Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ) про зняття арешту з нерухомого майна та просить зняти арешт з Ѕ частини квартири за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований Другою київською державною нотаріальної конторою 13.01.2005 року за реєстраційним номером обтяження 1606082 на підставі постанови БН від 22.05.2002р. виконавчої служби Голосіївського району, яка належить позивачу; зняти арешт з усього майна (невизначене майно), який зареєстрований Другою київської державною нотаріальною конторою 26.09.2007р. за реєстраційним номером обтяження 5727230 на підставі постанови АА 3844150 від 22.05.2002р. виконавчої служби Голосіївського району, яке належить позивачу. В обґрунтування позову зазначає, що він є одноосібним власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Під час прийняття спадщини у грудні 2021 року на другу половинку квартири він дізнався, що відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Ѕ частина квартири знаходиться під арештом. При цьому станом на 30.09.2022р. за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, які є у вільному доступі в мережі Інтернет, відсутній будь-які дані щодо актуальних виконавчих проваджень відносно позивача. Станом на 30.09.2022р. в Єдиному реєстрі боржників, відомості якого є у вільному доступі в мережі Інтернет, відсутня інформація відносно позивача. Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом від 26.09.2022р. повідомив, що перевіркою відомостей в АСВП не видається можливим ідентифікувати підставу внесення записів про обтяження до відповідного реєстру обтяжень нерухомого майна за №№1606082, 5727230, також неможливо ідентифікувати постанову АА3844150 від 22.05.2022р., яка вказана як підстава обтяження. Згідно відповідей Голови Голосіївського районного суду міста Києва від 21.09.2022р. та від 28.09.2022р. згідно даних алфавітних покажчиків за період час уз 01.01.2000р. по 31.12.2007р. в результаті пошуку відносно позивача цивільні справи не надходили і судом не розглядались. Позивач вказує, що наявність арешту майна, порушує право власності позивача на це майно, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Ухвалою від 03.10.2022 року відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою від 25.01.2023р. підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті. Від відповідача надійшла заява про розгляд даної справи за його відсутності. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, як вбачається, позивач на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.06.1997р., виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 11.06.1997р. №14984, свідоцтва про право спадщину за законом від 23.12.2021р., є власником квартири [ADDRESS] . Згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на Ѕ квартири по [ADDRESS] накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 1606082, зареєстровано 13.01.2005р. реєстратором Друга київська державна нотаріальна контора, підстава обтяження - постанова б/н від 22.05.2002р. виконавчої служби Голосіївського району. Також у реєстрі містяться відомості про обтяження всього майна позивача, реєстраційний номер 5727230, зареєстровано 26.09.2007р. реєстратором Друга київська державна нотаріальна контора, підстава обтяження - постанова АА 3844150 від 22.05.2002р. відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ у м. Києві. Разом з тим, згідно інформації з Єдиного реєстру боржників у вказаному реєстрі інформація щодо позивача відсутня. За листом Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.09.2022р. вих. №65569, згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження №26175604 з примусового виконання постанови від 02.01.2011р. №АТ 137117, виданого ВДАІ Голосіївського району м. Києві про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в розмірі 255,00 грн. 29.04.2011р. державним виконавцем у відповідності до ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 01.12.2011р. державним виконавцем у відповідності до Закону винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві. Додатково виконавча служба у листі зазначила, що перевіркою відомостей в АСВП не видається можливим ідентифікувати підставу внесення записів про обтяження до відповідного реєстру обтяжень нерухомого майна за №№1606082, 5727230, також неможливо ідентифікувати постанову АА 3844150 від 22.05.2002р., яка вказана як підстава обтяження. Водночас повідомила, що надати більш детальну інформацію щодо виконавчих проваджень неможливо, оскільки згідно наказу Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017р. про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями виконавчі провадження знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання справи, котрий становить 3 роки після завершення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа без прийняття до виконання). Голосіївський районний суд міста Києва у відповідь на запит адвоката позивача щодо отримання копії судового рішення про накладення арешту на квартиру [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , листами від 31.09.2022р. та від 28.04.2022р. зазначив, що згідно з даними алфавітних покажчиків за період часу з 01.01.2000р. по 31.12.2007р. в результаті пошуку цивільна справа за вказаними реквізитами до Голосіївського районного суду міста Києва не надходила та судом не розглядалась. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не має змоги, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, порушене право позивача підлягає судовому захисту в заявлений спосіб шляхом припинення дії відповідних обтяжень. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved