Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

В провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває вищевказана цивільна справа. Позовна заява мотивована тим, що 03 березня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CSS0GA00000317, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 37300 доларів США строком до 03 березня 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. 04 березня 2008 року в забезпечення вказаного зобов`язання між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки. Відповідно до умов якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок в [ADDRESS] . Договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у вказаному будинку (предметі іпотеки) інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. АТ КБ «Приватбанк» вказує, що [PERSON] , всупереч вимог договору іпотеки, порушено його обов`язок та у житловому будинку за вищезазначеною адресою були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Таким чином АТ КБ «Приватбанк» вважає, що мешканці, які були зареєстровані з порушенням вимог законодавства у вищевказаному будинку, що є предметом іпотеки, не мають права користуватись житловим будинком, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 жовтня 2021 року справа передана в провадження судді Ігнатенко Т.В. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року провадження по справі відкрито, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Розпорядженням керівника апарату Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2022 року справу передано для повторного автоматизованого розподілу. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 квітня 2022 року справу передано в провадження судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Биченка І.Я. Ухвалою суду від 03 травня 2022 року справа прийнята в провадження судді Биченка І.Я. Розгляд справи постановлено проводити зі стадії підготовчого судового засідання. 17 серпня 2022 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог. У поданій заяві про уточнення позовних вимог представник позивача просив уточнити прізвища відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] та зазначити їх правильно - [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій суду позовній заяві розгляд справи просив проводити без його участі, на задоволенні позову наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. ЇЇ представник надав суду заяву в якій розгляд справи просив проводити без його участі та участі відповідача. Проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У надісланому на адресу суду відзиві [PERSON] проти задоволення позову заперечувала. Вказала, що дійсно 03 березня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CSS0GA00000317, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 30000 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 12% річних строком до 03 березня 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. 04 березня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] . Щодо пред`явлених позовних вимог вказала, що такі до задоволення не підлягають оскільки [PERSON] у спірному будинковолодінні зареєстрована із 1973 року, відтак безспірним є висновок про те, що після укладення із АТ КБ «Приватбанк» договору іпотеки відповідач не реєструвалась у будинку [ADDRESS] . Доводів про те, що позивач не надавав своєї згоди на реєстрацію відповідачів за адресою предмета іпотеки, тому така реєстрація є порушенням умов цивільно-правового договору та ст.629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватися на підставі рішення суду, не заслуговує на увагу, оскільки відсутній спір між позивачем та органом, який здійснює реєстрацію, щодо визнання його означених дій протиправними. Також відповідач [PERSON] вказала, що кредитні кошти у банку були отримані на споживчі цілі, а не на купівлю спірного будинку. Майно, передане нею в іпотеку, належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.12.2004 та договору купівлі-продажу від 01.02.2006. Таким чином, житлове приміщення, що передано в іпотеку, придбано не за рахунок кредитних коштів, відтак виселення без однозначного надання іншого постійного жилого приміщення не допускається.У поданій позовній заяві іншого постійного житлового приміщення, яке відповідно до вимог ст.109 ЖК Української РСР має бути надано особам одночасно з їх виселенням. Враховуючи викладені обставини просила у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовити в повному обсязі. У відповіді на відзив представник АТ КБ «Приватбанк» вказав, що обставини, викладені відповідачем у наданому суду відзиві, є неогрунтованими. [PERSON] порушила умови укладеного договору іпотеки, неправомірно зареєструвала осіб у спірному житловому будинку, відтак просив заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання договірних зобов`язань. Згідно з п. 1 Статуту АТ КБ «Приватбанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» став правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Судом встановлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 03 березня 2008 року було укладено кредитний договір №CSS0GА00000317. Відповідно до п. 8.1. кредитного договору банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 37300 доларів США на наступні цілі: у розмірі 30000 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 7300 доларів США на сплату страхових платежів, строком до 02 березня 2028 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 04 березня 2008 року укладено договір іпотеки №CSS0GA00000317. Згідно з п. 35.3 договору іпотеки відповідач [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира є предметом іпотеки, виступає як забезпечення зобов`язання [PERSON] за споживчим кредитом, наданим йому АТ КБ «Приватбанк» в іноземній валюті - доларах США. Як вбачається з витягу №3340 про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб, у будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Як вбачається з паспорта [NUMBER] виданого Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 14 грудня 2000 року, відповідач [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS] з 09 квітня 1973 року. Згідно п.35.3 договору іпотеки будинку [ADDRESS] від 04 березня 2008 року, право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано Смілянським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації за [PERSON] згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №17884692 від 26.02.2008. Так у даному випадку [PERSON] була зареєстрована і набула право користування спірною квартири до укладення договору іпотеки, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині до задоволення не підлягають за недоведеністю. Щодо вимог про припинення права користування будинком [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 04 березня 2008 року укладено договір іпотеки. Згідно з п. 35.3 договору іпотеки відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок в [ADDRESS] . Відповідно до п. 20.12 договору іпотеки іпотекодавець зобов`язується не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя. За визначенням ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 610, ч.1ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За визначенням ч.1 ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правові наслідки порушення обов`язків іпотекодавця передбачені статтею 12 ЗУ «Про іпотеку». Так, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може скористатися правами, визначеними згідно з частиною першою цієї статті, або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Іпотекодавець зобов`язаний негайно на вимогу іпотекодержателя відшкодувати останньому всі витрати, понесені у зв`язку з вжиттям заходів щодо збереження та страхування предмета іпотеки. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Згідно з ч.1,3 ст. 9 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором. Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що в порушення пункту 20.12 іпотечного договору [PERSON] зареєструвала у спірному житлі [PERSON] та [PERSON] . Однак, відомості про те, з якого саме періоду в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] у наданому позивачем витязі №3340 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб не зазначені. Також, позивачем не надано доказів про те, що спірний будинок, який є предметом іпотеки, використовується відповідачами як місце постійного проживання. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Позивачем не доведено, що реєстрація у будинку за адресою [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] , яка є малолітньою, порушує права позивача, перешкоджає йому у реалізації, у передбачений законом спосіб, прав іпотекодержателя. Безпідставними є посилання на п. 20.12 договору іпотеки від 04 березня 2008 року, згідно якого визначений обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя, оскільки такий пункт договору іпотеки не переважає конвенційний статус житла. Крім того, згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.4 ст. 9, ч.1,4 ст. 156 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з ч.4 ст. 29 ЦКУ країни місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ч.2,3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зобов`язано батьків або інші законних представників зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Частинами першою, другою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Порядок та підстави виселення із займаного житлового приміщення встановлені у статті 109 ЖК УРСР. Тлумачення наведеної норми дозволяє зробити висновок, що стаття 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19). Як вбачається з договору іпотеки від 04 березня 2008 року предмет іпотеки набутий [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17 грудня 2004 року та договору купівлі-продажу від 01 лютого 2006 року. Крім того, із п. 8.1 кредитного договору вбачається, що банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 37300 доларів США на наступні цілі: у розмірі 30000 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 7300 доларів США на сплату страхових платежів, а не на придбання житла, що є предметом іпотеки. Договір іпотеки укладено із [PERSON] саме в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором від 03 березня 2008 року. За таких обставин суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки [PERSON] не порушувала умови іпотечного договору при реєстрації членів своєї сім`ї у спірному будинку, а виселення відповідача та членів його сім`ї із іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту, неможливе без надання іншого постійного жилого приміщення. Вимоги в частині зняття з реєстраційного обліку є похідними вимогами від виселення відповідача та членів його сім`ї та зважаючи на те, що вимоги АТ КБ «Приватбанк» в частині виселення не підлягають задоволенню, відповідно похідна вимога про зняття з реєстраційного обліку задоволенню теж не підлягає. Судові витрати по сплаті судового відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed