Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Літинської селищної ради про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , строком на 2 місяці. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , одиноко. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається з права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0522485800:01:000:0429. Восени 2022 року йому зателефонували з Бруслинівського старостинського округу та повідомили про те, що покійна [PERSON] за життя склала заповіт та заповіла усе своє майно йому. Коли він звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини, йому відмовили по тій причині, що пропустив строк на прийняття спадщини і повідомили, що йому потрібно звернутися до суду про визначення додаткового строку. В шестимісячний строк не звернувся до нотаріуса в зв`язку із тим що не знав про існування заповіту, який був складений на нього. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 22.12.2022 провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 13.01.2023. Представник позивача-адвокат Данилюк П.П. подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, у вказаній заяві також зазначив, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, судові витрати просить залишити за позивачем. До початку судового засідання від відповідача Літинської селищної ради до суду надійшов лист, в якому просять справу розглядати без участі представника. Літинська селищна рада проти заявленого позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Згідно із ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи,\~що визнання\~відповідачем позову\~не суперечить\~закону,\~не порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб,\~суд приймає\~визнання позову\~відповідачем та вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у даному судовому засіданні за наявними у справі доказами. З`ясувавши письмову\~думку учасників\~судового процесу,\~дослідивши матеріали\~цивільної справи,\~оцінивши належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~суд дійшов\~висновку про\~задоволення вимог\~позовної заяви\~з таких\~підстав. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Осолинської сільської ради Літинського району Вінницької області 21.08.2017 (а.с.5). До дня своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , одиноко, згідно довідки №424 від 14.12.2022, виданої Бруслинівським старостинським округом (а.с.7). [PERSON] належало право власності на земельну ділянку площею 1,7576га з кадастровим номером 0522485800:01:000:0429, для ведення тваринного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Осолинської сільської ради Літинського району Вінницької області, згідно копії Державного акта серії ВН №160421 від 06.10.2004 (а.с.8). За життя, [PERSON] склала заповіт, яким заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що матиме право за законом, [PERSON] , 1984 року народження, згідно копії заповіту від 14.10.2014, який за наявними у виконкомі Осолинської сільської ради відомостями невідмінений та не скасований (а.с.6). Своїм листом №925/01-16 від 30.12.2022 Літинська державна нотаріальна контора Вінницької області роз`яснила [PERSON] щодо порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] . У вказаному листі нотаріус повідомила, що згідно алфавітними книгами обліку спадкових справ Літинської державної натаріальної контори станом на 30.12.2022 спадкової справи на майно померлої [INFO] [PERSON] не заведено. Разом з тим, нотаріус зазначила, що заявником [PERSON] був пропущений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини та рекомендувала звернутись до суду для захисту своїх прав (а.с.21). В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Враховуючи наявність складеного спадкодавцем [PERSON] заповіту, який до дня її смерті не змінювався та не скасовувався, спадкування у даному випадку після зазначеного спадкодавця здійснюється за заповітом. Встановлено, що позивач протягом визначеного законом строку не подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно доч.1\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зі ч.1\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1\~ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У ч.1, 2\~ст.1269 ЦК України\~зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1\~ст.1270 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3\~ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За таких обставин, беручи до уваги також наявність підтвердження документально права спадкодавця на нерухоме майно (Державний акт про право власності на земельну ділянку), на переконання суду, позивачем вірно обрано спосіб захисту своїх спадкових прав пред`явлення даного позову до суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. При цьому, правила ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Пленум Верховного Суду України в п. 24\~постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування"\~роз`яснив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно керуватися тим, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З матеріалів справи вбачається, що позивач пропустив строк звернення у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті спадкодавця у встановлений законом шестимісячний термін, оскільки йому не було відомо про існування заповіту, складеного спадкодавцем на його користь. Суд, дотримуючись принципу верховенства права, одним з проявів якого є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства, переконаний, що норми чинного ЦК України щодо здійснення права на спадкування не допускають дій щодо фактичного усунення позивача від спадкування лише з підстави неможливості вчасно подати відповідну заяву про прийняття спадщини, а, особливо, коли позивач значиться у такому заповіті спадкоємцем і на це була воля заповідача. Саме така позиція суду узгоджується з приписами ст. ст. 2, 4, 10 ЦПК України, котрі визначають справедливість як одну із загальних засад цивільного судочинства. Таким чином, зважаючи на усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, що буде у повній мірі справедливим по відношенню до позивача і забезпечить дотримання принципу верховенства права. Розподіл судових витрат у справі, слід здійснити у порядку, визначеному ст.141 ЦПК України та, з урахуванням відповідної позиції позивача, слід залишити за ним.

Outcome: approved