Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом яким після уточнення просила суд встановити факт родинних відносин з померлим [PERSON] як з батьком, встановити факт перебування її батьків у шлюбі, встановити факт належності правовстановлюючого документу матері, визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] та визнати за нею у порядку спадкування право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви [PERSON] посилається на наступні обставини. 10 вересня 2002 року позивачка [PERSON] її донька [PERSON] та батьки позивачки [PERSON] , [PERSON] набули у власність квартиру [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності видано Органом приватизації Крижанівської сільської ради Одеської області без визначення часток співвласників. Крім того прізвище матері у свідоцтві про право власності вказано як « [PERSON] » тоді як згідно інших документів, зокрема свідоцтва про смерть прізвище матері зазначено як « [PERSON] ». [INFO] у помер її рідний батько [PERSON] , а [INFO] померла матір позивачки [PERSON] . Після смерті батьків позивачка звернулась до Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини проте у зв`язку із викладеними вище розбіжностями в документах та відсутністю документального підтвердження родинних відносин нотаріусом було відмовлено у видачі права на спадщину за законом. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив винести рішення на розсуд суду згідно вимог чинного законодавства. Відповідач [PERSON] , надала до суду заяву якою просить суд розглядати цивільну справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого [INFO] народилась [PERSON] , її батьками записано [PERSON] та [PERSON] . 02 серпня 1986 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Шлюб з [PERSON] позивачкою було у подальшому розірвано, що випливає зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , після розірвання шлюбу прізвище позивачка не змінювала. 10 вересня 2002 року Органом приватизації Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області видано свідоцтво про право власності № [NUMBER] згідно до якого [PERSON] , [PERSON] Корпушева [PERSON] та [PERSON] отримали у власність квартиру під [ADDRESS] . Свідоцтво видано на квартиру у цілому без визначення часток співвласників. З наданого позивачем свідоцтва про одруження серії [NUMBER] 06 березня 1966 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після укладення шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] 21 [INFO] помер [PERSON] про що виконкомом Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області здійснено відповідний актовий запис під №1. [INFO] померла [PERSON] про, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис №569 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . З досліджених судом документів у їх логічній послідовності, судом встановлено факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] як подружжя. Різницю в написанні прізвищ подружжя на переконання суду виникла через невірну транслітерацію прізвищ подружжя на українську мову. Також суд вважає доведеним факт родинних відносин померлого [PERSON] та позивачки [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) як батька до доньки. Плутанина в перекладі прізвища « [PERSON] » вочевидь носить системний характер та прослідковується у наданих суду документах, які при своєму загальному аналізі дозволяють суду дійти висновку про встановлення родинних відносин позивачки зі своїм батьком. Написання прізвища матері позивачки як « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] » в свідоцтві про право власності на квартиру [ADDRESS] є наслідком тієї ж системної помилки, що дозволяє суду дійти висновку про становлення факту належності вказаного правовстановлюючого документу померлій [PERSON] . Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Лиманською районною державною нотаріальної конторою Одеської області за заявою позивачки [PERSON] заведено спадкові справи після смерті [PERSON] (справа №387/2018) та [PERSON] (справа №388/2018), проте через наявні та встановлені судом розбіжності в написанні прізвищ у нотаріальному порядку спадщину не отримала. Загальні положення про спадкування. Статтею 1216ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Статтею 1218ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкування за законом. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Визначення часток, належних на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Суб`єкти права спільної власності, як і будь-який власник, на свій розсуд володіють, користуються і розпоряджаються належним їм майном. Але правомочності володіння, користування і розпорядження даним майном вони здійснюють сумісно. Право спільної власності в суб`єктивному розумінні - це право двох або більше суб`єктів спільно і на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним їм майном, що складає єдине ціле. Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦК України, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Розмір часток визначається на підставі домовленості учасників при нотаріальному посвідченні договору або у судовому порядку, виходячи з рівності часток. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину в судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відтак, позовні вимоги [PERSON] в частині визначення часток майна, належного на праві спільної сумісної власності їй [PERSON] , її доньці [PERSON] померлим матері та батькові, а також в частині визнання за нею права власності на майно, належне батькам, також підлягають задоволенню у повному обсязі, адже ці вимоги належним чином обґрунтовані та підтверджуються наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Outcome: approved