилаючись на те, що батько самочинно, без її згоди, викрав доньку, яка за рішенням органу опіки і піклування проживала з нею. Між сторонами виник спір щодо участі батьків у вихованні дитини. Згідно довідок Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві, 13 травня 2019 року, 01 вересня 2019 року, 05 грудня 2019 року [PERSON] звертався до управління поліції з заявою щодо вчинення перешкод [PERSON] у вихованні спільної дочки [PERSON] , а саме: 12 травня 2019 року, 01 вересня 2019 року , в період з 31 травня по 05 грудня 2019 року [PERSON] не надала змоги побачитись з дочкою. 20 червня 2019 року, 06, 10, 12 грудня 2019 року, 03 та 05 листопада 2020 року аналогічні повідомлення [PERSON] подав по спец. лінії «102». Про заборону [PERSON] зустрічатись [PERSON] з донькою, останній повідомляв поліцію 01 вересня 2019 року, 08 серпня 2020 року, що підтверджується талонами-повідомленнями єдиного обліку №71128 та №55412. 28 лютого 2020 року, 05 березня 2020 року, 01 липня 2021 року [PERSON] звертався до поліції з заявами про вчинення [PERSON] психологічного насилля по відношенню до доньки [PERSON] , а в заявах від 04 травня 2020 року та 08 серпня 2020 року зазначав про невиконання [PERSON] розпорядження голови Шевченківської РДА від 31 травня 2019 року щодо можливості його спілкування з донькою. Про застосування систематичного фізичного та психологічного насильства над малолітньою дитиною [PERSON] зі сторони її матері [PERSON] та бабусі [PERSON] , відповідач повідомляв поліцію відповідною заявою від 14 червня 2021 року, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку №38759 про прийняття і реєстрації заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію та довідкою Шевченківського УП НУНП в м. Києві. Згідно висновку психологічного обстеження міського центру дитини служби в справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації №205 від 11 жовтня 2019 року, психоемоційний стан [PERSON] , [INFO] , характеризується радістю, дитина оптимістично налаштована, проте актуальна сімейна ситуація, конфлікт батьків дитину напружують, дитина сумує за батьком. Агресія діагностується в межах норми, тривожність підвищена, наявні страхи. Потреба дитини в безпеці та захисті не задоволена, дитина відчуває тривогу у зв`язку з конфліктом між її батьками. До складу своєї сім`ї дитина включає матір та бабусю. Матір для [PERSON] є найближчою людиною, яку вона любить та якою пишається. Мама для дитини є значимою та впливовою фігурою, дитина орієнтується на маму при прийнятті рішень. Дитина емоційно прив`язана до батька та сумує за ним. Вона залучена у конфлікт батьків, відчуває поляризацію, орієнтується на матір при прийнятті рішень по спілкуванню з батьком. Зазначене негативно впливає на неї, створює напруження, тривожить, шкодить її психологічному розвитку. 11 грудня 2019 року [PERSON] подав заяву на ім`я директора школи №175 про те, що забирає доньку [PERSON] зі школи на прийом до лікаря, бо помітив у дитини запалення вуха. Того ж дня видано направлення на консультацію [PERSON] в поліклініку КП ДБ №1 до хірурга, з діагнозом - абсцес (фурункул). Наступного дня, [PERSON] звернувся до голови Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою, в якій просив вжити передбачених законом заходів реагування, оскільки [PERSON] та [PERSON] чинили перешкоди для обстеження дитини лікарем та категорично відмовились везти дитину до хірурга, забрали дитину та зачинили двері в квартиру за місцем проживання. Згідно інформації Шевченківської РДА від 10 січня 2020 року №109-109/ОПП/Г-3016, надісланої на адресу [PERSON] , комісією здійснено виїзд за місцем проживання дитини: [ADDRESS] , проведено обстеження умов проживання дитини, з матір`ю дитини [PERSON] , проведено профілактично-роз`яснювальну бесіду щодо недопущення будь-яких протиправних дій по відношенню до малолітньої дитини, а також обов`язок не чинити перешкод в спілкуванні [PERSON] з батьком, попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність щодо належного утримання, виховання та навчання малолітньої дитини. Постановою слідчого СВ ВП №3 Шевченківського УП ГУНП України в м. Києві Журби В.С. від 10 червня 2020 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12019100100006612 від 11 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 356 КК України, зокрема за те, що 02 липня 2019 року приблизно о 16 год. 00 хв. за адресою: [ADDRESS] , батько [PERSON] самовільно забрав доньку [PERSON] , без згоди матері. Провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу вказаного кримінального правопорушення. 05 вересня 2020 року [PERSON] звертався на службу «102» про те, що о 20 год. 18 хв. [PERSON] його побила та забрала дитину, що підтверджується даними талону-повідомлення єдиного обліку №63201. Згідно висновку експертного дослідження №041-1270-2020, при проведенні судово-медичного обстеження [PERSON] виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. 06 вересня 2020 року до ЄРДР внесено відомості щодо нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень колишньою дружиною [PERSON] , відкрито кримінальне провадження за №12020105100001083. Згідно професійного висновку кандидата психологічних наук Гридковець Л.М. щодо перебігу психологічної роботи з дитиною [PERSON] на базі «Зеленої кімнати» Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 06 липня 2021 року, призначеної начальником СЮП Щевченківського УП ГУНП в м. Києві для вирішення питання про наявність фактів насильства відносно дитини, - за результатами опитування малолітньої [PERSON] за методикою «Зелена кімната» дитина констатує за останні вісім місяців наявність поодиноких проявів фізичного насильства в материнській родині і вагомі прояви психологічного насильства з боку матері [PERSON] та бабусі [PERSON] . [PERSON] має страх перед матір`ю та бабусею, має відчуття незахищеності та небезпеки щодо материнської родини, з якої вона втекла, повідомивши після втечі про це батька, який і забрав дитину до себе. [PERSON] позитивно почуває себе в родині батька та ідентифікує себе в якості члена його сім`ї. Малолітня [PERSON] потребує для нормального розвитку та збереження психічного здоров`я перебування в стабільній сімейній системі, яка забезпечує дитині окрім базових фізичних потреб (їсти, пити, спати), потреби у безпеці, приналежності, любові. Наразі ознаки такої системи присутні лише в родині батька дитини. 25 серпня 2021 року [PERSON] звернувся до директора школи І-ІІІ ступенів №175 ім. В.Марченка Шевченківського району м. Києва із заявою про видачу йому документів його дитини [PERSON] у зв`язку з переходом до Шепетівської гімназії №6 Хмельницької області, додавши до заяви довідки №31 від 16 серпня 2021 року про те, що [PERSON] дійсно буде навчатись у 3 класі гімназії №6 Шепетівської міської ради Хмельницької області. Цього ж дня у [PERSON] виник конфлікт з директором школи, яка не віддала документів дитини, про що позивач повідомив поліцію на службу «102», що підтверджується даним талону-повідомлення єдиного обліку №57870. Патрулем Кольчуга-29 ДОП Д/Н 001 та працівником СЮП Шевченківського УП, [PERSON] роз`яснено, що розгляд вказаного звернення не відноситься до компетенції поліції. Згідно інформації директора школи І-ІІІ ступенів №175 ім. В. Марченка Шевченківського району м. Києва від 13 червня 2022 року №128, 01 вересня 2021 року малолітня [PERSON] до навчання не приступила, до закладу освіти запрошені батьки дівчинки, батько [PERSON] та мати [PERSON] , яка відсутність доньки на навчанні пояснила тим, що [INFO] батько [PERSON] без дозволу мами забрав дівчинку, її місце перебування не встановлено. Батько до навчального закладу не з`явився. Систематично класний керівник Полтенко О.А. підтримує зв`язок з матір`ю, телефон батька протягом червня 2021 року - лютого 2022 року перебуває поза зоною досяжності. Батько дитини [PERSON] звернувся із заявою про переведення його доньки до Шепетівської гімназії №6 Хмельницької області, тому наказом по школі №19-у від 06 травня 2022 року [PERSON] б відрахована. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов малолітньої [PERSON] , складеного 02 травня 2022 року та затвердженого начальником служби у справах дітей Шепетівської міської ради, проведено обстеження житлово-побутових умов малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Під час обстеження встановлено, що дитина проживає разом з батьком [PERSON] , співмешканкою [PERSON] та дідом [PERSON] , який є власником квартири. Дитина з батьком та його співмешканкою переїхали до діда 24 лютого 2022 року, відразу після початку війни. Сім`я проживає у 2-кімнатній квартирі з усіма зручностями, центральним опалення. Є газова колонка для підігріву води, наявні меблі, побутова техніка. Дівчинка має окрему облаштовану кімнату, спальне місце, власні речі, планшет з підключенням до мережі інтернет, телефон, ігрову приставку. В помешканні чисто, охайно, в достатній кількості є продукти харчування. Під час відвідування спостерігали доброзичливі взаємовідносини між членами родини. [PERSON] заявляє, що їй добре проживати з батьком, він піклується про неї, утримує її. У дівчинки також добрі стосунки зі співмешканкою батька [PERSON] та дідом. [PERSON] є ученицею 3-В класу Київської ЗОШ №175, навчається дистанційно. Комісія прийшла до висновку, що умови проживання малолітньої [PERSON] добрі. Згідно довідки гімназії №6 Шепетівської міської ради Хмельницької області №14 від 09 травня 2022 року та характеристики від 15 вересня 2022 року, [PERSON] навчається в 2 класі, позитивно характеризується за місцем навчання, проживає з батьком [PERSON] , умови проживання задовільні, дитина має усі необхідні речі для навчальної діяльності, для роботи в онлайн-режимі. Батько приділяє належну увагу навчанню і вихованню доньки, перевіряє виконання навчальних завдань. За дитиною здійснюється належний догляд. Дитина не запізнюється на уроки, має завжди охайний зовнішній вигляд. Батько зацікавлений у вихованні і розвитку доньки, за період літніх канікул учениця покращила свої знання. Батько постійно підтримує зв`язок зі школою, з класним керівником, відвідує батьківські збори. Відповідач [PERSON] на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах Шепетівської ЦРЛ не перебуває, до кримінальної відповідності не притягувався, в розшуку не перебуває, що підтверджується відповідними довідками з Шепетівської ЦРЛ від 04 лютого 2019 року та МВС України №0538308 від 28 січня 2019 року. Допитана, у відсутності сторін, за клопотанням відповідача [PERSON] малолітня донька сторін [PERSON] суду пояснила, що їй 9 років, вона проживає з татом у квартирі дідуся. Раніше проживала з матір`ю та бабусею, однак втекла від них, бо їй було погано з мамою, вона сумувала за батьком. Матір сварила її за те, що вона залишила книжку вдома у татка, коли разом робили уроки. Вона давно запланувала втекти до батька, подзвонила йому і вийшла до нього, коли матері не було вдома. У дідуся двокімнатна квартира, у неї є власна, окрема кімната, їй подобається проживати з батьком. Влітку разом з батьком та подругою [PERSON] , якій 40 років, вони їздили в Карпати, а мати лише обіцяє відпочинок, однак не виконує обіцянок. Коли батько познайомив їх з [PERSON] , остання торгувала на ринку напроти батька, то вона подарувала їй іграшку, про яку вона давно мріяла. Їй подобається проживати з батьком, а матір завжди свариться на неї. Позиція суду та застосоване законодавство. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже визначалися у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини. У частині четвертій статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини (стаття 141 СК України). Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі закону або рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання. Заслухавши пояснення сторін та малолітньої дитини, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що станом на 31 травня 2019 року сторони дійшли згоди про те, що їх малолітня донька [PERSON] , [INFO] , проживатиме з матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання дитини та розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, яким за заявою батька дитини [PERSON] , йому встановлений графік побачень з донькою. Отже місцем проживання малолітньої дитини сторін, після припинення ними спільного проживання як подружжя, є місце проживання її матері. 11 червня 2021 року відповідач без належних підстав, усупереч інтересам дитини і без згоди матері, протиправно змінив місце проживання дитини, яка на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується поясненнями відповідача та актом обстеження житлово-побутових умов від 02 травня 2022 року. Самовільна зміна місця проживання малолітньої дитини сторін стала підставою звернення позивачки 06 липня 2021 року до суду з даним позовом. З часу самовільної зміни місця проживання дитини, відповідач не надає матері можливості бачитися та перешкоджає їй спілкуватися з донькою, чим порушує право матері та право малолітньої дитини на безперешкодне спілкування між собою. Судом встановлено, що проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю не створюювало реальної небезпеки для життя та здоров`я дитини, що підтверджено актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї позивача від 12 червня 2021 року, а також висновком психологічного обстеження міського центру дитини служби в справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації №205 від 11 жовтня 2019 року, відповідно до якого конфлікти батьків напружують дитину, дитина сумує за батьком та відчуває тривогу у зв`язку з конфліктом між її батьками. До складу своєї сім`ї дитина включає матір та бабусю. Матір для [PERSON] є найближчою людиною, яку вона любить та якою пишається. Мама для дитини є значимою та впливовою фігурою. Суд зауважує, що висновком кандидата психологічних наук Гридковець Л.М. щодо перебігу психологічної роботи з дитиною [PERSON] на базі «Зеленої кімнати» Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 06 липня 2021 року, встановлено прояви психологічного насильства щодо дитини з боку матері та бабусі, наявність у дитини страху перед матір`ю та бабусею, відчуття незахищеності та небезпеки щодо материнської родини та за яким дитина позитивно почуває себе в родині батька, ідентифікує себе в якості члена його сім`ї, потребує для нормального розвитку та збереження психічного здоров`я перебування в стабільній сімейній системі, яка забезпечує дитині окрім базових фізичних потреб (їсти, пити, спати), потреби у безпеці, приналежності, любові, а ознаки такої системи присутні лише в родині батька дитини. Наведений висновок суд не приймає у якості належного та допустимого доказу, оскільки він є однобічним, необ`єктивним, проведеним без дослідження особистих характеристик матері дитини, що свідчить про відсутність повної картини досліджуваних питань. Суд зазначає, що відповідно до положень статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Ухвалою суду від 28 липня 2022 року до участі в справі залучено орган опіки і піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області (за фактичним місцем проживання дитини) та зобов`язано надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору - відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] та передачі її матері [PERSON] , на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На адресу суду 22 вересня 2022 року та 06 жовтня 2022 року надійшла інформація органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради про неможливість проведення обстеження умов проживання малолітньої дитини у зв`язку з тим, що дитина не проживає в м. Шепетівці. Ухвалою суду від 06 жовтня 2022 року зобов`язано відповідача [PERSON] забезпечити можливість проведення обстеження умов проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за зазначеною ним адресою: в [ADDRESS] та надати можливість представникам органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради спілкуватись з малолітньою дитиною з метою підготовки ними висновку щодо розв`язання спору по суті. Згідно інформації органу опіки та піклування доручення суду про складання відповідного висновку щодо розв`язання спору не виконано, оскільки відповідач не надав можливості провести обстеження житлових умов та поспілкуватися з малолітньою дитиною. Відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України суд розглянув справу без висновку органу опіки і піклування щодо розв`язання спору по суті, а ухилення відповідача від надання можливості органу опіки і піклування провести обстеження умов проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за зазначеною ним адресою: в [ADDRESS] та надати можливість представникам органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради спілкуватись з малолітньою дитиною, суд враховує як обставину, що свідчить про доцільність відібрання дитини від батька та передання її матері, що відповідатиме інтересам малолітньої дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 303/3102/19. Верховний Суд підкреслив, що аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Також Верховний Суд зазначив, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Малолітня донька сторін [PERSON] , [INFO] , станом на час розгляду справи досягла віку 9 років, за клопотанням відповідача [PERSON] суд надав можливість дитині висловити свою думку щодо її місця проживання. При цьому суд зауважує, що думка малолітньої дитини щодо її бажання проживати з батьком не може бути визначальною при вирішенні спору щодо відібрання дитини та повернення її за місцем проживання матері. Так, суд враховує, що малолітня дівчинка проживає у сім`ї батька понад один рік з 11 червня 2021 року, з часу коли батько дитини у не правовий спосіб змінив місце проживання останньої та створив умови за яких мати позбавлена можливості спілкуватися з малолітньою дитиною. Дитина з того часу спілкується виключно із членами сім`ї батька, в т.ч. з його співмешканкою, з якою спільно відпочивають, та яка, згідно пояснень дитини, здійснила її давню мрію, придбавши їй омріяну іграшку, а матір, лише обіцяє їй відпочинок та сварить за невиконані уроки. Безумовно, проживання дитини в сім`ї батька, відсутність спілкування з матір`ю, та наявність конфліктів між батьками, вплинули на позицію дитини щодо вибору нею місця проживання з батьком, однак таке бажання дитини, з урахуванням її віку та зрілості не свідчить про те, що задоволення позову про відібрання дитини від батька та повернення її матері суперечитиме її інтересам. Суд зауважує, що відповідач [PERSON] змінив місце проживання дитини [PERSON] самовільно, не повідомивши про це матір дитини - [PERSON] , та з часу зміни місця проживання дитини перешкоджає спілкуванню матері з донькою, внаслідок чого позивач перебуває у стані необізнаності щодо місця перебування її доньки, її стану здоров`я, не має можливості піклуватися про неї, приймати участь у її вихованні, змушена була звертатися до правоохоронних органів з метою встановлення місця перебування дитини. Відповідач [PERSON] з часу виникнення спору щодо його участі у вихованні дитини, не вживав заходів щодо усунення перешкод у зустрічах з дитиною, чи про визначення місця проживання малолітньої дитини з ним, у правовий спосіб, шляхом звернення з відповідним позовом до суду, а самовільно змінив місце проживання дитини, що відповідно до статті 162 СК України є підставою для відібрання дитини у батька і повернення її за попереднім місцем проживання. При цьому судом установлено відсутність обставин, за яких дитину не може бути повернуто. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Належних і достатніх доказів на підтвердження створення позивачем реальної небезпеки життю і здоров`ю дитини у разі залишення її за попереднім місцем проживання, чи наявність обставин, які свідчать, що повернення дитини суперечить її законним інтересам, відповідачем не надано й судом таких обставин не встановлено. Розподіл судових витрат. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. В зв`язку із задоволенням вимог позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сплачений нею судовий збір в розмірі 908 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Доказами в цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Такого висновку дійшла ВП ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. Звертаючись до суду, позивач згідно вимог ст.134 ЦПК України, в позовній заяві зазначила про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається з витрат на правову допомогу та становить 10000 грн, на підтвердження понесення яких долучила до позовної заяви договір про надання правової допомоги №3007/21 від 30 червня 2021 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 35 від 30 червня 2021 року. Судом встановлено, що 30 червня 2021 року між адвокатським об`єднанням «Аргумент Плюс» в особі голови Пшеничного Ю.В. та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги №3007/21. Відповідно до п. 3.1 даного договору, сторони погодили, що ціна договору є договірною та обумовлюється між сторонами в розмірі 5000 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 35 від 30 червня 2021 року [PERSON] сплатила адвокатському об`єднанню «Аргумент Плюс» 10000 грн. Підстава: договір №3006 від 30 червня 2021 року. Суд зауважує, що квитанція до прибуткового касового ордера № 35 від 30 червня 2021 рокуне є доказом перерахування адвокату вартості правової допомоги по даній справі, оскільки підставою сплати вказаної суми зазначено інші реквізити договору, аніж договору про надання правової допомоги, долученого до позовної заяви на підтвердження надання таких послуг. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Оскільки позивач не надала доказів фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, та в порядку і строки, визначені в ч.8 ст.141 ЦПК України не зробила про це відповідну заяву, такі витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved