Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

Відповідачі обставини, викладені в позовній заяві та позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у її відсутності, про що надали відповідну заяву. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] , на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу у її відсутності та відсутності позивача. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ \~ \~ \~ В\~ході розгляду\~справи судом\~були дослідженні\~наступні докази:\~копії паспортів\~сторін по\~справі та\~їх і/н; копія технічного паспорту житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] ; копія договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 11.02.1977р.; копія акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 10.01.1982р.; копія довідки КП «РБТІ» від 03.03.1982р.; копія звіту проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 02.12.2021р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що представник позивача звернулась до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі договору забудови від 11.02.1977р. відповідачам належить на праві власності по житловий будинок [ADDRESS] . Представник позивача зазначив, що у 2010р. сторони домовились про купівлю продаж вищевказаного житлового будинку. З цього часу позивач відкрито та безперервно володіє нерухомим майном, доглядає за будинком, обробляє город, несе витрати за сплату комунальних платежів. Отже, з 2010 року по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє житловим будинком та стежить за його технічним станом. За весь час володіння позивача нерухомим майном відповідачі, як власники, не пред`явили до позивача жодних вимог про витребування нерухомості. У зв`язку із вищевикладеними обставинами позивач, вважає, що має право на нерухоме майно, оскільки з 2010 р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у зв`язку із його утриманням, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на нерухомість. Позивач намагалась зв`язатися із відповідачами та переоформити будинок, але відповідачі кожен раз обіцяли, що переоформлять будинок. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст.\~344\~ЦК України\~особа,\~ \~яка \~ добросовісно\~ \~заволоділа \~чужим майном\~ і\~продовжує відкрито,\~безперервно володіти\~нерухомим майном\~протягом десяти\~ років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 2010 р. відповідачі передали їй у володіння житловий будинок [ADDRESS] .. Таким чином, з 2010 р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє нерухомістю, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивача нерухомим майном, відповідачі, як власники, не пред`явили до позивача жодних вимог про витребування житлового будинку, документів на нього, не брали участі у його утриманні та не несли витрати по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідачі не заперечували щодо фактів, вказаних у позові, визнали позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем житловим будинком [ADDRESS] є добросовісним (тобто позивач вважає, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була досягнута домовленість про куплю - продаж), правомірним, відкритим та безперервним. Таким чином, суд вважає, що будинок цілком з законних підстав було передано у володіння та користування позивача внаслідок чого останній набув право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном\~протягом десяти\~ років або рухомим\~майном -\~протягом п`яти\~років,\~ набуває\~право власності\~на це\~майно (набувальна\~давність),\~ якщо\~ інше\~ не\~встановлено цим\~Кодексом. Право\~власності на\~ нерухоме\~ майно,\~ що\~ підлягає\~ державній\~реєстрації,\~ виникає\~ за\~ набувальною\~давністю з\~моменту державної\~реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч.\~1,\~3\~ст.\~397\~ЦК України\~володільцем чужого\~майна є\~особа,\~яка фактично\~тримає його\~у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Отже, позивач, як фактичний власник спірного будинку, більше десяти років постійно, відкрито та безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, доглядає та стежить за його технічним станом, проводить поточний ремонт, сплачує комунальні платежі, тощо, та продовжує здійснювати вказані дії по теперішній час. За весь час володіння позивачем нерухомим спірним майном, як добросовісним набувачем, відповідачі, як власники вищевказаного будинку, інші правонаступники власника жодного разу не витребували у позивача, вказане нерухоме майно, вимог щодо повернення нерухомості не висували, відповідачі у будинку фактично не проживають. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем вищевказаним будинком є добросовісним (позивач добросовісно, відкрито і безперервно фактично володіє належним відповідачу на праві власності спірним житловим будинком, більше десяти років, та продовжує вчиняти вказані дії по теперішній час), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником нерухомого майна, сплачує комунальні платежі за утримання нерухомості, проводив поточний ремонт, користується житлом на власний розсуд та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що будинок, який de jure належать відповідачу, однак яким добросовісно, цілком з законних підстав, заволодів позивач, внаслідок вищевказаних обставин, які знайшли своє підтвердження під час судового засідання, таким чином, суд вважає, що позивач набув право власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на вищевказане нерухоме майно. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved