Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

Адвокат Скачков Р.В., діючий від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 07.08.2009 року, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів громадського стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №573, позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірвано у 2020 році рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Дитина проживає разом з позивачем з листопада 2014 року, що встановлено вищевказаним рішенням суду. З листопада 2014 року повне матеріальне забезпечення дитини позивач влаштовує за свій рахунок. [PERSON] з листопада 2014 року матеріально дитину не забезпечував, вихованням сина не займається. Відповідач має можливість сплачувати кошти на утримання їх спільної дитини, оскільки він працює у сфері айті технологій та має регулярний і стабільний заробіток у розмірі не менш ніж 150\~000 гривень. Інших утриманців [PERSON] не має, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання сина. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовився від надання матеріальної допомоги дитині та ухиляється від обов`язку утримувати її до досягнення нею повноліття, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 10.10.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 03.11.2022 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Юрко О.С. до суду надійшов відзив на позов, в котрому представник просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, в обґрунтування чого зазначила, що відповідач не визнає позовні вимоги та заперечує проти них, посилаючись на те, що дійсно з листопада 2014 року їх спільний син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з матір`ю - позивачем по справі. Весь час після того, як відповідач покинув сім`ю, він надавав та надає допомогу своєму сину. У зв`язку з тим, що розірвання шлюбу та подальші стосунки переросли у конфлікт між сторонами та нормальне спілкування між ними не мало місце, батько здійснював допомогу через свою матір, бабусю [PERSON] . Крім того, після того, як позивач разом з сином та матір`ю відповідача виїхали до Угорщини у м.Будапешт на час воєнного стану в Україні та до закінчення бойових дій, відповідач перерахував особисто позивачу на її картковий рахунок грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, без урахування тих грошових коштів, які через матір відповідача, яка проживає поруч з колишньою невісткою та онуком, надаються весь цей час знаходження закордоном для нормального існування дитини. А тому зазначені у позові тези позивача, що з листопада 2014 року повне матеріальне забезпечення дитини влаштовує виключно вона за свій рахунок, а також те, що батько не приймає участі у вихованні дитини та не дарує подарунки не відповідає дійсності. Не зрозумілим для відповідача є також зазначений у позові розмір його доходу, що не підтверджується жодними доказами. Крім того, в позові представником позивача зазначено, що позивач поніс судові витрати в розмірі 6000,00 гривень на правничу допомогу. Дані понесені витрати підтверджуються долученими до позову копією договору на правову допомогу та чеком. Вважає, що дані докази в розумінні вимог 95, 177 ЦПК України не можуть бути визнані судом як належні докази, оскільки згідно матеріалів справи Договір №15/08/22 про надання правової допомоги був укладений між адвокатом Скачковим Р.В. та [PERSON] та підписаний сторонами 15.08.2022 року у м.Дніпрі. 17.08.2022 року був відписаний сторонами на виконання вищезазначеного договору Акт наданих послуг, а також долучена квитанція до прибуткового касового ордеру від 17.08.2022 року. Всі ці документи начебто підписані позивачем, однак той факт, що починаючи з березня 2022 року [PERSON] разом з сином знаходиться за межами України, а тому фізично підписати договір з адвокатом, підписати акт виконаних робіт та оплатити, згідно долученої адвокатом квитанції до прибуткового касового ордеру, послуги адвоката позивач не могла. Крім іншого, дослідивши зміст Договору про надання правової допомоги та Акт наданих послуг слід зробити висновок, що адвокатом Скачковим Р.В. правова допомога [PERSON] вже надана на 17.08.2022 року, а тому долучені документи, у разі визнання судом їх належними доказами, не можуть свідчити про понесені судові витрати позивачем на правничу допомогу у даній цивільній справі, що підлягають стягненню з відповідача (а.с.35-46). Ухвалою суду від 28.11.2022 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Юрко О.С. витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетинання державного кордону України громадянкою [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянина України № [NUMBER] , виданий 20.11.2019 року, орган що видав -1216, за період з 24.02.2022 року по 18.08.2022 року (а.с.72). 19.12.2022 року від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України до суду надійшла відповідь, з котрої встановлено, що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями громадянкою України [PERSON] , [INFO] , в період з 24.02.2022 року по 18.08.2022 року, в базі даних не виявлено (а.с.78). Позивач [PERSON] та її представник адвокат Скачков Р.В. в судове засідання не з`явились, від позивача до суду надійшла заява, в котрій зазначила, що вона самостійно в односторонньому порядку розірвала з адвокатом Скачковим Р.В. договір про надання правової допомоги, чим припинила усі його повноваження за цією цивільною справою. Доповнила, що жодної допомоги від відповідача на дитину не надходило, письмових підтверджень фактів фінансової підтримки сина відповідач не має. Вона вимушена, перебуваючи протягом дев`яти місяців за кордоном, існуючи на незначні виплати від уряду Угорщини, самостійно забезпечувати їх спільну дитину за власний кошт. У зв`язку з перебуванням за межами України просила провести розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Юрко О.С. надійшла заява, відповідно до якої остання просила суд, з урахуванням долученої довідки про доходи відповідача, постановити рішення, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача, оскільки отриманий дохід покриває потреби неповнолітньої дитини у повній мірі, в іншій частині вимог [PERSON] просила відмовити, розгляд справи просила провести без її участі та участі відповідача. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 07.08.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2020 року (а.с.4). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 03.11.2009 року зроблено відповідний актовий запис № 1382 в Книзі реєстрації народжень та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , в якому в відповідній графі батьком вказаний відповідач [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.3). Дитина проживає із матір`ю, про що зазначає позивач у позовній заяві та не оспорюється відповідачем, а тому приймається судом до уваги. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 20.01.2023 року сума доходу відповідача [PERSON] за І квартал 2022 року склала 441646,68 гривень, за 9 місяців 2022 року сума доходу склала 866124,85 гривень (а.с.87-89). За ст. 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру аліментів, необхідно взяти до уваги матеріальне становище платника аліментів, також врахувати те, що утримання дитини на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на обох батьків. Враховуючи вищевикладені норми права, а також часткове визнання позовних вимог відповідачем в частині розміру аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку, бажання відповідача брати участь в утриманні своєї дитини, що свідчить про його готовність утримувати сина та надавати фінансову допомогу позивачу на утримання дитини, розмір доходів відповідача, суд вважає за можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, розмір яких, з урахуванням доходів відповідача, а також з урахуванням обов`язку матері утримувати дитину, має забезпечувати умови життя необхідні для розвитку дитини, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.08.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням вищевикладеного суд при вирішенні спору по суті відхиляє позицію позивача в частині того, що аліменти у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку відповідача забезпечить належний рівень матеріального утримання неповнолітнього сина, оскільки аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, з урахуванням доходів відповідача, відомості про розмір яких було надано представником останнього та дослідженні судом під час розгляду справи, з урахуванням також обов`язку матері утримувати дитину, має забезпечувати умови життя необхідні для розвитку дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До останніх, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 60 ЦПК України визначено, що представником в суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Представник позивача [PERSON] адвокат Скачков Р.В. в позовній заяві зазначив, що позивач поніс судові витрати в розмірі 6000,00 гривень на правову допомогу. З матеріалів справи встановлено, що представником позивача долучено до матеріалів позову документи, що підтверджують понесені позивачем [PERSON] витрати на правничу допомогу, а саме: Договір №15/08/22 про надання правової допомоги, укладений між адвокатом Скачковим Р.В. та Хорсевою Н.Г. від 15.08.2022 року, Акт наданих послуг від 17.08.2022 року, в якому зазначено, що адвокат передав, а клієнт прийняв наступні послуги: представництво та захист інтересів клієнта в суді першої інстанції, Ленінському ВДВС у м.Дніпро, поліції України: кількість годин -3, вартість однієї години 1500,00 гривень, загальна сума 4500,00 гривень; складання документів захисту (адвокатський запит, позовна заява, скарга, заява): кількість годин -1, вартість однієї години 1500,00 гривень, загальна сума 1500,00 гривень; квитанцію до прибуткового касового ордера від 17.08.2022 про здійснення оплати [PERSON] адвокату Скачкову Р.В. за Договіром №15/08/22 про надання правової допомоги у розмірі 6000 грн. Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача [PERSON] адвокат Юрко О.С. заперечувала проти стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом першої інстанції. Суд зазначає, що такі послуги, які вказані в Акті наданих послуг за Договором про надання правової допомоги №15/08/22 від 15.08.2022 року в межах даної справи, як представництво та захист інтересів клієнта у суді, котрі склали в цілому 3 години, та за які позивач [PERSON] сплатила 4500,00 гривень не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки участь у судових засіданнях адвокат Скачков Р.В. жодного разу не приймав. Також суд при вирішенні питання щодо стягнення судових витрат на користь позивача у розмірі 6000 гривень приймає до уваги заяву останньої, в якій вона суду повідомила, що розірвала з адвокатом Скачковим Р.В. договір про надання правової допомоги. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлена позивачем сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 гривень є неспівмірною зі складністю справи та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги, їх обсягом та не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру у співвідношенні з предметом позову та частковим задоволенням позову. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення судових витрат, та стягує з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу за складання позовної заяви у розмірі 1500,00 гривень. При цьому суд при вирішенні даної вимоги позивача відхиляє позицію представника відповідача в частині того, що не підлягають задоволення вимоги позивача про стягнення на її користь судових витрат, у зв`язку з тим, що позивачка не укладала договір про надання правової допомоги з адвокатом Скачковим Р.В. через виїзд за кордон, оскільки суду не надано було доказів, які б доводили дані обставини. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

Outcome: partial