Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

Адвокат Леськов Валерій Петрович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до Вишгородської міської ради, [PERSON] , третя особа: Державний реєстратор Вишгородської міської ради Луценко Катерини Борисівни з позовом про визнання нечинними та скасування рішень, припинення права власності на земельну ділянку. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що рішенням Вишгородської міської ради від 26.10.2012 року № 16/28 надано дозвіл позивачу на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,100 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Вишгородської міської ради. Позивачем 17.12.2012 року розроблено та подано на розгляд Вишгородської міської ради проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0815 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Проект землеустрою земельної ділянки кадастровий номер 3221810100:01:020:0153 площею 0,0815 га було погоджено Відділом містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури, Відділом Держземагенства у Вишгородському районі та іншими компетентними організаціями відповідно до вимог закону. Актом від 14.12.2012 року затвердженим Відділом Держземагенства у Вишгородському районі, встановлено на місцевості та погоджено зовнішні межі спірної земельної ділянки кадастровий номер 3221810100:01:020:0153 та передано позивачу межові знаки на зберігання. На підставі розробленого позивачем та погодженого відповідними органами проекту землеустрою 22.05.2014 року сформовано та зареєстровано у Державному земельному кадастрі земельну ділянку кадастровий номер 3221810100:01:020:0153 площею 0,0815 га. Розроблений позивачем проект землеустрою неодноразово включався до порядку денного пленарних засідань Вишгородської міської ради, однак, Вишгородською міською радою його розглянуто не було, рішення про затвердження або відхилення не приймалось. У травні 2020 року позивачу стало відомо про реєстрацію відповідача [PERSON] у Державному земельному кадастрі суб`єктом речового права на спірну земельну ділянку кадастровий номер 3221810100:01:020:0153, після чого на інтернет-сайті Вишгородської міської ради позивачем віднайдено рішення Вишгородської міської ради від 30.05.2017 року № 24/11 про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,0815 га, яка розташована в м. Вишгород, Вишгородського району, Київської області. В подальшому рішенням Вишгородської міської ради від 11.06.2020 року № 64/2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0815 га, кадастровий номер 3221810100:01:020:0153, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в м. Вишгород Вишгородського району Київської області. На підставі оспорюваного рішення Вишгородської міської ради від 11.06.2020 року № 64/2 та заяви відповідача [PERSON] рішенням державного реєстратора Вишгородської міської ради Луценко К.Б. від 19.06.2020 р. № 52745078 зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0815 га кадастровий номер 3221810100:01:020:0153, яка розташована в м. Вишгород Вишгородського району Київської області. 19.06.2020 року державний реєстратор Вишгородської міської ради Київської області Луценко К.Б. видала відповідачу - [PERSON] витяг №213232390 від 10.06.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку площею 0,0815 га, кадастровий номер 3221810100:01:020:0153, реєстраційний номер 2104416532218. Крім того, представник позивача зазначив, що Вишгородська міська рада всупереч вимогам ч. 5 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч. 9 ст. 118 ЗК України взагалі не розглянула по суті проект землеустрою про виділення позивачу спірної земельної ділянки кадастровий номер 3221810100:01:020:0153 площею 0,0815 га, що був переданий ще у 2012 році на розгляд Вишгородської міської ради, яка неодноразово включала дане питання на сесійний розгляд Ради. Відповідачі, порушуючи права та законні інтереси позивача без розгляду на сесії Вишгородської міської ради проекту відведення [PERSON] земельної ділянки кадастровий номер 3221810100:01:020:0153 площею 0,0815 га, повторно розробили та винесли на розгляд Вишгородської міської ради ще один проект відведення на вже сформовану та внесену 22.05.2014 року в Державний земельний кадастр на підставі проекту землеустрою, розробленого позивачем, земельну ділянку кадастровий номер 3221810100:01:020:0153. Жодного рішення про відхилення проекту землеустрою, розробленого у 2012 році [PERSON] , сесія Вишгородської міської ради не приймала до 11.06.2020 року (дати затвердження проекту землеустрою [PERSON] ). Вишгородська міська рада не мала права повторно надавати [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки позивачем вже було розроблено проект землеустрою та сформовано земельну ділянку кадастровий номер 3221810100:01:020:0153 площею 0,0815 га, зареєстровано її у Державному земельному кадастрі 22.05.2014 року. Вважає, що спірна земельна ділянка відведена відповідачу [PERSON] всупереч ст.ст. 79-1, 118, 186, 186-1 ЗК України, ст. 50 Закону України «Про землеустрій» ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в порушення права та охоронюваного законом інтересу позивача [PERSON] на отримання у власність спірної ділянки та її права на мирне володіння майном, що в розрізі статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає також правомірне та документально підтверджене «законне сподівання» на відведення земельної ділянки у власність. На підставі викладеного, представник позивача просив суд визнати недійсним рішення Вишгородської міської ради Київської області від 30.05.2017 року № 24/11 «Про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,0815 га, яка розташована в м. Вишгород Вишгородського району Київської області»; визнати недійсним рішення Вишгородської міської ради Київської області від 11.06.2020 року № 64/2 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам» в частині пункту 1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0815 га (кадастровий номер 3221810100:01:020:0153) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в м. Вишгород Вишгородського району Київської області; скасувати рішення державного реєстратора Вишгородської міської ради Київської області Луценко Катерини Борисівни від 19.06.2020 року № 52745078 про проведення державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0815 га кадастровий номер 3221810100:01:020:0153, яка розташована в м. Вишгород Вишгородського району Київської області; припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0815 га кадастровий номер 3221810100:01:020:0153, яка розташована у м. Вишгород Вишгородського району Київської області, реєстраційний номер 2104432632218 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. На підставі ст. 84 ЦПК України за клопотанням представника позивача витребувано у Вишгородської міської ради: - засвідчену належним чином копію рішення Вишгородської міської ради Київської області № 24/11 від 30.05.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,0815 га, яка розташована в м. Вишгород Київської області гр. [PERSON] ; - засвідчену належним чином копію рішення Вишгородської міської ради Київської області від 11.06.2020 року № 64/2 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0815 га, кадастровий номер 3221810100:01:020:0153, яка розташована в м. Вишгород Київської області; - засвідчену належним чином копію Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 29.04.2020 року, розробленого ТОВ «Перша земельна агенція» ( [PERSON] ) щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0815 га, кадастровий номер 3221810100:01:020:0153 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в м. Вишгород Київської області, на підставі якого було прийнято оспорюване рішення Вишгородської міської ради Київської області від 11.06.2020 року №64/2. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позові. Представник відповідача Вишгородської міської ради щодо позовних вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні. Крім того, представником Вишгородської міської ради до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що рішення про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим документом і не гарантувало їй набуття права власності. У даній ситуації, коли на одну й ту саму земельну ділянку претендувало дві особи, у [PERSON] та [PERSON] були рівні права щодо розроблення проекту землеустрою. Подальше затвердження розроблених проектів землеустрою відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності на земельну ділянку, внаслідок чого у міської ради відсутні підстави вважати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У позивача відсутні переваги щодо відведення їй земельної ділянки, оскільки питання передачі земельної ділянки у власність є виключною компетенцією суб`єкта владних повноважень. Також, представник Вишгородської міської ради посилався на пропуск [PERSON] передбаченого ст. 257 ЦК України строку позовної давності на звернення до суду з позовом щодо розгляду та затвердження розробленого на її замовлення проекту землевідведення на оспорювану земельну ділянку. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гуськова Л.М. проти позову заперечувала, у поясненнях, наданих в ході розгляду справи, підтримала позицію Вишгородської міської ради, а також звернулась до суду із заявою про застосування строку позовної давності при вирішенні спору, в якій звертала увагу на переважне право [PERSON] як ветерана-учасника бойових дій на першочергове отримання земельної ділянки. Зазначила, що з 2012 року [PERSON] не вчиняла жодних процесуальних дій для отримання правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку, уникнення та унеможливлення оформлення права власності на іншу особу (у тому числі шляхом своєчасного накладення арешту в судовому порядку), що свідчить про втрату інтересу позивача до спірної ділянки. Третя особа державний реєстратор Вишгородської міської ради Луценко Катерина Борисівна в судові засідання не з`являлася, про місце, день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомляла. У зв`язку з невиконанням відповідачем Вишгородською міською радою ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 08.12.2020 року в частині надання витребуваних судом доказів, та з метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи 18.10.2022 року розгляд справи відкладався на 12.12.2022 року. У судовому засіданні 12.12.2022 року судом завершено з`ясування всіх обставин справи і перевірку їх доказами та у зв`язку з відсутністю в учасників справи додаткових пояснень, клопотань постановлено протокольну ухвалу про перехід до судових дебатів. За клопотаннями представників позивача та відповідача [PERSON] для підготовки їх до проведення судових дебатів судове засідання у справі відкладено на 23.12.2022 року. У зв`язку з надходженням до суду після проведення судового засідання 12.12.2022 року листа Архівного відділу Вишгородської районної військової адміністрації від 05.12.2022 року № 05-04/363 та листа Вишгородської міської ради від 24.11.2022 року № 2-28/2083 разом з копією розробленого ТОВ «Перша земельна агенція» Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, а також копій витребуваних рішень Вишгородської міської ради від 30.05.2017 року № 24/11, від 11.06.2020 р. № 64/2, які витребувані були судом ще на підставі ухвали суду від 08.12.2020 року та не були надані суду до цього часу, судом 23.12.2022 року постановлено протокольну ухвалу про повернення до стадії з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами, розгляд справи відкладено на 11.01.2023 року. Після закінчення у судовому засіданні 11.01.2023 року з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами, у тому числі доказами, додатково поданими Вишгородською міською радою та представником позивача, судом 11.01.2023 року постановлено протокольну ухвалу про закінчення з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами і перейдено до судових дебатів. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, зазначається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що рішенням Вишгородської міської ради від 26.10.2012 року № 16/28 надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Вишгородської міської ради. На замовлення позивача ПП «ЛВС ЗЕМЕКСПЕРТ» розроблено спільний проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд [PERSON] (кадастровий номер 3221810100:01:020:0153) та [PERSON] (кадастровий номер 3221810100:01:020:0152) площею 0,0815 га кожна. Вказаний проект землеустрою погоджено висновком Відділу Держземагенства у Вишгородському районі від 10.12.2012 року № 197, висновком Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури від 17.12.2012 року № 4146. Висновком Відділу Держземагенства у Вишгородському районі від 10.12.2012 року № 198, висновком Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури від 17.12.2012 року № 4147 визначено наявні обмеження на використання земельних ділянок. 14.12.2012 року встановлено на місцевості та погоджено зовнішні межі земельної ділянки, передано [PERSON] на підставі затвердженого Відділом Держземагентства у Вишгородському районі Київської області акту межові знаки на зберігання. З дослідженого судом проекту землеустрою вбачається, що 17.12.2012 року його передано позивачем на розгляд Вишгородської міської ради, присвоєно номер кадастрової справи ПВ-13965. На підставі розробленого [PERSON] , [PERSON] проекту землеустрою 22.05.2014 року здійснено формування земельної ділянки та зареєстровано у Державному земельному кадастрі земельну ділянку кадастровий номер 3221810100:01:020:0153 цільове призначення за Класифікацією видів цільового призначення земель «Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)», що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру № НВ-3202751572014 від 22.05.2014 року. Розпорядженнями Вишгородського міського голови від 06.09.2016 р. №157, від 20.03.2017 року № 33, від 31.03.2017 року № 46, від 25.04.2017 року № 48 на розгляд пленарних засідань Вишгородської міської ради неодноразово виносилось питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки у власність, що супроводжувались розробленими проектами відповідних рішень. Вишгородською міською радою не надано доказів розгляду та прийняття відповідного рішення згідно з ч. 9 ст. 118 ЗК України по суті неодноразово включеного до порядку денного пленарних засідань сесій Вишгородської міської ради питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки кадастровий номер 3221810100:01:020:0153 у власність. Представник позивача також зазначав, що [PERSON] не отримувала повідомлення про скасування проведеної 22.05.2014 року за її заявою державної реєстрації земельної ділянки в Держгеокадастрі, підстави внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки позивачу не відомі. Водночас судом встановлено що, 26.04.2017 року відповідач [PERSON] звернувся до Вишгородської міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0815 га, що розташована у [ADDRESS] , для будівництва житлового будинку та його обслуговування. В якості додатку «Графічний матеріал про бажане місце розташування земельної ділянки» до заяви [PERSON] від 25.04.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою останній долучив фотофрагмент з Публічної кадастрової карти України з інформацією про земельну ділянку кадастровий номер 3221810100:01:020:0153, цільове призначення 02.01 (Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)), площею 0,0815 га, проект землеустрою щодо відведення якої у власність [PERSON] перебував на розгляді Вишгородської міської ради. Рішенням Вишгородської міської ради від 30.05.2017 року № 24/11 за результатом розгляду заяви [PERSON] та поданих документів надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,0815 га, яка розташована в м. Вишгород, Вишгородського району, Київської області. Зобов`язано заявника укласти договір на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з землевпорядними організаціями, які мають відповідні ліцензії на їх виконання; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погодити із відповідними органами в порядку передбаченому ст. 118, 123, 186 ЗК України, відділом містобудування та архітектури Вишгородської районної державної адміністрації, територіальним органом Держгеокадастру та постійній комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовищ, виконати вимоги ст.118, ч. 4 ст. 123, ст.186-1 Земельного кодексу України. При розробці проекту землевпорядній організації та громадянам отримати висновки органів та служб, здійснити обстеження та сплату відновної вартості зелених насаджень (за наявності). Суб`єктам господарювання, які будуть залучені для виконання землевпорядних робіт, доручено виконати проектні роботи відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про землеустрій» із уточненням площі земельної ділянки з урахуванням діючої містобудівної та земельно-кадастрової документації. Відповідно до заяв [PERSON] , [PERSON] від 15.01.2020 року ТОВ «Перша земельна агенція» розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород. Даний проект землеустрою подано до Відділу Вишгородського району Головного управління Держгеокадастру у Київській області 30.04.2020 року. 13.05.2020 року [PERSON] звернувся до Вишгородської міської ради із заявою, в якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 3221810100:01:020:0153, розташованої у м. Вишгород. Додатками до заяви вказано: технічна документація, витяг з ДЗК. З доданого до заяви [PERSON] витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що дата формування та реєстрації (22.05.2014 року) земельної ділянки кадастровий номер 3221810100:01:020:0153, її площа 0,0815 га, цільове призначення залишені незмінними з моменту внесення даних відомостей на підставі розробленого [PERSON] проекту землеустрою. Замінено лише інформацію про розробника документації із землеустрою з Приватного підприємства «ЛВС ЗЕМЕКСПЕРТ» на ТОВ «Перша земельна агенція». Рішенням Вишгородської міської ради від 11.06.2020 року № 64/2 затверджено розглянутий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0815 га (кадастровий номер 3221810100:01:020:0153) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в м. Вишгород Вишгородського району Київської області. Разом з тим, як встановлено судом та не спростовано представниками відповідачів питання розгляду та затвердження розробленого [PERSON] проекту землеустрою про передачу їй спірної земельної ділянки взагалі не виносилось та не розглядалось на пленарному засіданні 64 сесії VII скликання Вишгородської міської ради 11.6.2020 року спільно із поданою [PERSON] заявою. На підставі заяви [PERSON] та рішення Вишгородської міської ради від 11.06.2020 року №64/2 державним реєстратором Вишгородської міської ради Київської області Луценко Катерини Борисівни прийнято рішення від 19.06.2020 року №52745078 про проведення державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0815 га кадастровий номер 3221810100:01:020:0153. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Пунктами «б», «ґ» статті 5 ЗК України визначено, що земельне законодавство базується на принципах, зокрема, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю. У пункті «б» частини першої статті 81 ЗК України зазначено, що однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є безоплатна їх передача із земель державної і комунальної власності. Згідно з ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Процедура безоплатної приватизації земельних ділянок є стадійною, спрямованою на розпорядження земельною ділянкою одним суб`єктом і набуття її у власність чи користування іншим. Ця процедура розпочинається зі звернення особи до уповноваженого органу не лише із заявою про надання «умовної» земельної ділянки, але із зазначенням її цільового призначення, орієнтовних розмірів, бажаного місця розташування. Тобто, вже на етапі звернення із заявою про надання згоди на розроблення проекту землеустрою об`єктом майнового інтересу відповідної особи (об`єктом правовідносин) є певна земельна ділянка, хоч і не визначена ще в натурі (на місцевості). Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого земельного питання. У світлі вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим. Статтею 118 ЗК України (в редакції, чинній на 26.10.2012 року) передбачалось, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Статтею 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. У дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»). З наведених норм можна зробити висновок, що набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно, починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування. Отже, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на його землі аби мати змогу в подальшому точно визначити земельну ділянку, яку заінтересована особа має намір набути у власність. Такий дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність у майбутньому (п. 36.3 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20), постанова Верховного Суду від 29.07.2021 року у справі № 686/10381/16-ц (провадження № 61-6782св21)). Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч.8 ст. 118 ЗК України, в редакції станом на 17.12.2012 року). У постановах Верховного Суду, зокрема, від 11.11.2020 року у справі № 472/1282/17 (пр. № 61-41390св18), від 09.06.2021 року у справі № 128/1329/18 (пр. № 61-18426св19), від 13.06.2022 року у справі № 278/2592/20 (пр. № 61-11128св21), від 30.06.2022 року у справі № 700/305/20 (пр. № 61-4429св21), від 01.07.2022 року у справі № 700/309/20 (пр. № 61-11769св21), від 25.07.2022 року у справі № 740/2621/20 (пр. № 61-17647св21), від 28.11.2022 року у справі № 383/673/21 (пр. № 61-4218св22) зроблено висновок про те, що за наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених правових норм, першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього не існує законних перешкод. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. З наданого позивачем Витягу від 22.05.2014 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 3221810100:01:020:0153 вбачається, що спірна земельна ділянка була сформована та зареєстрована у Державному земельному кадастрі на підставі розробленого та поданого 17.12.2012 року до Вишгородської міської ради позивачем [PERSON] проекту землеустрою, із внесенням до Державного земельного кадастру відомостей про кадастровий номер, цільове призначення, площу, даних про проект землеустрою та його розробника, дати державної реєстрації земельної ділянки. Згідно з ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Положеннями п. 31 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що питання регулювання земельних відносин відповідно до Закону вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. За приписами ч. 5 ст. 60 вказаного Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Стаття 59 цього Закону визначає, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Виходячи з наведених правових норм, рішення про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою належить до повноважень міської ради та має оформлятися відповідним розпорядчим індивідуальним правовим актом, а не листом у відповідь на звернення заявника (постанова Верховного Суду від 01.02.2021 року у справі № 560/1282/19 (провадження № К/9901/30719/19)). Таким чином, Вишгородська міська рада зобов`язана була розглянути в строк до 31.12.2012 року (включно) поданий 17.12.2012 року [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 3221810100:01:020:0153 у власність позивача та прийняти відповідне рішення про його затвердження або про відмову з передбачених законом підстав. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 26.01.2022 року у справі № 700/317/20 (провадження № 61-5406св21), постанові від 08.11.2021 року у справі № 712/8720/20 (провадження № 61-7076св21), рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди. Враховуючи рішення Вишгородської міської ради від 26.10.2012 р. №16/28 про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою, підготовку та подання позивачем 17.12.2012 року на розгляд Вишгородської міської ради проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 3221810100:01:020:0153, суд дійшов до висновку про відсутність в діях позивача зволікання із розробленням та поданням на затвердження Вишгородської міської ради проекту землеустрою, добросовісність поведінки позивача та наявність у неї інтересу щодо отримання у власність спірної земельної ділянки. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2021 року у справі № 712/8720/20 вказується, що реальні законні сподівання на оформлення права власності на земельну ділянку виникають не після отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, чи погодження проекту у порядку статті 186-1 ЗК України, а саме з моменту звернення до відповідного органу виконавчої влади, чи органу місцевого самоврядування із проханням затвердити погоджений проект землеустрою та передання земельної ділянки у власність. Судом встановлено, що саме на підставі розробленого за замовленням позивача Приватним підприємством «ЛВС ЗЕМЕКСПЕРТ» та поданого 17.12.2012 року на розгляд Вишгородській міській раді проекту землеустрою 22.05.2014 року сформовано в порядку ст.79-1 Земельного кодексу України земельну ділянку кадастровий номер 3221810100:01:020:0153 площею 0,0815 га та зареєстровано відомості про неї у Державному земельному кадастрі. Таким чином, з 17.12.2012 року у позивача виникли реальні законні сподівання на надання та оформлення права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221810100:01:020:0153, які підлягають захисту. Велика Палата у постанові від 29.09.2020 року у справі №688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) вказувала на те, що на стадії розгляду власником земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування) проекту землеустрою сторони також несуть обов`язки по відношенню одна до одної. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на цій стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені у вичерпний спосіб. Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки, необґрунтовано зволікає з розглядом проекту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проекту землеустрою та затверджує цей проект щодо іншої особи (п. 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 р. у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20)). Не вважатиметься добросовісною поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проект та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 р. у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20)). Таким чином, ключовим для вирішення питання про правомірність дій органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, є оцінка добросовісності дій міської ради під час ухвалення оскаржуваного рішення. Рішення Вишгородської міської ради від 11.06.2020 року №64/2 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 3221810100:01:020:0153 та передачі її у власність [PERSON] приймалося за наслідками розгляду виключно заяви одного претендента [PERSON] . Судом встановлено, що неодноразово включене до порядку денного пленарних засідань Вишгородської міської ради питання затвердження погодженого органами земельних ресурсів, архітектури та містобудування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 3221810100:01:020:0153 у власність [PERSON] , не зважаючи на її численні звернення на адресу Вишгородської міської ради, не було розглянуто місцевою радою, рішення по суті даного питання міською радою не прийняте. Розглядаючи заяву [PERSON] про затвердження проекту землеустрою та відведення земельної ділянки, яка надійшла пізніше заяви позивача, Вишгородська міська рада не пересвідчилася у відповідності розташування земельної ділянки вимогам законодавства та не врахувала вимог законодавчих актів, що регулюють вказані правовідносини, метою яких є уникнення конфлікту між заінтересованими особами. Таким чином, відповідачем Вишгородською міською радою порушено гарантоване ст.ст. 81, 116 ЗК України право [PERSON] на безоплатне отримання земельної ділянки у власність із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. Судом відхиляються твердження представника відповідача [PERSON] щодо припинення права [PERSON] на відведення їй у власність спірної земельної ділянки з посиланням на тривалу бездіяльність Вишгородської міської ради та ухилення останньої від розгляду поданого 17.12.2012 року позивачем проекту землеустрою, оскільки вказана обставина не є законодавчо визначеною підставою втрати чинності проекту землеустрою, наданих погоджень органів земельних ресурсів та містобудування, припинення обов`язку Вишгородської міської ради розглянути проект землеустрою, прийняти рішення про його затвердження або відмову у затвердженні з підстав, передбачених Земельним кодексом України. Системний аналіз ст.ст. 118, 186, ст. 186-1 ЗК України (в редакціях, чинних у період спірних відносин) вказує, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою органом місцевого самоврядування є відсутність його погодження в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118\~Земельного кодексу\~України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту (п. 23 постанови Верховного Суду від 15.06.2021 року у справі №818/1905/17 (провадження №К/9901/49940/18), п. 45 46, 50 постанови Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі №316/979/18 (провадження №К/9901/12049/19), постанови Верховного Суду від 27.01.2021 року у справі №560/1334/19 (провадження №К/9901/30713/19), від 01.02.2021 року у справі №560/1282/19 (провадження №К/9901/30719/19), від 03.07.2019 року у справі №823/1103/16 (провадження №К/9901/13489/18). Дослідивши поданий [PERSON] 17.12.2012 р. проект землеустрою суд встановив, що він відповідав вимогам ст. 50 Закону України «Про землеустрій», ст. 118, 186-1 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на 17.12.2012 року), та законних підстав для залишення його без розгляду у Вишгородської міської ради не було. Не набрання необхідної більшості голосів депутатів не може бути підставою для зволікання у розгляді проекту землеустрою або відмови у його затвердженні відповідно до норм ЗК України. В свою чергу неприйняття протягом тривалого часу одного з двох передбачених ст. 118 ЗК України рішень по суті заяви щодо затвердження проекту землеустрою є протиправною бездіяльністю органу місцевого самоврядування (п. 26 27 постанови Верховного Суду від 17.02.2022 року у справі №560/1651/20 (провадження №К/9901/3376/21), постанова Верховного Суду від 18.05.2022 року у справі №160/11256/19 (провадження №К/9901/25885/21)). Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права. Розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Суд, також, вважає безпідставними твердження представника відповідача [PERSON] про те, що з 2012 року позивач [PERSON] не вчиняла належних процесуальних дій для отримання право установчого документу на спірну землю, уникнення реєстрації права власності на іншу особу, що свідчить про втрату інтересу до спірної ділянки в м. Вишгороді, а також проігнорувала надані позивачу процесуальні права та обов`язки, які б унеможливили оформлення земельної ділянки у власність іншої особи (не було вчасно накладено арешт), виходячи з наступного. [PERSON] добросовісно реалізуючи свої права, зокрема, протягом 52 календарних днів з дня прийняття Вишгородською міською радою рішення від 26.10.2012 року № 16/28 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою забезпечила його виготовлення, погодження в органах земельних ресурсів, містобудування та архітектури, одержала висновки про наявні обмеження у використанні земельної ділянки, організувала встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки, прийняла на зберігання межові знаки та подала розроблений проект землеустрою на розгляд Вишгородської міської ради. Досліджені судом звернення [PERSON] на адресу Вишгородської міської ради підтверджують її зацікавленість в отриманні у власність спірної земельної ділянки в порядку ст. 118 ЗК України. Земельний кодекс України, Закону України «Про землеустрій» не передбачали втрату чинності своєчасно переданих на розгляд органів місцевого самоврядування, органів виконавчої влади проектів землеустрою та висновків про їх погодження. Відповідно до ч. 16 ст. 186 ЗК України (в редакції, чинній станом на 11.06.2020 року) строк дії висновків про погодження документації із землеустрою є необмеженим. Крім того, відповідно до п. 2 розділу ІІ («Прикінцеві та перехідні положення») Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою» від 02.06.2015 року №497-VIII, який набрав чинності з 27.06.2015 року, прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, а розроблені відповідно до цих рішень проекти землеустрою після погодження в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, підлягають затвердженню органом, який надав дозвіл на їх розроблення, та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру. З огляду на вказані приписи закону, твердження представника Вишгородської міської ради про втрату чинності (дії) висновку відділу Держземагенства у Вишгородському районі від 10.12.2012 р. №197 не відповідає ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 186, 186-1 Земельного кодексу України, п. 2 розділу ІІ Закону України від 02.06.2015 року №497-VIII. Згідно з ст. 79-1 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на 22.05.2014 року) формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до ст. 193 Земельного кодексу України, ст.ст. 1, 15, 21 Закону України державний земельний кадастр це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Судом встановлено, що на підставі розробленого [PERSON] проекту землеустрою Управлінням Держземагенства у Вишгородському районі 22.05.2014 року до Державного земельного кадастру внесені відомості про сформовану земельну ділянку кадастровий номер 3221810100:01:020:0153, в т.ч. площу 0,0815 га, категорію земель (Землі житлової та громадської забудови), цільове використання (02.01: Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)). Відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки). З наданого 13.12.2022 року Вишгородською міською радою Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород вбачається, що у даному проекті землеустрою відсутній долучений [PERSON] додаток до заяви від 25.04.2017 р. про надання дозволу Вишгородської міської ради на розробку проекту землеустрою «Графічний матеріал бажаного місця розташування земельної ділянки» у вигляді фотофрагменту з Публічної кадастрової карти України з інформацією про земельну ділянку кадастровий номер 3221810100:01:020:0153, цільове призначення 02.01 (Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)), площею 0,0815 га. При цьому, у Проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] та [PERSON] всупереч офіційній інформації Державного земельного кадастру про цільове призначення спірної земельної ділянки вказується, що земельна ділянка підлягає відведенню [PERSON] із земель сільськогосподарського призначення ріллі. Водночас, згідно з наявним у Проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] та [PERSON] Викопіюванням з Детального плану території [ADDRESS] спірна земельна ділянка виділялась із земель житлової садибної території, а не з земель сільськогосподарського призначення (ріллі). Проте, викопіювань з картографічної основи та офіційної інформації з Державного земельного кадастру про спірну земельну ділянку кадастровий номер 3221810100:01:020:0153, її цільового призначення, площі, розробника проекту землеустрою, внесених до Державного земельного кадастру при її формуванні 22.05.2014 року, Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] не містить, що зумовило неправомірну повторну розробку та затвердження Вишгородською міською радою 11.06.2020 року проекту землеустрою щодо відведення вже сформованої 22.05.2014 року земельної ділянки кадастровий номер 3221810100:01:020:0153 всупереч ст. 50 Закону України «Про землеустрій» та внесення недостовірних відомостей до даного Проекту землеустрою, Державного земельного кадастру. Суд приймає до уваги поданий представником позивача Висновок експерта № 1-09/01 від 09.01.2023 року за результатом проведеної почеркознавчої експертизи, згідно з яким підпис від імені [PERSON] , як суміжного власника земельної ділянки 3221810100:01:020:0150 в Акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, що складений при встановленні меж земельної ділянки [PERSON] кадастровий номер 3221810100:01:020:0153 та наявний у Проекті землеустрою щодо відведення даної ділянки [PERSON] , виконаний не [PERSON] . Щодо переважного права [PERSON] на відведення земельної ділянки з огляду на його статус учасника бойових дій, суд зазначає наступне. Прийняття рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок учасникам АТО не є передбаченою Земельним кодексом України підставою для відмови у розгляді та затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Також законодавством не визначено такого стану земельної ділянки та підстави ухилення органу місцевого самоврядування у затвердженні проекту землевідведення, як перебування земельної ділянки у стані «відведення» іншій особі (пункти 25 27, 29 постанови Верховного Суду від 15.06.2021 року у справі №818/1905/17 (провадження №К/9901/49940/18), постанова Верховного Суду від від 27.02.2018 у справі №545/808/17 (провадження №К/9901/3734/17)). Судом встановлено, що ні станом на 26.10.2012 року при прийнятті Вишгородською міською радою рішення про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою, ні на момент прийняття рішень від 30.05 .2017 року № 24/11, від 11.06.2020 року №64/2 про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою та його затвердження спірна земельна ділянка в порядку, визначеному розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» від 19.08.2015 року №898-р не відносилась до земель, належних для відведення учасникам бойових дій та АТО, відповідного рішення Вишгородською міської радою з цього приводу не приймалось. Інформація про віднесення Вишгородською міської радою спірної земельної ділянки до вказаної категорії земель не публікувалась та не направлялась Державній службі у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції. Дана обставина підтверджується, також листом Вишгородської міської ради від 28.01.2021 року №2-28/211. З огляду на вказане, твердження відповідачів про належність спірної земельної ділянки до категорії земель, що підлягає відведенню учасникам АТО, та відсутність підстав для розгляду Вишгородською міською радою з 17.12.2012 року поданого [PERSON] проекту землеустрою, є необґрунтованим. Подібної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2020 року №587/2121/18 (провадження №14-595цс19), Верховний Суд у постановах від 24.03.2020 року у справі №587/2123/18-ц (провадження №61-15891св19), від 11.03.2020 року у справі №587/2164/18 (провадження №61-16865св19), від 25.02.2020 року у справі №587/378/19 (провадження №61-21315св19), від 04.12.2019 року у справі №455/1491/16-ц (провадження №61-32055св18), від 26.02.2020 року у справі №587/2143/18 (провадження N 61-15932св19). Стосовно заяв відповідачів про застосування строку позовної давності при вирішенні спору, суд, зазначає наступне. Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (п. 79 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі №504/2864/13-ц (провадження №14-452цс18), пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16). Судом встановлено, що оприлюднене на інтернет-сайті Вишгородської міської ради (vyshgorod-rada.gov.ua) рішення Вишгородської міської ради «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] » від 30.05.2017 року поряд з недостовірною датою його прийняття (30.06.2017 року) взагалі не містило інформації про спірну земельну ділянку. Копію оспорюваного рішення Вишгородської міської ради «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] » від 30.05.2017 року №24/11, а також заяви [PERSON] від 25.04.2017 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою разом із долученим в якості додатку («Графічний матеріал про бажане місце розташування земельної ділянки») фотофрагментом з Публічної кадастрової карти України з інформацією про земельну ділянку кадастровий номер 3221810100:01:020:0153, представник позивача адвокат Леськов В.П. отримав на свої запити листами Вишгородської міської ради від 28.08.2020 року №2-28/1250, від 28.01.2021 року №2-28/211. Саме долучений до заяви [PERSON] від 25.04.2017 року фотофрагмент Публічної кадастрової карти України з інформацією про земельну ділянку кадастровий номер 3221810100:01:020:0153 давав змогу ідентифікувати земельну ділянку, щодо якої [PERSON] просив надати дозволу на розробку проекту землеустрою. Доказів поінформованості [PERSON] про зв`язок оспорюваного рішення Вишгородської міської ради «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] » від 30.05.2017 року № 24/11 із земельної ділянкою кадастровий номер 3221810100:01:020:0153 раніше отримання листа Вишгородської міської ради від 28.01.2021 року № 2-28/211 відповідачами не надано та не доведено під час розгляду даної справи в суді. Враховуючи предмет позовних вимог, дату прийняття оспорюваних рішень Вишгородської міської ради Київської області від 11.06.2020 року №64/2, державного реєстратора Вишгородської міської ради Луценко К.Б. від 19.06.2020 року №52745078 про проведення державної реєстрації права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, а також те, що законодавством не передбачено втрату чинності своєчасно переданого [PERSON] на розгляд органу місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відмови у позовних вимогах з мотивів пропуску позовної давності, заявленої відповідачами. Одночасно судом відхиляються твердження Вишгородської міської ради про її виключну компетенцію самостійно вирішувати питання про передачу земельних ділянок у власність, користування. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. У справі, що розглядається повноваження щодо затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, регламентовано статтею 118 ЗК України. У цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними (постанова Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі №825/2228/18 (провадження №К/9901/2933/19)). Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Частиною першою статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З огляду на викладене, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, а відповідачами не надано будь-яких інших доказів на підтвердження відсутності обов`язку Вишгородської міської ради розглянути у встановлені ст. 118 ЗК України строки та порядку поданий [PERSON] проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved