Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

05.08.2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Корецької міської ради Рівненської області, [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на майно. 23.08.2022 року судом було винесено ухвалу про залишення позову без руху, та надано позивачу строк для усунення недоліків. 20.09.2022 року до суду надійшла заява про усунення недоліків з додатками. Ухвалою від 13.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Відповідно до позову [PERSON] звернувся до суду, посилаючись на те, що в [INFO] помер його дід [PERSON] , а [INFO] померла його баба [PERSON] , яких позивач поховав, що підтверджується довідкою Корецької міської ради Рівненської області. Зазначає, що доглядав за дідом-та бабою які проживали в житловому будинок в [ADDRESS] . У 2022 році після повномасштабного вторгнення російської федерації на суверену територію України, вирішив переоформити майно. Як виявилося, його дядько [PERSON] , який є громадянином російської федерації ще в 2005 році оформив на себе зазначене майно. В зв`язку з чим він змушений звернутися до суду про визнання за ним права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності. Оскільки проживав у вказаному будинку, та у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на суверену територію України, будинок можуть націоналізувати в рахунок нанесених збитків воєнною агресією. Представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. На виконання ухвали від 14.11.2022 про судове доручення, щодо вручення на території росії судових документів [PERSON] . За повідомленням Міністерства юстиції України, згідно інформацією, наданою Міністерством закордонних справ України, 24.02.2022 розірвано дипломатичні відносини між Україною і росією у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією останньої проти України. Враховуючи викладене передання документів до компетентних органів росії, у тому числі дипломатичними каналами, неможливе. Відповідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби, [PERSON] , [INFO] , громадянин російської федерації (паспорт № [NUMBER] ) перетнув кордон України 27.07.2018 року та виїхав за її межі 24.08.2018 року, через пункт пропуску Хутір Михайлівський, рейсом 074 Львів-Москва). У судове засідання представник Корецької міської ради Рівненської області не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує, рішення залишає на розгляд суду за наявними доказами по справі. Третя особа [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що на даний час з братом [PERSON] в зв`язку з війною не спілкується, довгий час до України він не приїзжав. Будинком в якому проживали його батьки, більше 10 років піклується та проживає його син [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , добросовісно заволодів житловим будинком в [ADDRESS] , та продовжує постійно, безперервно, відкрито ним володіти. Також позивачем 22 серпня 2022 року був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] . Відповідно оцінки вартість будинку по [ADDRESS] , станом на 19.08.2022 року становить 89500 (вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот) грн.. Відповідно витягу від 17.08.2022 року №307647810 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті в нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на житловий будинок в [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] . Також даний факт підтверджується довідкою №3003 від 23.08.2022 року виданої КП "Рівненське обласне БТІ" Рівненської обласної ради право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . Позивач стверджує, що не знав про право власності на вказаний будинок яке набув його дядько [PERSON] , що підтверджується платіжками за комунальні послуги, які приходили та приходять на ім`я його діда [PERSON] , тобто [PERSON] вказує, що добросовісно заволодів будинком та планує в подальшому робити в ньому ремонт. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішнім володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнішнього володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнішньому володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), (п. 14 Постанови). У зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України 24.02.2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства РФ в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. РФ, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу та не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет. Порядок примусового вилучення активів росбізнесу в Україні регулюватиметься такими актами: «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів» (Закон № 2116-ІХ) та «Про внесення змін до Закону України «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів» щодо уточнення окремих положень» (законопроект № 7169). Закон № 2116-ІХ визначав резидентами українських юридичних осіб, засновником (учасником, акціонером) або бенефіціаром яких прямо або опосередковано є російська федерація, як держава, а не окремі її громадяни. Законопроект № 7169 розширив перелік резидентів і відніс до них усіх фізичних осіб громадян російської федерації, а також осіб, які не є її громадянами, але мають найбільш тісний зв`язок з РФ, мають місце проживання або займаються основною діяльністю в росії. З під дії закону № 2116-ІХ виключено лише тих громадян росії, «які захищають (захищали) незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, беруть (брали) безпосередню участь у відсічі та стримуванні (нейтралізації) збройної агресії російської федерації проти України та забезпеченні національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності в період дії воєнного, надзвичайного стану або в період збройного конфлікту». Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи, та той факт, що відповідачем є резидент країни агресора, суд вважає за можливе визнати за ним право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved