Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

В грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, Ізмаїльський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він є власником 1/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва №510 від 16.07.1996 року про право особистої власності на житло, та на підставі договору дарування серії НРО 043424 від 04.11.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №3203. У житловому будинку крім позивача зареєстрована [PERSON] колишня дружина позивача, яка з серпня 2020 року в зазначеному будинку не проживає, не сплачує комунальні платежі, благоустрієм будинку не займається, житлом не користується, її особистих речей в будинку не має. Реєстрація відповідачки носить формальний характер, що створює позивачу, як власнику, перешкоди у реалізації в повному обсязі його прав та охоронюваних законом інтересів. З огляду на зазначене, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Жигуліна С.М. від 25.01.2022 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.29). Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Пащенко Т.П. від 19.04.2022 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче провадження у справі (а.с.35). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні (а.с.71). Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання сповіщений належним чином, надав суду, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти заочного розгляду справи, просить справу розглянути у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, в тому числі, через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, про причину неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань по справі суду не надала, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заяв чи клопотань по справі суду не надали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками 1/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 16.07.1996 року, виданого Ізмаїльським МБТІ, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №51-228 від 16.07.1996 року (а.с.15), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 09.07.1997 року, виданого Ізмаїльським МБТІ, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №51-228 від 09.07.1997 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 26.02.2004 року, виданого виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №51-228 від 27.02.2004 року, що підтверджується довідкою КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 05.01.2023 року №22, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.11.2021 року (а.с.18). Відповідно до договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за №3203, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області 04.11.2021 року дарувальник [PERSON] передала у власність обдарованому [PERSON] 2/9 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-17). Позивач [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями паспорту громадянина України (а.с.4-5). Згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 20.01.2022 року та відомостей будинкової книги [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.20, 28). Відповідно до рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2021 року (справа №946/5394/20) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Рішення суду набрало законної чинності 22.04.2021 року (а.с.7-8). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] та [PERSON] розлучені вже давно, після розлучення [PERSON] проживає один у будинку. Свідок вказав, що буває в гостях у [PERSON] раз на тиждень та ніколи не зустрічав у будинку [PERSON] . Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.12,13,77,78,79,80,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, оскільки відповідачка за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] не проживає більше року, вона втратила право користування житлом відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно ст.7 цього Закону зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідачка не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності її у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Таким чином, будь-які правові підстави для перебування на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна у відповідачки відсутні. Своїм перебуванням на теперішній час на реєстраційному обліку у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу, відповідачка створює перешкоди в реалізації ним в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, тобто порушує ч.ч. 1,2 ст. 317, ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрація місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим позов задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , оскільки позовні вимоги обґрунтовані. За правилами ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачки. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн., які підтверджені платіжним дорученням від 26.11.2021 (а.с.3).

Outcome: approved