Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

позивач дитячий будинок «Оріана» в особі директора Костири Ірини Остапівни 29 квітня 2022 року звернувся в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просить позбавити відповідачів батьківських прав стосовно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; стягувати з відповідачів на користь дитячого будинку «Оріана» аліменти на утримання дітей у розмірі по 1/2 частці з усіх видів заробітку (доходу) відповідачів, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У обґрунтування позову посилається на те, що відповідачі є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які виховуються та перебувають на повному державному забезпеченні в дитячому будинку «Оріана» у м. Бориславі з 05 листопада 2018 року. Дітей було влаштовано у дитячий будинок за заявою матері, яка на засіданні комісії пояснила, що зараз не має можливості забрати дітей додому, так як не має де проживати, тимчасово проживає у знайомого, не працевлаштована, не має доходів, щоб утримувати дітей. Дітей було поставлено на облік служби у справах дітей, як таких, що перебувають в складних життєвих обставинах, підстава - неналежне виконання батьками батьківських обов`язків. Мати [PERSON] фактично самоусунулася від виховання дітей, вже три роки діти перебувають в дитячому будинку на повному державному утриманні. Мати обіцяла за цей час покращити житлові умови, працевлаштуватись, але нічого цього не виконала. Вона веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, дітьми цікавиться рідко, інколи провідує дітей в дитячому будинку. Батько дітей [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання, яке не звільняє його від виконання батьківських обов`язків з виховання дітей, за станом здоров`я може опікуватися дітьми. Відповідачі свідомо нехтують своїми обов`язками щодо виховання дітей, не усвідомлюють відповідальність за їх виховання та розвиток, фактично батьки самоусунулися від виховання дітей, не дбають про їх фізичний та моральний розвиток, матеріально не забезпечують. Виконавчий комітет Бориславської міської ради як орган опіки та піклування вважає позбавлення відповідачів батьківських прав доцільним і таким, що відповідає інтересам дітей. Також позивач, посилаючись на ч. 2 ст.166, ст.180 СК України просить стягувати з відповідачів аліменти на утримання дітей у розмірі по 1/2 частці з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно. Ухвалою судді від 03 червня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 18 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 24 листопада 2022 року. У судовому засіданні директор дитячого будинку «Оріана» [PERSON] , представник позивача [PERSON] позов підтримали, дали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, категорично заперечила проти позбавлення її батьківських прав. Ствердила, що любить своїх дітей, має намір та бажання їх виховувати, лише через її важке матеріальне становище вона була змушена віддати дітей на тимчасове проживання у дитячий будинок, періодично відвідує дітей, цікавиться їхнім життям. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судових засідань був належно повідомлений, правом на подачу до суду відзиву не скористався. Суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області (як орган опіки і піклування) Беднарчик Т.С. у судовому засіданні вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення. Вислухавши пояснення учасників справи, заслухавши думку малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені\~статтею 150 Сімейного кодексу України\~та полягають, зокрема, в такому: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інше. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до повноліття. Право на звернення до\~суду\~з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків,\~опікун, піклувальник, особа, в\~сім`ї\~якої проживає\~дитина,\~заклад охорони здоров`я, навчальний або інший\~дитячий заклад, в якому вона перебуває,\~орган опіки та піклування,\~прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями відповідних свідоцтв про народження (а.с.12-14). Діти відповідачів виховуються та перебувають на повному державному забезпеченні в дитячому будинку «Оріана» у м. Бориславі з 05 листопада 2018 року (а. с.18-20). Зокрема, 31.10.2018 рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради дітей було влаштовано в дитячий будинок «Оріана» терміном на 6 місяців, у зв`язку з зверненням матері [PERSON] (а.с.11). У подальшому рішеннями виконавчого комітету Бориславської міської ради від 02.07.2020 №114, №23 від 20.01.2021, №349 від 15.12.2021 продовжено термін перебування дітей відповідачів в дитячому будинку «Оріана» у м. Бориславі (а.с.8-10). Наказом служби у справах дітей Бориславської міської ради Львівської області №4 від 21.12.2019 малолітній дітей відповідачів поставлено на облік служби у справах дітей, як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах, мати яких ухиляється від виконання батьківських обов`язків з виховання дітей (а.с.21). Дітей було влаштовано у дитячий будинок за заявою матері, яка пояснила, що зараз не має можливості забрати дітей додому, так як не має де проживати, тимчасово проживає у знайомого, не працевлаштована, не має доходів, щоб утримувати дітей. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету №19 від 13.01.2022, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити, зокрема, відповідачку [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.16, 17). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування у частині про доцільність позбавлення батьківських прав матері - відповідачки [PERSON] , оскільки висновок у цій частині є недостатньо ґрунтовним, не враховано ту обставину, що неможливість активної участі матері в житті дітей спричинена об`єктивними причинами (матеріальним станом). Крім того, позиція відповідачки [PERSON] у суді, а саме її намагання зберегти зв`язок з дітьми, категоричне заперечення проти позбавлення її батьківських прав, посилання та її важке матеріальне становище, яке змусило її віддати тимчасово дітей у дитячий будинок, свідчать про те, що вона не є особою, яка умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей і щодо якої є нагальна необхідність позбавлення батьківських прав щодо дітей. У вказаному висновку не встановлено фактів, які б свідчили про те, що позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дітей. Тимчасове влаштування дітей до державного закладу на повне державне утримання, за обставин, що встановлені судом, є виправданим та необхідним заходом щодо захисту малолітніх дітей. Суд враховує також думку малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які ствердили, що вони люблять свою маму - відповідачку [PERSON] . Мама відвідує їх періодично; вважають, що [PERSON] є хорошою матір`ю, позбавляти її батьківських прав не потрібно. Натомість тата відповідача [PERSON] вони не бачили дуже давно. На думку суду позбавлення батьківських прав з підстав ухилення батьків від виконання своїх обов`язків може мати місце лише тоді, коли таке ухилення має явний характер, тобто коли батьки не спілкуються та не виявляють прагнення до спілкування з дитиною, взагалі не піклуються та не намагаються піклуватися про матеріальний добробут і розвиток дитини. Враховуючи наявні докази, суд вважає, що відповідачка [PERSON] у міру своїх об`єктивних можливостей намагається забезпечити добробут дітей та виявляє інтерес до участі у вихованні дітей, має намір підтримувати відносини з ними, а причиною тимчасового влаштування дітей до дитячого будинку є важкий матеріальний стан матері, що підтверджується матеріалами справи. Зазначені фактори в сукупності, на думку суду, можна розцінювати як такі, що доводять відсутність факту ухилення відповідачки від виховання дітей, а також доводять відсутність факту свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідачка прагне до спілкування з дітьми та намагається зберегти родинні зв`язки з ними. Суд вважає, що в даному випадку позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав є невиправданим, настільки крайнім заходом сімейно-правового характеру, який не відповідає інтересам дітей. У цьому випадку, держава, як про це висловився Європейський суд у справах людини у рішенні «Савіни проти України», має допомогти родині у складній ситуації, без застосування радикальних заходів. Вихованням дітей відповідачка [PERSON] хоч і не в повній мірі, проте займається, виходячи зі своїх здібностей і фінансових можливостей, виявляє інтерес до дітей, а наявні в матеріалах цивільної справи докази не можуть бути достатніми для обґрунтованості висновку про свідоме та умисне її ухилення від виховання дітей. Доцільність вжиття такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, ані позивач, ані орган опіки та піклування належно не аргументували. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, заявлених до відповідачки [PERSON] , у зв`язку із недоведеністю їх позивачем у справі. Щодо позовних вимог, заявлених до відповідача [PERSON] , суд зазначає наступне. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, батько малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , - відповідач [PERSON] , який є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання, не займається вихованням, утриманням та матеріальним забезпеченням дітей. Будучи обізнаним про факт розгляду судом даної справи, він до суду не прибув, жодних клопотань не подав, не виявив жодної заінтересованості у питанні щодо можливого подальшого розірвання родинних зв`язків з дітьми. Про розгляд питання на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Бориславської міської ради щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , він був належним чином повідомлений, проте був відсутній на засіданні комісії. На засіданні комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Бориславської міської ради розглядалось питання про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] . Відтак 13 січня 2022 року рішенням виконавчого комітету № 19 затверджено висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Згідно з вказаним висновком позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є доцільним та відповідає інтересам дітей. [PERSON] самоусунувся від виховання дітей, не дбає про їхній фізичний та моральний розвиток, матеріально не забезпечує. Як вже було зазначено судом, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Ті ж самі принципи закріплені вищезазначеною Декларацією прав дитини, відповідно п. 6 та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] безвідповідально ставиться до питання виховання дітей та їхнього матеріального забезпечення. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач - батько дитини, свідомо протягом багатьох років, маючи реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки стосовно неповнолітніх дітей, зокрема, цікавитися дітьми, їхнім життям, потребами, матеріально допомагати, дбати про їхній культурний та духовний розвиток, спілкуватися з ними, сприяти в отриманні дітьми освіти, свідомо ухиляється від виконання таких обов`язків, оскільки жодних об`єктивних перешкод для виконання ним батьківських обов`язків не існує; самоусунувся від виховання та утримання дітей, не виявляє стосовно дітей батьківської турботи; не спілкується та не виявляє прагнення до спілкування з дітьми, взагалі не піклується та не намагається піклуватися про матеріальний добробут і розвиток дітей. Наведене вказує на неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків та нехтування своїми батьківськими обов`язками, у розумінні встановлених законодавчих положень. Доказів протилежного відповідачем до суду подано не було. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , який ухиляється від виконання обов`язків з виховання дітей, є підставними та вважає, що відповідача, як крайній захід, слід позбавити батьківських прав стосовно його малолітніх дітей. На переконання суду позбавлення батьківських прав не зашкодить інтересам дітей, їх подальшому вихованню та утриманню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів на користь дитячого будинку «Оріана» аліментів на утримання дітей у розмірі по 1/2 частці з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, - суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 -ч.3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України). Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Отже, з урахування вище вказаного, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідачів аліментів у розмірі, про який просить позивач. При цьому суд зазначає, що розмір аліментів не є сталою величиною та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України,\~за якою\~розмір аліментів,\~визначений за\~рішенням суду\~або домовленістю\~між батьками,\~може бути\~згодом зменшено\~або збільшено\~за рішенням\~суду за\~позовом платника\~або одержувача\~аліментів у\~разі зміни\~матеріального або\~сімейного стану,\~погіршення або\~поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 14 частини другої статті 3\~Закону України\~від 08\~липня 2011\~року №\~3674-VI\~«Про судовий\~збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Таким чином, згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача [PERSON] в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073 гривень 60 копійок, з відповідача [PERSON] в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 2 147 гривень 20 копійок. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial