Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

Позивач 18 серпня 2022 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у сумі 7\~207,54 грн. Позов мотивований тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від сумісного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Згідно з виписками з диспансерної картки та висновками лікарів, [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: «Хронічна ревматична хвороба серця, порушення менструального циклу на кшталт опсоменореї, дифузна зміна щитовидної залози, вузлове утворення правої частки щитовидної залози ТІRADS-2». Донька лікується тривалий час. Згідно із копіями платіжних документів чеків на придбання ліків, квитанцій оплат здачі аналізів та прийом лікарів, додаткові витрати на дитину склали 14\~415,08 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, письмово просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що 25 квітня 2003 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7-8). Від сумісного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2021 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] у розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 жовтня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5). Згідно з виписками з диспансерної картки та висновками лікарів, [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: «Хронічна ревматична хвороба серця, порушення менструального циклу на кшталт опсоменореї, дифузна зміна щитовидної залози, вузлове утворення правої частки щитовидної залози ТІRADS-2» (а.с. 27-28, 37, 40). Відповідно до довідки від 06 січня 2022 року, дохід [PERSON] за період з 21 лютого 22 року по 31 грудня 2022 року склав 37\~664,86 грн., з яких: 7\~344,63 грн. утримання податків; 10\~376,27 грн. утримання аліментів; 19\~943,96 грн. сума до виплати (а.с. 154). Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно вимог частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні (аналогічне зазначено в постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 501/5060/15). Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи вимоги про стягнення додаткових витрат, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Такі додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо) (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Так, позивачем на обґрунтування своїх вимог про стягнення додаткових витрат на дитину зазначено про те, що вона несе витрати на придбання необхідних ліків для дитини. Разом з тим, надані позивачем копії чеків не можуть бути належними доказами в розумінні ст. ст. 76-78 ЦПК України, оскільки оригінали вказаних чеків суду надано не було. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] є не доведеними, а тому не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, її позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому судовий збір слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed