Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

04 серпня 2021 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аркс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, в обґрунтування якого вказало, що 13.03.2019 року між ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АХА СТАРХУВАННЯ» (правонаступником якого є АТ «СК «АРКС» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за №тп65561а9к, відповідно од умов якого було застраховано транспортний засіб «TOYOTA» (д.р.н. [NUMBER] ). 29.04.2019 року о 14 годині 00 хвилин в м. Обухів Київської області по вул. Робочій сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «TOYOTA» (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] (власником якого є [PERSON] ) та автомобіля марки «FORD» (д.р.н. [NUMBER] ), внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «TOYOTA» (д.р.н. [NUMBER] ), що був застрахований позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту №тп65561а9к від 13.03.2019 року, механічні пошкодження транспортного засобу зафіксовані у відповіді від НПУ № 3019120340608428 про ДТП та акті огляду пошкодженого транспортного засобу з фотокартками). Згідно відповіді від НПУ № 3019120340608428 про ДТП та постанови Обухівського районного суду Київської області від 27.05.2019 року (справа № 372/1590/19) дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України (ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Страхувальник звернувся до Позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2465845 від 11.05.2019 року та умов Договору страхування № тп65561а9к від 13.03.2019, розмір страхового відшкодування склав 116 851,90 грн. (сто шістнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят одна гривня 90 коп.), яке Позивачем було сплачено на СТО згідно платіжного доручення № 559 891 від 13.05.2019 року. Оскільки відповідач в позасудовому порядку визначений розмір відшкодування сплачувати не бажає, позивач вимішений звертися до суду з вказаним позовом. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. 09 листопада 2022 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області скасовано заочне рішення від 08.12.2021 року, та призначено до підготовчого судового засідання на 12.12.2022 року 10 год. 00 хв. 20.12.2022 року закрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.01.2023 року 10 год. 00 хв. Представниця позивача в судове засідання не з`явилася, направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог заперечив в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість, в своїх запереченнях також зазначив, що він є неналежним відповідачем. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.03.2019 року між ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АХА СТАРХУВАННЯ» (правонаступником якого є АТ «СК «АРКС» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за №тп65561а9к, відповідно од умов якого було застраховано транспортний засіб «TOYOTA» (д.р.н. [NUMBER] ). 29.04.2019 року о 14 годині 00 хвилин в м. Обухів Київської області по вул. Робочій сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «TOYOTA» (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] (власником якого є [PERSON] ) та автомобіля марки «FORD» (д.р.н. [NUMBER] ), внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «TOYOTA» (д.р.н. [NUMBER] ), що був застрахований позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту № №тп65561а9к від 13.03.2019 року, механічні пошкодження транспортного засобу зафіксовані у відповіді від НПУ № 3019120340608428 про ДТП та акті огляду пошкодженого транспортного засобу з фотокартками). Згідно відповіді від НПУ № 3019120340608428 про ДТП та постанови Обухівського районного суду Київської області від 27.05.2019 року (справа № 372/1590/19) дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України (ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2465845 від 11.05.2019 року та умов Договору страхування № тп65561а9к від 13.03.2019, розмір страхового відшкодування склав 116 851,90 грн. (сто шістнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят одна гривня 90 коп.), яке Позивачем було сплачено на СТО згідно платіжного доручення № 559 891 від 13.05.2019 року. Оскільки відповідач в позасудовому порядку визначений розмір відшкодування сплачувати не бажає, позивач вимішений звертися до суду з вказаним позовом. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. Відповідно до п. 4 Договору страхування № тп65561а9к від 13.03.2019 вигодонабувачем за договором страхування є ПАТ «Креді Агріколь Банк». П. 25.1 Договору страхування № тп65561а9к від 13.03.2019 передбачено, що страхове відшкодування виплачується на підставі заяви Страхувальника (Вигодонабувача] і страхового акту, який складається Страховиком. Позивачем та ПАТ «Креді Агріколь Банк» на підставі Генерального договору № ІМА-11-1/2011 про співробітництво та додаткової угоди №11 погоджено умови щодо отримання згоди вигодонабувача щодо визначення напрямку виплати страхового відшкодування. Зокрема, відповідно до п. 5.2 Генерального договору № ІМА-11-1/2011 про співробітництво (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 11] по заявлених страхових випадках, за якими сума страхового відшкодування перевищує 20 000,00 грн. Страховик зобов`язаний направляти до Банку «Звіт-вимогу щодо визначення напряму виплати страхового відшкодування». Банк протягом 5 робочих днів зобов`язаний надати відповідь на «Звіт-вимогу щодо визначення напряму виплати страхового відшкодування» в електронному вигляді на електронну адресу Страховика (п. 5.1 Генерального договору № ІМА-11-1/2011 про співробітництво (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 11]. За зазначеним страховим випадком відповідно до відповіді на «Звіт-вимогу щодо визначення напряму виплати страхового відшкодування» Вигодонабувачем було погоджено здійснення виплати страхового відшкодування на рахунок СТО. Відповідно до п. 25.11 Договору страхування № тп65561а9к від 13.03.2019 при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої Договором франшизи. Розрахунок розміру виплаченого Позивачем страхового відшкодування за зазначеним вище страховим випадком наступний: 121 848,67 грн. - 4 996,78 грн. = 116 851,90 грн., де 121 848,67 грн. - вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota (д.р.н. [NUMBER] ) згідно рахунку-фактури № 0000006891 та калькуляції, а 4 996,78 грн. - франшиза згідно Договору страхування. Відповідач проти позовних вимог заперечив в повному обсязі, посилаючись на те, що він має статус інваліда війни, його цивільно-правова відповідальність на дату ДТП була застрахована у Моторному (транспортному) страховому бюро України, яке несе цивільну відповідальність за осіб, які мають статус інваліда війни по тій причині, що інваліди війни звільнені від обов`язку страхування цивільної відповідальності. Тож, на підставі вищевикладеного просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки він не є належним відповідачем в даному позові. Згідно ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вказані обставини підтверджуються: постановою Обухівського районного суду Київської області від 27.05.2019 року; копією страхового акту № АХА2465845 від 11.05.2019 року, копією розрахунку страхового відшкодування, копією рахунку-фактури № 0000006891 та калькуляції, копією заяви про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, копією акту огляду транспортного засобу з фото додатками, копією договору добровільного страхування наземного транспорту № тп65561а9к від 13.03.2019 року, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та іншими матеріалами справи. Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 6З Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,\~страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до\~статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України,\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною першою\~статті 1191 ЦК України\~передбачено, що\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч.2\~ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до\~ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,\~у разі настання страхового випадку страховику межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно\~ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з врахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому чинним законодавством. Підпунктом «г» пункту 38.1.1 частини 38.1\~статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам\~Правил дорожнього руху. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті\~11,\~599,\~1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за\~статтею 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. ч. 1,6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Страхова компанія виплатила потерпілій особі 116\~851 грн. 90 коп. страхового відшкодування. Згідно з п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Пунктом 38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Враховуючи зазначені положення закону, водій [PERSON] , який не має пільг на отримання 50% знижки страхового платежу, має компенсувати страховикові половину розміру виплаченого страхового відшкодування. При цьому, згідно з посвідченням серії [NUMBER] , виданим відділом соціального забезпечення Обухівської районної державної адміністрації Київської області (Міністерство соціального забезпечення України), 15.06.1999 року, яке є безтерміновим та дійсним на всій території України, вбачається, що [PERSON] мав право на пільги, встановлені законодавством України для інвалідів війни. Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) в порядку, визначеному цим Законом. Зі змісту рішення Конституційного Суду України від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014 по справі № 1-6/2014 вбачається, положення п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 1961) необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі. Конституційний Суд України зазначив, що особа, якій заподіяно шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування. У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено особливості його застосування у випадках заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортних пригод, винуватцями яких є окремі категорії громадян, та обов`язкові умови, за наявності яких певні категорії фізичних осіб вважаються такими, чия цивільно-правова відповідальність застрахована. Так, для учасників бойових дій та інвалідів війни, що визначені законом, інвалідів I групи умовою їхнього страхування є особисте керування належними їм транспортними засобами. Отже, особи, наведені у п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені у цьому пункті особи, за рахунок коштів МТСБУ. При цьому аналіз положень ст. 13 Закону № 1961 вказує на те, що умовами відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є особи, наведені у п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961, є керування транспортним засобом, який належить учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі, тому Конституційний Суд України вважає, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі. Оскільки, відповідач [PERSON] який особисто керував 29.04.2019 року автомобілем марки «FORD» (д.р.н.\~ [NUMBER] ), під час ДТП, є інвалідом війни, він є звільненим від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно з пп. «г» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог приватного акціонерного товариства «СТРАЗОВА КОМПНАІЯ «АХА СТРАХУВАННЯ» до [PERSON] про відшкодування шкоди. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене суд вважає вимоги позову необґрунтованими, оскільки під час судового розгляду не встановлено порушення прав та законних інтересів позивача, які б були допущені саме визначеним позовом відповідачем та які б підлягали судовому захисту. Вирішуючи спір на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач всупереч вимогам ст.ст.12,13,81 ЦПК України не довів позовні вимоги належними і допустимими доказами, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає, а відтак позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з підстав недоведеності та неналежності кола осіб, що повинні приймати участь в розгляді справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed