Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] зазначив, що 06 жовтня 2000 року був укладений шлюб з [PERSON] відповідачкою по справі, який був зареєстрований Вознесенівським районним у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (актовий запис 292). Від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Починаючи з серпня 2017 року між ним та відповідачкою припинились фактичні шлюбні стосунки, а з грудня 2018 року ми не ведемо спільного побуту, оскільки він почав мешкати окремо. Шлюб в подальшому був розірваний в судовому порядку. Після припинення спільного мешкання (грудень 2018 року) на нього повністю ліг тягар утриманню сина, оскільки відповідачка відмовилася це робити. З того часу всі витрати утримання сина він несе самостійно, відповідачка самоусунулася від обов`язку як по виховані так і утриманню сина. З жовтня 2019 року син [PERSON] почав мешкати з ним. Оскільки, відповідачка не бажала приймати участь на утриманні сина та від будь-як додаткових витрат на освіту сина, він липні 2019 року в інтересах сина [PERSON] уклав з Запорізьким державним медичний університетом (ЗДМУ) Договір на навчання відповідно до якого взяв на себе тягар по оплаті навчання сина. За два навчальних роки вже сплачено 67600 грн. Окрім цього, додатково, він ніс витрати на придбання навчально-методичн посібників, підручників, тощо. Після набуття сином повноліття [INFO] , останній продовжував навчання ЗДМУ на денній формі навчання, та відповідно не мав можливості самостійно працювати забезпечувати себе фінансово. Окрім оплати навчання сина він також ніс всі витрати по його утриманню (харчування, одяг, щорічний відпочинок, оздоровлення, тощо). В подальшому, син перевівся до Полтавського державного медичного університс (ПДМУ) де з 01.09.2021 рік продовжує навчання на денній формі. Оскільки Відповідач категорично відмовляється приймати участь в витратах на навчання сина, то він самостійно уклав договір на навчання та провів оплату вартості навчання в ПДМУ за перший семестр та продовжував самостійно нести витрати по придбанню необхідної навчальної літератури та іншого для навчання. За період навчання сина з 01.09.2019 року по червень 2021 рік, тобто два навчальн роки (чотири семестри), ним було сплачено 67600 грн. Окрім того мною за перший семестр 20 року ним сплачено 19935 грн. Таким, чином на сьогоднішній день загальна сума, що витраче мною на навчання сина складає 87 535 грн. Відповідно з відповідачки підлягає стягненню на його користь половина суми додатков витрат, що направлена на навчання сина в розмірі 43767, 50 грн. Відповідач знаходиться у працездатному віці, інших дітей у неї не має, вона не має утриманні будь-яких осіб, вона має самостійний заробіток, відповідно має змогу його части віддати на утримання дитини, а відповідно до ст. 199 СК України, віна зобов`язана утримува повнолітнього сина, який продовжує навчатися до досягнення ним 23 років. Однак в добровільно порядку вона відмовляється це робити. Він неодноразово звертався до відповідачки та пояснював, що остання, як мати, повинна приймати участь в утриманні сина, однак остання всі звернення ігнорує. Посилаючсь на вищенаведені обставини, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти за минулий період з 01.12.2018 року по 01.04.2020 року на утриман повнолітнього сина [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на його користь суму додаткових витрат направлених на навчання сина в розмірі 43767,50 грн.;стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на повнолітнього сина [PERSON] в розмірі ј всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і досягнення ним 23-х років за умови продовження навчання. 25.10.2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін. Ухвалою суду від 21.02.2022 р. витребувано докази з Полтавського державного медичного університету та Запорізького державного медичного університету. В судовому засіданні представник пози [PERSON] О.В. позов підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповід [PERSON] Т.В. та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували , вважали його необґрунтованим. 09.11.2021 р. [PERSON] Т.В. до суду надійшов письмовий відзив, в якому зазначено, що вона є непрацездатною особою інвалідом 2 групи, її теперішній фактичний дохід становить 1854 грн. Наполягаючи на стягненні аліментів за минулий час, позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дит [PERSON] О.В. не представлено доказів про вжиття заходів щодо одержання з неї аліментів в період з 01.12.2018 року по 01.04.2020 року, а також доказів її ухилення від надання утримання повнолітнього сина. Дослідивши докази по справі, встановивши такі факти та відповідні правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Договір про надання платної освітньої послуги укладений між ПДМ [PERSON] тоном 07.08.2021 р. Загальна вартість платної освітньої послуги за цим договором становить 18660,00 грн. за весь строк навчання (а.с. 107, 108). Відповідно до інформації ЗДМУ від 12.05.2022 р., в період з 01.09.2019 р. по 14.06.202 [PERSON] Антон навчався Запорізькому державному медичному університеті згідно договору від 29.07.2019 р. про надання освітніх послуг, укладеним між ЗДМ [PERSON] м О.В. На виконання договору бат [PERSON] нтона було сплачено 67570,00 грн. та пеню за несвоєчасну оплату за навчання в розмірі 424,87 грн. Після відрахув [PERSON] нтона з 3 курсу заборгованість по оплаті за навчання відсутня (а.с. 111, 112). Відповід [PERSON] Т.В. інших утриманців не має, є інвалідом другої групи з дитинства, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, в якій зазначено, що вона може виконувати легку фізичну працю без статико-динамічних навантажень (а.с. 32). Відповідно до довідки УПЗН від 22.10.2021 [PERSON] Т.В. як інвалід дитинства 2 групи отримує державну соціальну допомогу в розмірі 1854,00 грн. В судовому засід [PERSON] Т.В. пояснила, що вона проживає в буд [ADDRESS] ріжжя. До 2019 року в цьому ж будинку проживала її родина чол [PERSON] О.В. та [PERSON] Антон. Однак, у зв`язку з припиненням шлюбних відносин, її чоловік виїхав з будинку разом із сином. Частиною 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема: матеріальне становище дитини; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Такий правовий висновок виклав Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Виходячи з наведеного, не підлягає задоволенню ви [PERSON] О.В. про стягнен [PERSON] Т.В. на його користь суми додаткових витрат направлених на навчання сина. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Оцінивши докази в їхній сукупності, суд вважає що вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню, оскілки повнолітній син позивача проживає разом з ним, знаходиться у нього на утриманні, іншого самостійного доходу повнолітня дитина не має, навчається на денній формі навчання, не має можливості працювати і утримувати себе, а тому потребує у зв`язку з цим надання матеріальної допомоги. Отже, виходячи із меж заявлених вимог, визначаючи розмір аліментів, суд приходить до висновку, що відповідачка може надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує такої допомоги. Виходячи з конкретних обставин справи, суд доходить висновку, що відповідачка має можливість надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/8 частини з його доходів щомісяця і такий розмір аліментів на повнолітню дитину забезпечить можливість подальшого навчання, та не ускладнить матеріальний стан відповідача. Що стосується стягнення аліментів за минулий період, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживав до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідачки, та не надав доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч. 2 ст. 191 СК України, а тому, суд вважає, що в цієї частині позов є необґрунтованим. На підставі викладеного,

Outcome: partial