Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА», у якій просить стягнути кошти за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 07.01.2021 р. по 04.10.2022 року у розмірі 153228,56 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала у трудових відносинах з ДП «ЛДЗ«ЛОРТА» та 29 жовтня 2020 року звільнена з роботи на підставі ч. 3 ст. 38\~КЗпП України з посади провідного інженера-програміста центральної бухгалтерії відділу 580. Однак, у день звільнення роботодавець не виплатив усіх належних їй сум. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 травня 2021 року на користь позивача з відповідача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.10.2020 року /день звільнення/ по 06.01.2021 р. /день виплати заборгованої заробітної плати/. Постановою Львівського апеляційного суду від 07.07.2022 р. у справі №462/2881/21 на користь позивача з відповідача стягнуто 54800,70 грн. ненарахованої та невиплаченої заробітної плати. Фактичний розрахунок відповідач здійснив 04.10.2022 року. У результаті невчасного розрахунку при звільненні у позивача виникло право на отримання середнього заробітку. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.11.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 22.12.2022 року представник відповідача ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» Талалаєва О.Ю. подала суду відзив на позов. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.12.2022 року відзив від 22.12.2022 року повернуто без розгляду представнику відповідача Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» Талалаєвій О.Ю. Роз`яснено, що ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в порядку та строки передбачені ст. 354, 355 ЦПК України. Дана ухвала Залізничного районного суду м. Львова не оскаржувалась. 11.01.2023 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано письмові пояснення представника відповідача. Відповідно до положень ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, подані письмові пояснення не є заявою по суті справи, у якій викладаються письмові пояснення щодо предмета спору, а тому судом подані письмові пояснення не приймаються до уваги. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 22 грудня 1998 року працювала провідним інженером-програмістом ДП «ЛДЗ «Лорта» та була звільнена з роботи 29 жовтня 2020 року за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки /а.с.8-9/. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 травня 2021 року, стягнуто із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] 16404 /шістнадцять тисяч чотириста чотири/ гривні 96 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку /а.с.11/. Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] була звільнена з роботи ДП «ЛДЗ «Лорта» 29.10.2020 року та остаточний розрахунок з нею проведено 06.01.2021 року, а тому за вказаний період стягнуто на її користь 16404 гривні 96 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку. Постановою Львівського апеляційного суду від 07.07.2022 р. у справі №462/2881/21 скасовано рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16.06.2021 року та на користь [PERSON] з ДП «ЛДЗ «Лорта» стягнуто 54800 гривень 70 копійок ненарахованої та невиплаченої заробітної плати, з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків і зборів /а.с.12-32/. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Із змісту ст. 117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений ч.1 цієї статті. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117\~КЗпП України не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою. Метою законодавчого регулювання умов відшкодування працівнику за час затримки усіх виплат при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК) загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи права відповідно до частини третьої статті 13\~ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Як встановлено судом фактичний розрахунок з [PERSON] на виконання рішення суду у справі №462/2881/21 проведено 04.10.2022 року, що підтверджується випискою по рахунку /а.с.33/ та так ствердила позивач. Таким чином, між сторонами існував спір щодо необхідності виплати коштів, і такий спір вже був розглянутий судом. Стаття 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати. Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно ч.1 ст. 55 Конституції України. Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08.04.2010 передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. За таких обставин суд вважає, що стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставним, оскільки фактичний розрахунок вже був здійснений. Суд також враховує, що постанова Львівського апеляційного суду про стягнення 54800 гривень 70 копійок ненарахованої та невиплаченої заробітної плати постановлена судом 07 липня 2022 року в умовах воєнного стану, під час спаду економіки країни. Відповідач є державним підприємством військово-оборонної галузі та входить до складу українського оборонного промислового комплексу. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed