Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 58862617 з примусового виконання постанови Львівської митниці ДФС від 08.01.2019 року в справі про порушення митних правил № 7331/20900/18 про стягнення з [PERSON] штрафу в сумі 8\~500 грн. 08 квітня 2020 року у зв`язку із накладенням арешту на всі його рахунки та майно, неможливістю розпоряджатися своїм майном, ним було сплачено на рахунок Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) кошти в сумі 9\~557,30 грн. За проведення платежу ним сплачено 3,00 грн. банківської комісії, що підтверджується квитанцією від 08.04.2020 № 0.0.1671102620.1. В подальшому рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.09.2020 року у справі № 711/2471/20 вирішено скасувати постанову Львівської митниці ДФС від 08.01.2019 року в справі про порушення митних правил № 7331/20900/18, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8\~500 грн., а провадження у справі закрито. Вказане рішення мотивоване тим, що і Львівська митниця ДФС і Волинська митниця ДФС 04.12.2018 року відносно нього розпочали провадження у справі про адміністративне правопорушення з одного й того самого приводу, а саме порушення строку транзиту встановленого ст. 95 МК України автомобіля марки «ВМW Х3», д.р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] та винесли постанови про притягнення його до однакової відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України у вигляді штрафу в сумі 8\~500 грн., тобто двічі притягли до відповідальності за одне й те саме правопорушення. При цьому, ним було сплачено суму штрафу з урахуванням витрат виконавчого провадження та виконавчого збору і по постанові Львівської митниці ДФС від 08.01.2019 в справі про порушення митних правил № 7331/20900/18, і по постанові Волинської митниці ДФС від 26.12.2018 в справі про порушення митних правил №7511/20500/18. Так, згідно квитанції від 13.05.2019 № 0.0.1350889776.1 ПАТ КБ «ПриватБанк», він на рахунок Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області сплатив кошти в сумі 9\~549 грн., що складають суму боргу в сумі 8\~500 грн., суму виконавчого збору 850 грн. та витрати виконавчого провадження в сумі 199 грн. 21.05.2019 Придніпровським відділом державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 58851051 на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, у зв`язку з тим, що його двічі притягнуто до відповідальності за одне й те саме порушення, він вимушений був двічі сплати штрафи, виконавчі збори та витрати виконавчого провадження, банківські комісії за проведення платежів з приводу одного порушення. Тому після скасування Придніпровським районним судом м. Черкаси постанови Львівської митниці ДФС від 08.01.2019 року в справі про порушення митних правил, він набув право на повернення коштів в сумі 9\~557,30 грн., що сплачені на рахунок Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Вказує, що кошти в сумі 9\~557,30 грн. та 3,00 грн. банківської комісії становлять завдану йому матеріальну шкоду. Крім того, завдану йому матеріальну шкоду становлять і кошти, які ним сплачувалися в якості банківських комісій та за пересилання поштової кореспонденції, оскільки, якби незаконна постанова відповідача, він би не поніс таких витрат. Таким чином, завдана матеріальна шкода становить 9\~626,41 грн., яка складається з: 8\~500 грн. - штраф по постанові Львівської митниці ДФС від 08.01.2019 року; 850 грн. виконавчого збору, 207,30 грн. витрати виконавчого провадження, 3,00 грн. банківської комісії за перерахування платежу; 12,61 грн. комісії що сплачена за проведення платежу в сумі 840,80 грн. в якості судового збору за подання позову про оскарження постанови Львівської митниці ДФС, 17,00 грн. за відправку рекомендованого листа до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про повернення коштів; 15,00 грн. за відправку рекомендованого листа до ГУ Державної казначейської служби з заявою про повернення коштів; 21,50 грн. за відправку рекомендованого листа до Галицької митниці Держмитслужби з заявою про повернення коштів. Вважає, що протиправними діями митних органів йому також завдано моральну шкоду, яку оцінює в 1\~500 грн. У зв`язку з цим просить стягнути з Державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду в сумі 9\~626,41 грн. та моральну шкоду в сумі 1\~500 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22.06.2021 року Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подано відзив на позовну заяву. 25.06.2021 Державною казначейською службою України подано відзив на позовну заяву. 23.07.2021 Галицькою митницею подано відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 12.10.2021 року по справі замінено неналежного відповідача Галицьку митницю Держмитслужби на належного Львівську митницю. 30.11.2021 адвокатом позивача подано до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та стягнення їх з відповідачів. Адвокат позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, та в подальшому до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник Львівської митниці в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Представник Державної казначейської служби України до судового засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 58862617 з примусового виконання постанови Львівської митниці ДФС від 08.01.2019 року в справі про порушення митних правил № 7331/20900/18 про стягнення з [PERSON] штрафу в сумі 8\~500 грн. 08 квітня 2020 року [PERSON] було сплачено на рахунок Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) кошти в сумі 9\~557,30 грн. За проведення платежу ним сплачено 3,00 грн. банківської комісії, що підтверджується квитанцією від 08.04.2020 № 0.0.1671102620.1. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.09.2020 року у справі № 711/2471/20 вирішено скасувати постанову Львівської митниці ДФС від 08.01.2019 року в справі про порушення митних правил № 7331/20900/18, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8\~500 грн., а провадження у справі закрито. Вказане рішення мотивоване тим, що і Львівська митниця ДФС і Волинська митниця ДФС 04.12.2018 року відносно [PERSON] розпочали провадження у справі про адміністративне правопорушення з одного й того самого приводу, а саме порушення строку транзиту встановленого ст. 95 МК України автомобіля марки «ВМW Х3», д.р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] та винесли постанови про притягнення його до однакової відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України у вигляді штрафу в сумі 8\~500 грн., тобто двічі притягли до відповідальності за одне й те саме правопорушення. Частиною 4\~ст. 82 ЦПК України\~передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставини, встановлені вказаними рішеннями судів не підлягають доказуванню. При цьому, позивачем було сплачено суму штрафу з урахуванням витрат виконавчого провадження та виконавчого збору і по постанові Львівської митниці ДФС від 08.01.2019 в справі про порушення митних правил № 7331/20900/18, і по постанові Волинської митниці ДФС від 26.12.2018 в справі про порушення митних правил №7511/20500/18. Так, згідно квитанції від 13.05.2019 № 0.0.1350889776.1 ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] на рахунок Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області сплатив кошти в сумі 9\~549 грн., що складають суму боргу в сумі 8\~500 грн., суму виконавчого збору 850 грн. та витрати виконавчого провадження в сумі 199 грн. 21.05.2019 Придніпровським відділом державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 58851051 на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач у своєму позові вказує, що у зв`язку з тим, що його двічі притягнуто до відповідальності за одне й те саме порушення, він вимушений був двічі сплати штрафи, виконавчі збори та витрати виконавчого провадження, банківські комісії за проведення платежів з приводу одного порушення. Тому після скасування Придніпровським районним судом м. Черкаси постанови Львівської митниці ДФС від 08.01.2019 року в справі про порушення митних правил, він набув право на повернення коштів в сумі 9\~557,30 грн., що сплачені на рахунок Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Вказує, що кошти в сумі 9\~557,30 грн. та 3,00 грн. банківської комісії становлять завдану йому матеріальну шкоду. Крім того, завдану йому матеріальну шкоду становлять і кошти, які ним сплачувалися в якості банківських комісій та за пересилання поштової кореспонденції, оскільки, якби незаконна постанова відповідача, він би не поніс таких витрат. Таким чином, позивач зазначає, що завдана матеріальна шкода становить 9\~626,41 грн., яка складається з: 8\~500 грн. - штраф по постанові Львівської митниці ДФС від 08.01.2019 року; 850 грн. виконавчого збору, 207,30 грн. витрати виконавчого провадження, 3,00 грн. банківської комісії за перерахування платежу; 12,61 грн. комісії що сплачена за проведення платежу в сумі 840,80 грн. в якості судового збору за подання позову про оскарження постанови Львівської митниці ДФС, 17,00 грн. за відправку рекомендованого листа до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про повернення коштів; 15,00 грн. за відправку рекомендованого листа до ГУ Державної казначейської служби з заявою про повернення коштів; 21,50 грн. за відправку рекомендованого листа до Галицької митниці Держмитслужби з заявою про повернення коштів. Згідно зі\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до вимог\~ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. В силу статті 1173 ЦК України, шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується. Обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Наведений правовий висновок встановлений Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі № 560/798/16-а. Відповідно до ч. 5 ст. 530 МК України, у разі скасування постанови у справі про порушення митних правил суми штрафів повертаються особам, які притягалися до адміністративної відповідальності за це правопорушення, або уповноваженим ними особам з державного бюджету органами, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, за поданням відповідних митних органів. На виконання зазначеного, адвокат позивача звернувся з письмовою заявою від 25.10.2020 року до Галицької митниці Держмитслужби, яку направлено рекомендованим листом від 26.11.2020 року з проханням звернутися із поданням до відповідного органу казначейського обслуговування бюджетних коштів про повернення коштів в сумі 8 500 грн., що були сплачені [PERSON] на виконання постанови Львівської митниці ДФС від 08.01.2019 в справі про порушення митних правил № 7331/20900/18, яка в подальшому скасована рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.09.2020 року у справі № 711/2471/20. Відповідь Галицькою митницею Держмитслужби на надано заяву позивачу не надано. З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень\~ЦК України\~щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Разом з цим, Львівською митницею не надано до суду жодних доказів на спростування доводів позивача. Таким чином, суд вважає доведеним факт заподіяння позивачу матеріальної шкоди, наявності причинного зв`язку між протиправними діями митних органів. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 9\~626 грн. 41 коп. підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1ст. 1167\~ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23\~ЦК України\~моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12 та 81\~ЦПК України. Позивач посилається на те, що отримав психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави його прав, чим заподіяно йому моральну шкоду, розмір якої ним оцінено в 1 500 грн. Вважає, що саме ці кошти мають бути стягнуті з Державного бюджету України як компенсацію заподіяної моральної шкоди. Разом з тим, вимоги щодо стягнення моральної шкоди не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів згідно положень ст.ст. 76-81 ЦПК України\~на обґрунтування, викладеного в позові. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. У відповідності до\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися\~\~правничою допомогою. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1\~\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. \~ \~ \~ \~Згідно із зазначеною вище нормою склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивачем надано: Договір про надання правової допомоги від 24.11.2021 року; детальний опис робіт (наданих послуг) та квитанції про оплату наданих послуг. Згідно наданих документів розмір витрат на професійну правничу допомогу склав 4 700 грн. Так, суд погоджується з наданим розрахунком щодо наданої правової допомоги. Вважає зазначену суму обґрунтованою та спів мірною, а тому вимога про стягнення витрат на правову допомогу підлягає до задоволення. В порядку\~ст.\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved