Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~звернулися до\~суду із\~позовною заявою,\~якою просять\~суд ухвалити\~рішення,\~яким визнати\~ [PERSON] \~таким,\~що втратив\~право користування\~жилим приміщенням,\~яке розташовано\~за адресою\~ [ADDRESS] .\~ \~ \~ \~ В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом на квартиру від 20.06.2022 року вони є співвласниками квартири, яка розташований за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , зареєстрований в їх квартирі та в спірному житлі не проживає тривалий час, що підтверджується актом обстеження фактичного не проживання Новобузької міської ради Новобузького району Миколаївської області. Досудове врегулювання спору неможливе у зв`язку з тим, що їм невідоме місце проживання та перебування відповідача. Реєстрація відповідача в будинку позивачів порушує їх права на розпорядження житлом, яке перебуває виключно у їх власності. Крім цього, виникають труднощі в отриманні субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Просять визнати відповідача таким, що втратив право на користування її житловим будинком. Позивачі в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують проти проведення судом заочного розгляду справи. Зазначили, що позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно, належним чином повідомлений про слухання справи, у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України. Заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не подав. За таких обставин суд постановив провести, на підставі вимог\~ст.281 ЦПК України, заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, тому відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру від 20 червня 2022 року, виданого приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Савченко А.В. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №303075122 від 20.06.2022 року встановлено, що [PERSON] на праві власності на спадщину за законом належить 1/6 частку у праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 23, 24). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру від 20 червня 2022 року, виданого приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Савченко А.В. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №303073907 від 20.06.2022 року встановлено, що [PERSON] на праві власності на спадщину за законом належить 1/6 частку у праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 25, 26). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 20 листопада 1998 року № 4/127, квартира, яка знаходиться за адресою м. Новий Буг, дійсно належить на праві спільної (сумісної) власності [PERSON] 1/3 та членам його сім`ї [PERSON] 1/3, [PERSON] 1/3 (а.с.27). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 12.09.2009 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с 14). Також судом встановлено та підтверджується копією будинкової книги, що з 2018 року у спірній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON] (а.с. 15-21). Разом з тим, судом встановлено, що відповідач не проживає у спірному житлі з 02 лютого 2019 року. Це підтверджується обставинами та відомостями, які містяться в Акті обстеження фактичного не проживання, виданого Новобузькою міською радою Миколаївської області від 20 липня 2022 року, який складено комісією в складі спеціалістів Новобузької міської ради в присутності свідків, та згідно якого встановлено, що [PERSON] по [ADDRESS] , зареєстрований, але не проживає за даною адресою з 02 лютого 2019 року (а.с. 22). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Скориставшись своїм правом, позивачі просять визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України. В п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Частиною першою статті 383\~ЦК України та статтею 150\~ЖК Української\~РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156\~ЖК Української\~РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як наголошено в ст. 71 ЖК УРСР жиле приміщення зберігається за наймачем протягом шести місяців. Обставин,\~які б\~свідчили про\~поважність причин\~відсутності відповідача\~у спірному\~жилому приміщенні\~відповідно до\~ст.\~71\~ЖК УРСР понад визначені строки, судом не встановлено. Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] обрав собі інше місце проживання, спірне житло залишив і в ньому не проживає понад встановлений законом термін без поважних причин, не сплачує витрати на утримання будинку; позивач,і як власники житла, мають право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися даним майном на власний розсуд та мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

Outcome: approved