Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

[PERSON] , з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, звернулась через адвоката Крічфалушій Л.І. до суду із позовною заявою до Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Мєшкова Н.Ф., у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належав батькам позивача [PERSON] та [PERSON] . Батько [PERSON] помер [INFO] , заповіту не складав. Після смерті [PERSON] спадкоємцем його майна за законом є його дочка [PERSON] , за заявою якої була заведена спадкова справа. [PERSON] за життя склала заповіт, яким заповіла вказаний житловий будинок з надвірними будівлями та все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося позивачу. [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема і на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . Позивач звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, але приватний нотаріус Теребовлянського районного нотаріального округу Мешкова Н.Ф. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Враховуючи вказані обставини, позивач звернулась до суду для визнання права власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] за рішенням суду. Ухвалою суду від 05.09.2022 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Крічфалушій Л.І. в судове засідання не з`явились, однак представником позивача було подано заяву, у якій вона просить проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача. Представник відповідача Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, зазначив, що із позовними вимогами відповідач погоджується. Третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Мєшкова Н.Ф. у судове засідання не з`явилась, причин неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Відповідно до вимог частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вказаних обставин, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідок виданих Микулинецькою селищною радою Тернопільського району Тернопільською області від 13.07.2022 за № 38, 177, станом на 1991-1995 роки житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] відносився до колгоспного типу двору та у вищевказаному житловому будинку були зареєстровані: голова двору [PERSON] , його дружина [PERSON] . [PERSON] є спадкоємцем житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . Згідно копії рішення виконавчого комітету Струсівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 04.04.2003 за №26, встановлено право власності на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , за померлою [PERSON] . Згідно копії довідки Теребовлянського бюро технічної інвентаризації за № 335 від 08.10.2020 власником житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] є [PERSON] , однак право власності не зареєстроване. Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] від 30.09.2020, виданого Теребовлянським бюро технічної інвентаризації, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] , вищевказаний житловий будинок має загальну площу 76,2 кв.м., з якої житлова 64,0 кв.м. Відповідно до висновку про вартість майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] , станом на 04.07.2022 становить 101048 (сто одна тисяча сорок вісім) грн. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею четвертою Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК УPCP 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно частини другої статті 120 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] належав до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були [PERSON] та [PERSON] . Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частині житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.03.1996, виданого Струсівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області, [PERSON] помер [INFO] в с.Струсів, Теребовлянського району, Тернопільської області. Заповіту на вказаний житловий будинок [PERSON] за життя не склав. Після його смерті відкрилась спадщина. Згідно довідки Теребовлянської державної нотаріальної контори від 14.05.2003 за №32 після смерті [PERSON] заведена спадкова справа 14.05.2003 за №318, спадкоємцем по закону на підставі статті 529 ЦК України майна [PERSON] є його дочка [PERSON] . 03.07.1997 [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Струсівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, яким заповіла житловий будинок, що знаходиться у с.Струсів, Теребовлянського району, Тернопільської області та все своє майно, з чого не складалось і де б воно не знаходилось в користь [PERSON] . Даний заповіт на день смерті [PERSON] не змінювався і не скасовувався. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.04.2003, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області України, [PERSON] померла [INFO] в с. Струсів, Теребовлянського району, Тернопільської області. Після її смерті відкрилась спадщина. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мєшковою Н.Ф. за №531/02-31 від 17.05.2021, вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , однак нотаріус не може видати [PERSON] свідоцтво на право власності за заповітом на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP 1963 року. Оскільки [PERSON] помер [INFO] та [PERSON] померла [INFO] , тому до правовідносин щодо спадкування після їхньої смерті застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (далі ЦК УРСР) в редакції 1963 року. Згідно статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За умовами статті 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно із статей 548-549 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Дочка померлих [PERSON] та [PERSON] , являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] та успадкувала належний батькам житловий будинок з надвірними будівлями. Однак, позивач не може отримати свідоцтво про прийняття спадщини, за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, тому право позивача має бути захищено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно частини другої статті 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Враховуючи вищенаведене, визнання позову відповідачем, а також те, що через відсутність державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, позивач не може реалізувати своїх спадкових прав, а тому її право підлягає судовому захисту, а позов до задоволення шляхом визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved