Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Коваля В.Б. звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що згідно даних реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - Бюро) станом на 08.11.2019 квартира [ADDRESS] (далі - квартира) на праві власності була зареєстрована за: 40/100 [PERSON] (далі - позивач) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації 04.04.1997 (наказ № 10714 від 04.04.1997) та зареєстрованого в Бюро 08.04.1997 за реєстровим № 7537, а також на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. від 29.11.2006 № 4983 та зареєстрованого в Бюро 14.12.2000 за реєстровим № 7537; 60/100 [PERSON] (далі - другий власник квартири) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації 04.04.1997 (наказ № 10713 від 04.04.1997) та зареєстрованого в Бюро 08.04.1997 за реєстровим № 7537. [INFO] помер другий власник квартири [PERSON] , про що Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) було складено актовий запис про смерть № 16627 від 08.10.2019. Саме з часу смерті другого власника квартири, у невстановленому місці та часі у невстановлених осіб, виникає злочинний умисел спрямований на шахрайське заволодіння квартирою, яка частково належала позивачу, що встановлено в ході досудового розслідування кримінального провадження № 12019100070004579, дані щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України. Для реалізації свого злочинного умислу спрямованого на шахрайське заволодіння квартирою, поки невстановлені особи подали державному реєстратору приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу м. Києва Меженській Кароліні Сергіївні для здійснення реєстрації прав власності в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно договір купівлі-продажу квартири від 18.11.2011, начебто посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Химич О.А. за № 1148. Вказаний оспорюваний правочин був складений щодо начебто продажу [PERSON] (власником 60/100 квартири) та позивачем квартири [PERSON] . Позивач зазначає, що оспорюваний правочин ним не вчинявся, а договір купівлі-продажу квартири від 18.11.2011 є підробленим, оскільки замість підпису позивача, цей договір містить підпис іншої особи. Позивач не надавав жодної довіреності на підписання замість себе (від свого імені) оспорюваного правочину. Позивач з 2000 року постійно проживає в Німеччині та фізично не міг підписати оспорюваний правочин 18.11.2011 в місті Донецьк оскільки не в`їжджав в цей час на територію України, що підтверджується даними Державної прикордонної служби України. Про наявність оспорюваного правочину позивач дізнався лише в листопаді 2019 року, коли голова ОСББ будинку, де знаходиться квартира - [PERSON] , який знав хто є власником вищезазначеної квартири, повідомив позивача про те, що невстановлені особи замінили вхідні двері квартири. Таким чином, особисто позивачем квартира не продавалась та іншим чином не відчужувалась. Відсутність оригінального підпису позивача на оспорюваному правочині підтверджує відсутність у позивача наміру забезпечувати ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілився оспорюваний правочин. Отже внаслідок підробки підпису позивача в оспорюваному правочині та вчиненні інших протиправних дій щодо його легалізації (нотаріальне посвідчення, державна реєстрації прав та обтяжень, тощо) сталося «рейдерське захоплення» квартири, в результаті чого квартира вибула із законної власності (володіння) позивача в супереч його бажанню та волі. Просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 18.11.2011, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Химич О.А. за №1148 (нотаріальний бланк ВРЕ №112645); скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обмежень №50356460 від 20.12.2019 року, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Меженською Кароліною Сергіївною. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18.05.2021 справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання. Представником відповідачки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Меженської К.С. адвокатом Трубніковою К.В. подано відзив на позов, в якому зазначено, що позовні вимоги [PERSON] відповідачка не визнає у повному обсязі, оскільки вважає їх необґрунтованими, безпідставними і надуманими. Зазначила, що на думку відповідачки державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна (квартиру) за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , рішення № 50356460 від 20.12.2019, здійснена при повному дотриманні вимог чинного законодавства України. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В судове засідання позивач 20.01.2023 не з`явився, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання 20.01.2023 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідачка приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Меженська К.С. або її представник в судове засідання 20.01.2023 не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Треті особи в судове засідання 20.01.2023 не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні 17.08.2022 [PERSON] показав, що він є головою правління ОСББ з 2010 року. Місцем його роботи є будинок, в якому зокрема знаходиться спірна квартира, щодо якої відбувається слухання справи. Йому відомо, що один з мешканців спірної квартири - [PERSON] у серпні 2019 року помер. Його тіло виявили сусіди, викликали швидку. Також на місце виїхала слідча оперативна група, яка опечатала квартиру. Сусід попередив іншого співвласника квартири [PERSON] (позивача у справі) про смерть [PERSON] . З того часу квартира була опечатана. Приблизно у жовтні 2019 року він помітив, що незнайомі люди (будівельники) встановлюють металеві двері у спірній квартирі. Ці майстри повідомили йому, що діють від імені особи, яка хотіла отримати спадщину від імені [PERSON] . Про це він попередив позивача, який перебував закордоном. В подальшому, як йому відомо, позивач приїхав в Україну, звернувся до поліції з приводу незаконного захвату спірної квартири. Позивач продовжував сплачувати за комунальні послуги спірної квартири. Потім позивач показав йому документ, що право власності на спірну квартиру оформив [PERSON] . Це був лютий 2020 року. [PERSON] почав ремонті роботи в квартирі та згодом здав її в оренду. Він вважає, що [PERSON] самостійно не міг продати спірну квартиру. Мостовий не міг пересуватися без милиць. Заслухавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № КВ-2019 № 43627 від 08.11.2019, згідно з даними реєстрових книг Бюро квартира [ADDRESS] на праві власності була зареєстрована за: 40/200 [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації 04.04.1997 (наказ № 10714 від 04.04.1997) та зареєстрованого в Бюро 08.04.1997 за реєстровим № 7537; 40/200 [PERSON] , на підстав договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. від 29.11.2006 № 4983 та зареєстрованого в Бюро 14.12.2000 за реєстровим № 7537; 60/100 [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації 04.04.1997 (наказ № 10713 від 04.04.1997) та зареєстрованого в Бюро 08.04.1997 за реєстровим № 7537. Згідно з відповіді Київського міського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 399/220.2-09 від 12.02.2020, у відділі проведена державна реєстрація смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , про що складено актовий запис про смерть № 16627 від 08.10.2019. Місце проживання померлого документами підтверджене не було. Свідоцтво про смерть відділом не видавалось. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 194091179 від 20.12.2019 квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.01.2011, серія та номер 1148, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Химич О.А. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50356460 від 20.12.2019, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Меженська Кароліна Сергіївна. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 195279286 від 27.12.2019 квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.12.2019, серія та номер 8028, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50523581 від 27.12.2019, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Куксова Марія Сергіївна. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 197021756 від 21.01.2020 квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.01.2020, серія та номер 174, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50735540 від 21.01.2020, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Каплун Юрій Вікторович. Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.12.2019 було зареєстровано кримінальне провадження за № 12019100070004579 за заявою [PERSON] щодо наступної події: невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому слідством місці та часі, діючи умисно шляхом обману заволоділа квартирою [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу дійсності договору купівлі-продажу квартири від 18.11.2011, підписаний начебто від імені позивача. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зокрема, відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Відповідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначено, що судам необхідно враховувати, що згідно ст. ст. 4, 10, 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України, постановами Кабінету Міністрів України, актами інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (цивільних договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - ППВСУ № 9), підставою недійсності правочину, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Як вбачається з матеріалів справи, згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № СЕ-19/111-21/36687-ПЧ від 10.08.2021, підпис який розташований на зворотному боці договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , зареєстрованого у реєстрі за № 1148, поруч із рукописним написом « [PERSON] - виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням його підпису. Таким чином, судом під час розгляду справи встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою. Отже, спірний договір було укладено без волевиявлення [PERSON] , а тому суд дійшов висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України». Вказана позиція щодо недійсності договору, підпис в якому здійснено іншою особою, ніж стороною договору (встановлення факту відсутності волевиявлення особи на укладення договору), знаходила своє неодноразове відтворення в подібних висновках Верховного Суду (наприклад, постанови від 11.06.2020 у справі № 141/875/17-ц, від 19.05.2020 у справі № 624/600/16-ц, від 03.07.2019 у справі № 201/13235/15-ц, від 11.06.2018 у справі № 916/613/17 та ін.). Отже, з наведеного вище судом вбачається, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в особі представника адвоката Коваля В.Б. до [PERSON] , державного реєстратора, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Меженської К.С., треті особи: [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Хіміч О.А. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved