Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача. 08.12.2022 року [PERSON] звернувся в суд з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог, посилався на те, що [INFO] померла [PERSON] , 1930 року народження. Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Спадкодавцем був, оформлений заповіт на ім`я [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Снятинського нотаріального округу Григорець М.Ф, 09 листопада 2016 року за реєстровим № 1279, на все майно. Після смерті [PERSON] , позивач звернувся до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено з підстав відсутності правовстановлючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] . З цих підстав, [PERSON] просив суд визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом, право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач, будучи належним чином повідомленим, в підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 27) Відповідач Косівська міська рада, будучи належним чином повідомленою, не забезпечила явку свого представника в судове засідання, однак подала клопотання, у якому просила проводити розгляд справи без участі представника Косівської міської ради. Щодо позову не заперечили, розгляд справи просили проводити на підставі наявних у матеріалів справи доказів. (а.с. 24-25). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 13.12.2022 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 18.01.2023 року. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 29.09.2021 року (а.с. 5). Відповідно до копії заповіту посвідченого 09.11.2016 року приватним нотаріусом Григорець М.Ф., спадкодавець [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] - позивачу (а.с.6). Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, заповіт було зареєстровано 09.11.2016 року у реєстрі нотаріальних дій за № 1279. Заповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 7) Відповідно до копії технічного паспорта виготовленого 31.03.2022 року, щодо будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою [ADDRESS] , нерухоме майно складається з житлового будинку, літньої кухні, двох сараїв, двох навісів, погрібу та вбиральні. Житловий будинок 1963 року побудови (а.с. 8-13). Згідно копії виписки інвентаризаційних матеріалів № 72063 від 31.03.2022 року, встановлено, що в [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації право власності не зареєстровано. (а.с. 14) Відповідно до постанови приватного нотаріуса Григорчук Л.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії встановлено, що спадкоємець за заповітом [PERSON] прийняв спадщину у встановлений законом строк, однак відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів, виданої Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 31 березня 2022 року за № 72063, згідно архівних документів станом на 31.12.2012 року та згідно інформації, отриманої в порядку доступу нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на цей житловий будинок спадкодавцем не було зареєстровано і відсутній правовстановлюючий документ на нього. (а.с. 15) Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки від 05.12.2022 року ринкова вартість вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 89 350 гривень (а.с. 16). Згідно копії виписки з погосподарської книги від 31.01.2022 року №11 виданої Яворівським старостинським округом гр. [PERSON] на померлу бабусю [PERSON] , про те що її житловий будинок та господарські будівлі розташовані на її власній земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідно до записів погосподарської книги № 10 за 2016 2023 рр. (а.с.18). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно, яке є об`єктом спадщини. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У ч. 1 ст. 1269 ЦК України зазначено, що \~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено у підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В пункті п.3.3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві. Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено\~на підставі\~безпосередньо досліджених\~та оцінених\~наявних у\~справі доказів,\~що позивач\~ [PERSON] \~є єдиним\~спадкоємцем після\~смерті [PERSON] ,\~що підтверджуються\~копією постанови\~нотаріуса про\~відмову в\~вчиненні нотаріальної\~дії (а.с.\~15).\~Згідно технічного\~паспорту на\~будинок садибного\~типу з\~господарськими будівлями\~та спорудами,\~вказаний житловий\~будинок 1963\~року забудови\~(а.с. 8-13) не підлягав державній реєстрації. Враховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку що спадкодавець [PERSON] за життя володіла вищезазначеним майном, спадкоємець [PERSON] є єдиним спадкоємцем, у встановленому законом порядку прийняв спадщину, спору щодо спадкового майна немає, однак оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з чим його право підлягає захисту у судовому порядку.

Outcome: approved