Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог Представник позивача [PERSON] , адвокат Павалюк Галина Василівна звернулася до суду з позовом до АТ «Перший український міжнародний банк», де третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.10.2021 року приватним виконавцем Кондрюком К.О. було відкрито виконавче провадження ВП №67223900, на підставі виконавчого напису №32195 від 04.10.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., про стягнення з позивача заборгованості в розмірі 26477, 78 грн. Вважає виконавчий напис № 32195 від 04.10.2021 року таким, що не підлягає виконанню, так як виконавчий напис, виконаний приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою\~ В.О. з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки вчинений на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. А тому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №32195 від 04.10.2021 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою\~ В.О.\~ щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості в розмірі 26 477,78 гривень та стягнути судові витрати понесені у даній справі. Рух справи Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 листопада 2022 року було відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до судового засідання з викликом всіх сторін по справі. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 листопада 2022 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Павалюк Галини Василівни про витребування доказів відмовлено. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 листопада 2022 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Павалюк Галини Василівни про забезпечення позову відмовлено. Аргументи учасників справи Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак зазначила в прохальній частині позову про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача АТ «Перший український міжнародний банк» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 13.06.2017 року між [PERSON] та АТ «Перший український міжнародний банк» було укладено заявку (Кредитний договір) №200826446401. Ліміт кредитної лінії 6000 грн. 04.10.2021 р. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №32195, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість в розмірі 26477, 78 грн.\~ за період з 29.01.2021 р. по 09.08.2021 р. При вчинені зазначеної нотаріальної дії приватний нотаріус керувався ст. 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Даний виконавчий напис є незаконним та повинний бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням вимог чинного законодавства.\~ Позиція суду Так, згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, в яких достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247, ст.280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню. Мотиви, з яких виходив суд, та застосовані норми права Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Статтями 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, визначено порядок вчинення виконавчих написів. Так пунктом 1 глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду. Виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява. Пунктом 3 глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено умови вчинення виконавчого напису і передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При ухваленні рішення у справі, суд враховує те, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Тобто, з 22 лютого 2017 року (дня набрання законної сили Постановою) законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, що виникає із кредитних відносин. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису та з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14), що передбачає стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Саме до таких висновків про застосування зазначеної норми права дійшов Верховний суд у постанові від 12.03.2020 року у справі №757/24703/18 та Велика плата Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 та аналогічних постановах Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17 та від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18 Таким чином при поданні кредитного договору, викладеного у простій письмовій формі, законодавство не передбачало умов та підстав для вчинення виконавчого напису нотаріусом. Оскільки Заявка №200826446401 про приєдняння до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (Кредитний договір), укладений 13.06.2017 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] не був посвідчений нотаріально, отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підставі яких може бути вчинено виконавчий напис нотаріусом. При цьому, суд зауважує, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Проаналізувавши вище наведене, а також надані суду письмові докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що при вчиненні 04 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., виконавчого напису, який зареєстрований в реєстрі за №32195, нотаріус не пересвідчився у безспірності пред`явленої до стягнення заборгованості та не отримав необхідних документів у стягувача, не перевірив строк права вимоги протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, зокрема договір\~ нотаріально не посвідчений, а тому такий виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Таким чином позовні вимоги підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат Згідно пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до судового вирішення спору. Відповідно до ч.1 та ч. 3статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, згідно договору про надання правової допомоги № 5 від 03.11.2022 року, додатку № 1 та № 2 до договору, акту наданих послуг, довідки № 0811-5 від 08.11.2022 року, розрахункової квитанції Серії ББАЄ № 370005, сторони договору узгодили розмір адвокатського гонорару, який отримає адвокат Павалюк Г.В., у розмірі 12000,00 гривень. До матеріалів справи долучено квитанцію про фактичну оплату послуг адвоката. Судом перевірено співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із ціною позову, яка дорівнює розміру адвокатського гонорару, значенням вирішення спору для сторони, обсягом виконаних адвокатом робіт та часом витраченим для їх виконання. На переконання суду, час, який витрачено для написання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, який складає 6 годин, є завищеним та таким, який не відповідає складності виконання для даних категорій справ. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність зменшити розмір стягуваних витрат на професійну правничу допомогу до 2000,00 гривень. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому у порядку ч.6 ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 992 гривень 40 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved