Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-02 00:00:00

26 липня 2021 до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області звернулося\~ Акціонерне товариство\~ «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 106690 грн 93 коп. за договором № 910.23006 від 18.06.2013. В обґрунтування позову зазначено, що 18 червня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та\~ [PERSON] укладено кредитний договір №910.23006 зі сплатою 15,49 % річних, з погашення кредиту та процентів у терміни, передбачені кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 22.04.2021 у нього утворилась заборгованість: по кредиту прострочений борг - 53121,42 грн та прострочені проценти 53569,51 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 2270 грн, що сплачений при поданні позовної заяви. 17 серпня 2021 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу зареєстрованого місця проживання. (а.с. 46) Станом на 03 січня 2023 року відзив на позов та заперечення від відповідача [PERSON] до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що\~ року 18 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №910.23006 на отримання кредиту в розмірі 164507,45 грн, зі сплатою 15,49 % річних за користування кредитом на строк 60 місяців з погодженим сторонами графіком щомісячних платежів та розрахунком сукупної вартості кредитування та реальної процентної ставки. (а.с. 6-13) Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти в розмірі 164507,45 грн, що підтверджується копією меморіального ордеру №910.23006 від 21.06.2013 (а.с. 17). Позичальник при цьому своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач належним чином не виконував своїх договірних зобов`язань з повернення тіла кредиту, що дає підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, а саме заборгованості по кредиту 53121,42 грн (а.с. 50-52). Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості з процентів в сумі 53569,51 грн, суд вважає за необхідне зупинитись на наступному. Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховувалась заборгованість по простроченим процентами по 21.04.2021 включно, яка складає 53569,51 грн (а.с. 50-52). Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору, сторони погодили у межах строку кредитування по 18 червня 2018 року включно, що відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти. По закінченню цього строку, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. Таким чином, виходячи з наведених норм, нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору (18.06.2018) припинилося, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам за період з 19.06.2018 по 21.04.2021 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс18. Крім того, з розрахунку розміру заборгованості вбачається, що процентна ставка з 21.06.2013 до 18.05.2014 становила 15,49 %. Вказана фіксована процентна ставка передбачена у договорі кредитування. Разом з цим, за період з 19.05.2018 до закінчення строку дії кредитного договору (18.06.2018) процентна ставка на поточну заборгованість була двічі збільшена банком, зокрема, 19.05.2018 з 15,49% до 19,44 % та 01.07.2015 з 19,44% до 30%. При цьому, будь-які угоди чи інші документи, які б були підписані позивачем та відповідачем щодо зміни розміру фіксованої процентної ставки з 15,49% до 19,44 % та з 19,44% до 30% у справі відсутні. Як установлено судом вище, за умовами кредитного договору, сторони погодили сплату фіксованих відсотків за користування кредитом у розмірі 15,49 %. Домовленості про право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки або про те, що сторони домовились про змінювану відсоткову ставку, умови кредитного договору не містять. За загальним правилом одностороння зміна умов зобов`язання не допускається, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525, ч. 1 ст. 651 ЦК України). Досліджуючи порядок збільшення в даному випадку Банком процентної ставки, суд звертається до абзацу 3 п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у якому роз`яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. 641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою ст. 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст. 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (не укладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. В укладеному між сторонами кредитному договорі не визначено обставини, за якими застосовується інша процентна ставка, та її розмір. Таким чином, суд дійшов висновку, що збільшення процентної ставки здійснено кредитором в односторонньому порядку. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність застосування позивачем при обчисленні суми процентів за користування кредитом іншої, ніж передбачено кредитним договором відсоткової ставки. Тому, за період з 19.05.2014 по 18.06.2018 сума належної до стягнення з відповідача заборгованості по процентах підлягає нарахуванню на суму залишку кредиту за ставкою 15,49 % річних. Таким чином, сума заборгованості по відсоткам (поточним) за відсотковою ставкою 15,49% з 19.05.2014 по 18.06.2018 складає 69276,66 грн, яка з врахуванням нарахованих процентів банком в сумі 21788,65 грн за відсотковою ставкою 15,49% з 21.06.2013 по 18.05.2014 становить у сукупності 91065,31 грн. При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 21.04.2021, сума сплачених відповідачем процентів складає 106876,26 грн. Підсумовуючи наведене, позов Банку підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача суми заборгованості по кредиту 53121,42 грн, суми нарахованих процентів по 18.06.2018 за відсотковою ставкою\~ 15,49% - 91065 грн,\~ з відрахуванням суми сплаченої відповідачем заборгованості по відсоткам в розмірі 106876,26 грн. Таким чином, заборгованість за кредитним договором становить 37310,47 грн, яка підлягає до стягнення. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ч.1 ст. 141 ЦПК України, згідно до Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 793 грн 83 коп. судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial