Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~17\~жовтня 2022\~року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заяви зазначає, що з 2015 року він є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою з 2017 року також зареєстрована [PERSON] . Однак, з моменту реєстрації та на момент звернення до суду з позовом відповідач не проживає за вказаною адресою, з 2020 року остання фактично виїхала до ФРН. \~ \~ \~ \~ У зв`язку із вказаним обмеженням у реалізації права власності позивач просить суд визнати [PERSON] , такою, що втратила право на користування зазначеним житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 31 жовтня 2022 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. \~ \~ \~ \~Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Правом подачі відзиву не скористалась. Враховуючи положення частини першої статті 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що позивач є власником об`єкту житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Наведене підтверджується копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 06 листопада 2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 47100948 від 06 листопада 2015 року (а.с. 4-6). Згідно відомостей\~будинкової книги\~для приписки\~громадян,\~проживаючих в\~будинку [ADDRESS] ,\~а також,\~довідки з\~Реєстру Луцької\~міської територіальної\~громади у\~м.\~Луцьку №17209\~від 27\~жовтня 2022\~року,\~окрім власника\~квартири, в даному приміщенні зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с.7-9). З доводів позивача, відповідач не проживає у спірній квартирі понад п`ять років. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що остання з 2020 року проживає у Федеративній Республіці Німеччина (а.с.11-14). Факт непроживання [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання підтверджується повідомленням Луцького РУП ГУНП у Волинській області про розгляд звернення № 27093/50/01-22 від 17 серпня 2022 року (а.с. 10). За змістом\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об`єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Частиною першою\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною третьою\~статті 319 Цивільного кодексу України\~усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою\~статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов: відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік та відсутність поважних причин непроживання за адресою такого жилого приміщення. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована в квартирі позивача, за власним бажанням, добровільно залишила помешкання понад п`ять років тому, тобто визначила собі інше місце проживання, спірним житлом не користується, не бере участі в його утриманні та оплаті комунальних послуг. Наведене свідчить, що [PERSON] не проживає у спірному будинку без поважних причин більше одного року. Факт реєстрації відповідача за вказаною вище адресою порушує права позивача як законного власника свого майна щодо користування та розпорядження вказаною квартирою. З врахуванням вищенаведених норм закону та аналізу зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Outcome: approved