Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом в якому вказує, що вона, [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який помер [INFO] . Спадковим майном після смерті [PERSON] , є 57/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та частина земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 7310136900:49:005:0090 за вказаною адресою. Вказана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та померлого [PERSON] . Разом із тим, позивач не може отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на частку даної земельної ділянки, оскільки вона перебуває у спільній сумісній власності без визначення часток співвласників. Враховуючи викладене, просить суд ухвалити рішення, яким визначити, що частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку по [ADDRESS] становить 57/100 частини, а частка [PERSON] становить 43/100 частини. Відповідач надіслала до суду відзив на позов у якому зазначає, що право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] , було отримано 23.11.2010 року, внаслідок передачі безоплатно у власність земельної ділянки [PERSON] , у зв`язку із чим, вона використала своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки. У подальшому, було проведено реконструкцію житлового будинку, на якому знаходиться земельна ділянка, внаслідок чого було збільшено площу житлового будинку та прибудинкових споруд, які перебувають у користуванні [PERSON] , а тому фактичне використання земельної ділянки останньої збільшилось у зрівнянні із часткою [PERSON] у праві спільній частковій власності. На підставі викладеного, частково не визнає позовні вимоги та просить суд ухвалити рішення, яким визначити, що частки [PERSON] та [PERSON] , у праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку, є рівними. У відповіді на відзив, представник позивача зазначає, що при поділі земельної ділянки, до уваги береться розмір частки у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці та визначається пропорційно до нього. Заперечує проти відзиву, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та її представник-адвокат Приймак Л.І. дали пояснення аналогічні викладеним у позові, позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не визнав позовні вимоги у повному обсязі, просила суд ухвалити рішення, яким визначити, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку є рівними. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 20.02.1998 р. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.02.2022 року, [INFO] [PERSON] помер. 15.09.2022 р. приватним нотаріусом Кашул Н.Д. заведено спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі №70036633 від 15.09.2022 року. Із листа № 107/02-14 від 15.09.2022 року, приватного нотаріуса Кашул Н.Д., вбачається, що спадкоємцем, після смерті [PERSON] є [PERSON] . Спадкоємцю було роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме частку\~ земельної ділянки по [ADDRESS] , оскільки вона перебуває у спільній сумісній власності спадкодавця та іншої особи, без визначення часток співвласників. Спадковим майном після смерті [PERSON] є 57/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 18.07.2003 року №3282 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1 172743 від 05.08.2003 року, а також частина земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 7310136900:49:005:0090 за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом та додатком до нього серії ЯЛ №444471 від 09.02.2011 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-7300316122022 від 29.09.2022 року. Вказана земельна ділянка, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 7310136900:49:005:0090 за адресою: [ADDRESS] ,\~ перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та померлого [PERSON] . У свою чергу, [PERSON] набула права власності на 43/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування, ВВТ № 105776 від 23.12.2004 року, що підтверджується копією договору, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6140061 від 05.01.2005 року. У подальшому, [PERSON] та [PERSON] набули право власності на вказану земельну ділянку на підставі рішення від 14.10.2010 року № 1442, 58 сесії 5 скликання Чернівецької міської ради. Згідно додатку до державного акту на право власності, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками вищевказаної земельної ділянки. Згодом, а саме у період із 2004 по 2005 рік, згідно декларації про готовність обєкта до експлуатації від 10.11.2015 року, технічного паспорту на житловий будинок, вказані співвласники здійснили реконструкцію житлового будинку-А (з мансардою) та добудували сарай і альтанку. Внаслідок реконструкції також збільшилась площа житлового будинку. Разом із тим, фактичне збільшення площі житлового будинку не є підставою для відмови у задоволенні позову, враховуючи наступне. Відповідно до положень ст. 368 ЦК України, - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. 4 ст. 86 ЗК України, - співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до положень ст. 89 Земельного кодексу України, - земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Крім того, згідно із п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України, - право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. Зі змісту ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування. Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин,) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Згідно ч.4 статті 120 Земельного кодексу Укра"ни (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, тобто на грудень 2004 року) при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 у справі № 910/18560/16, провадження № 12-143гс18, наголосила на тому, що правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, у разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (у період з 01 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України; - стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702-VI від 5 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, провадження № 14-125цс20, викладено правовий висновок, згідно якого, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Підставою для заперечень відповідача проти позову є те, що внаслідок здійсненої реконструкції, збільшилась фактична площа частини житлового будинку, який їй належить, що призвело до зміни розміру частки на житловий будинок у праві спільної часткової власності, в бік збільшення розміру частки у спільному майні для відповідача та зменшення його для іншого співвласника, тобто поперлого [PERSON] . Як наслідок, розмір частки [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку також зменшився, що унеможливлює задоволення даного позову. Разом із тим, варто звернути увагу на положення ст.ст. 357-358 ЦК України, де вказано, що\~ співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відтак, реалізуючи своє справо власності на майно спільно, співвласники [PERSON] та [PERSON] , здійснивши реконструкцію житлового будинку на умовах, які узгодили між собою, не ініціювали питання про зміну розміру часток у праві спільної часткової власності на нерухоме майно, не порушували спір щодо їх розміру та/чи відповідних компенсацій. Враховуючи положення ст. 358 ЦК України, відповідно до якої право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а також те, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, суд приходить до висновку про те, що учасники спільної власності домовились між собою про режим спільного використання майна, не змінюючи при цому розмір часток у праві спільної часткової власності. Окрім того, варто зауважити, що відповідно до положень ст. 331 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації. Як було встановлено судом, розмір часток у спільному майні визначено, а право власності [PERSON] і [PERSON] було зареєстровано належним чином. За таких умов, [PERSON] є власником 57/100 частин житлового будинку, а [PERSON] є власником 43/100 його частини, що є встановленим юридичним фактом. Заперечуючи проти позову, відповідач, водночас, не звертався до суду із позовом про захист своїх майнових прав та визначення (перерозподіл) часток у праві спільної власності. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких умов, питання про невідповідність часток у праві спільної власності фактичному обсягу майна, яким користуються сторони не може бути вирішено в межах провадження у даній справі. Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. В абзаці 5 п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», роз`яснено, що, - «У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності». Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: "Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила - ?". Згідно до ч.1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно до ч. 2 ст. 1225 Цивільного кодексу України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ч. З ст. 1225 Цивільного кодексу України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Таким чином, при визначенні часток у спільній сумісній власності,\~ можна констатувати, що [PERSON] на момент його смерті, належала 57/100 частин земельної ділянки, пропорційно до його частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок.

Outcome: approved