Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати, покликаючись на те, що вона працює на посаді секретаря-друкарки на 1,0 ставки та молодшої сестри на 0,5 ставки у відповідача. З березня 2018 року заробітня плата їй не виплачується та не нараховується, що унеможливлює\~отримати довідку\~про нараховану,\~але невиплачену\~заробітну плату. Відтак, просить стягнути з відповідача на її користь 264 888 грн. невиплаченої заробітної плати за період з травня 2020 року по жовтень 2022 року. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, та була ним отримана 19 грудня 2022 року, відтак, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній даних та доказів. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі, з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Комунальною третьою стоматологічною поліклінікою м. Львова з 01 вересня 2014 року, працює на посаді молодшої медичної сестри на 0,5 ставки та на посаді секретаря-друкарки на 1,0 ставки, що стверджується копією трудової нижки, наказом Комунальної 3-я стоматологічної поліклініки м. Львова від 20 квітня 2015 року №74-к/тр та наказом Комунальної 3-я стоматологічної поліклініки м. Львова від 01 вересня 2014 року №189-к/тр /а.с.24-28/. Згідно з виписки Пенсійного фонду з індивідуальних квітня відомостей про застраховану особу вбачається, що за період з травня 2020 року по жовтень 2022 року [PERSON] не нараховано заробітну плату / а.с. 29-30/. В матерілах справи міститься рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2018 року, яким стягнуто з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] 35349 грн. 72 коп. заборгованості по заробітній платі. Крім того, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2018 року, стягнуто з Комунальної третьої стоматологічної поліклініки міста Львова на користь [PERSON] 33507 гривень невиплаченої заробітної плати /а.с.8/. Як вбачається з рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 лютого 2020 року, стягнуто з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] 97452 гривні невиплаченої заробітної плати та 5433 гривень 07 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, всього стягнуто гривень 07 коп., провівши з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів, які підлягають стягненню при виплаті заробітної плати /а.с.14-20/. Окремою ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24 лютого 2020 року, доведено до відома голову міста Львова [PERSON] , керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 Янчишина С.В., адміністрацію Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова для вжиття заходів щодо недопущення у подальшій роботі вказаної поліклініки грубих порушень трудових прав її працівників /а.с. 21/. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07 серпня 2020 року, стягнуто з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] 28 338 грн. заборгованості по заробітній платі за період з січня по квітень 2020 року /а.с.10/. Відповідно до частини 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідності до\~ст.\~2\~КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до\~ст. 97 КЗпП України, Оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці. У відповідності до ч. 4\~ст. 6 Закону України «Про оплату праці»\~тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Згідно\~ст. 115 Кодексу законів про працю України\~заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Відповідно до\~ст. 3 Закону України «Про оплату праці»\~мінімальна заробітна\~плата -\~це встановлений\~законом мінімальний\~розмір оплати\~праці за\~виконану працівником\~місячну (годинну)\~норму праці. Мінімальна\~заробітна плата\~встановлюється одночасно\~в місячному\~та погодинному\~розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Згідно із ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» у 2020 році, встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня 4723 грн. Згідно із ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році, встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня 6000 грн. Згідно із ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» у 2022 році, встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня 6500 грн. На підставі наведеного, оскільки відповідачем не виплачувалась заробітня плата за період травня 2020 по жовтень 2022 року, крім того, представником відповідача не надано суду жодних заперечень чи розрахунків суми невиплаченої заробітної плати, а тому, суд вважає, що відповідачем Комунальною третьою стоматологічною поліклінікою м. Львова порушено трудові права позивача [PERSON] , зокрема, на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством, крім того, матеріали справи не містять жодних спростувань твердження позивача, що вона продовжує працювати у Комунальній 3-ій стоматологічній поліклініці м. Львова та належним чином виконує свої посадові обов`язки, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача за посаду секретаря-друкарки: за період з травня по серпень 2020 року х4723 грн. = 18\~892 грн.; вересень -грудень 2020 року х 5000 грн. = 20\~000 грн.; січень листопад 2021 року х 6000 грн. = 66\~000 грн.; грудень 2021 року вересень 2022 року х 6500 = 65\~000 грн.; жовтень 2022 року х 6700 грн. = 6\~700 грн.; за посаду молодшої сестри: з травня 2022 року по жовтень 2022 року: 176592 х 0,5 = 88\~296 грн. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути у дохід держави 1073.60 грн. судового збору. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли ствердження у судовому засіданні, а тому позов слід задовольнити повністю. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved