Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій, просить: стягнути на його користь з [PERSON] , відшкодування матеріальної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 18 579 грн. 58 коп. (вісімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять гривень 58 копійок) та стягнути на його користь з [PERSON] 20 000 грн. 00 коп. (двадцять тисяч гривень 00 копійок) відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що 23 червня 2019 року, близько 09 години 33 хвилин на а/д Київ-Бишів сталася і дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MAN LE», н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , який рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «TOYOTA CAMRY» н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2019 року по справі № 369/8365/19, провадження № 3/369/3441/19 винуватцем ДТП визнано - [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Внаслідок ДТП автомобіль «TOYOTA CAMRY» н.з. [NUMBER] , яким він керував отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до рахунку на оплату № КР 7437 від 07.07.2020 року Підприємства «Автотранссервіс» Вартість ремонту пошкодженого автомобіля «TOYOTA CAMRY» н.з. [NUMBER] становить 18 579 грн. 58 коп. (вісімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять гривень 58 копійок). Після настання ДТП водій [PERSON] повідомив йому, що протягом місяця відшкодує йому вартість ремонту пошкодженого автомобіля. Однак в подальшому не відповідав на його телефонні дзвінки, а згодом напевно змінив номер телефону, оскільки при намаганні йому зателефонувати постійно звучить відповідь оператора мобільного зв`язку - «абонент поза зоною досяжності». Крім того, раніше дуже часто на вихідних вони із сім`єю виїжджали з міста на відпочинок від тяжкого робочого тижня, після ДТП змога на законний відпочинок зникла. Крім того, на тривалий час після ДТП йому та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, йому довелося відкласти, а від деяких з них він взагалі змушений була відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. Розмір заподіяної йому моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести йому і його родині, та витрати, пов`язані з відновленням його психічного стану, відпочинком від усього що сталося зі ним та членами його родини. Розмір його душевних страждань і страждань його родини він оцінює в 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося йому перенести зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою. Тому на підставі вищевказаного просив суд позов задовольнити. Ухвалою судді від 28 грудня 2021 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 05 липня 2022 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишено без розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, до суду направив заяву, у якій просив суд розгляд справи проводити без його участі, підтримав позовну заяву та просив її задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. Відповідач правом подачі відзиву не скористався. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. ст.55,124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 23 червня 2019 року, близько 09 години 33 хвилин на а/д Київ-Бишів сталася і дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MAN LE», н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , який рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «TOYOTA CAMRY» н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2019 року по справі № 369/8365/19, провадження № 3/369/3441/19 винуватцем ДТП визнано - [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Внаслідок ДТП автомобіль «TOYOTA CAMRY» н.з. [NUMBER] , яким він керував отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до рахунку на оплату № КР 7437 від 07.07.2020 року Підприємства «Автотранссервіс» Вартість ремонту пошкодженого автомобіля «TOYOTA CAMRY» н.з. [NUMBER] становить 18 579 грн. 58 коп. (вісімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять гривень 58 копійок). Виходячи з перерахованих обставин, позивач вважає, що у даному випадку має місце делікт - правопорушення, за яке має настати цивільна відповідальність, а саме сплата відповідачами компенсації за спричинення моральної шкоди, яку він визначає в сумі 20 000,00 грн. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України регламентовано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з вимогами ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, статтею 23 якого визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній і чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п.3). Згідно з п. п. 4, 5, 9 зазначеної постанови у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести як наявність шкоди так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи. Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК України, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті1173,1174ЦК України). Аналогічний висновок про застосування статей1166,1167,1173,1174,1176 ЦК України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2019 року у справі № 638/14536/16-ц. Зокрема, із матеріалів справи видно, що позивач просить стягнути на його користь з відповідача моральну (немайнову) шкоду в розмірі 20 000 гривень, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, позивач при розгляді даної справи не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди. Виходячи з приписів ст. ст. 23,1167 ЦК України, підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з наступних елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що він зазнав душевних страждань та переживань через пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що вплинуло на його моральний стан і призвело до порушення звичного способу життя через стрес, а також порушення своїх законних прав. Однак, такі доводи позивача суд вважає необґрунтованими, оскільки ним не надано суду достовірних та достатніх доказів з приводу порушення його прав саме визначеним ним відповідачем. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч означеній нормі позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди, а так само й моральних або фізичних страждань у зв`язку з рішенням чи бездіяльністю відповідача, не обґрунтував з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди, та чим це підтверджується, не підтвердив наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправними рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача, а також вини останнього в її заподіянні. Варто зазначити, що деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. При цьому, зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов`язку доведення позовних вимог про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди. Таким чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України у співвідношенні з вимогами ст. ст. 12,81 ЦПК України, позивач мав би довести: наявність моральної шкоди; наявність неправомірних рішень, дій чи бездіяльності відповідача; наявність причинно-наслідкового зв`язку між рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача та завданою позивачу моральною шкодою, а також наявність вини відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди у визначеному ним розмірі. Проте позивачем не наведено чітких та конкретних підстав на відшкодування моральної шкоди в розмірі заявлених позовних вимог, наявності причинно-наслідкового зв`язку між вказаними діями та бездіяльністю і завданою моральною шкодою, а також вини відповідача у заподіянні позивачці моральної шкоди. У поданій позовній заяві лише перераховано ті фактори, в яких, як вважає позивач, виражається завдана йому моральна шкода, однак не вказує чим саме підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме відповідачами. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, позивачем не надано суду належних доказів дійсного спричинення відповідачем моральної шкоди і причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням стану здоров`я та морального стану позивача за наведеними вище критеріями їх оцінки. Судом не встановлено наявності вини відповідача в тривалій нервовій напрузі, порушенні звичного способу життя та психічного стану позивача, що безпосередньо призвели до моральних страждань, втрат немайнового характеру та посилили душевні страждання, про які він зазначає у позові. Також позивачем не доведено такого розміру моральної шкоди, що він оцінив у грошовому виразі в сумі 20 000,00 грн., які б вказували на необхідність відшкодування шкоди та визначення судом відповідної компенсації. Аналізуючи зазначені обставини, суд вважає, що протягом судового розгляду позивач не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, та не надав належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди саме з вини відповідача. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, а також представлених суду доказів, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed