Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-04 00:00:00

Позивач [PERSON] через представника адвоката Кемінь С.В. звернувся до Старосинявського районного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог посилається на те, що 5 жовтня 2021 року відносно нього працівником поліції СД № 1 ВП №1 ГУНП в\~Хмельницькій області Вишинським В.В. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП серії ББА №267084 із незрозумілих та надуманих підстав, без будь-яких доказів вчинення ним адміністративного правопорушення. На думку [PERSON] , незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності постановою інспектора поліції Вишинського В.В. відбулось за вказівкою керівника відділення поліції С.Дулепова, про що він повідомив йому у приватній розмові. В подальшому, позивач змушений був звернутись за правовою допомогою для звернення з позовом до суду щодо скасування постанови інспектора поліції. 30 листопада 2021 року судом ухвалено рішення про задоволення позову та скасовано постанову відносно [PERSON] серії ББА №267084 від 05 жовтня 2021 року та закрито справу. Тому, притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яке в подальшому скасовано у судовому порядку, а справу закрито, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження, а також про незаконність дій посадових осіб можуть свідчити заходи дисциплінарного впливу, які були вжиті до інспектора поліції за результатами проведеного службового розслідування. Позивач вказує, що внаслідок неправомірних дій службових осіб відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає у його душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього працівника поліції, протягом року він постійно нервував, переживав про подальше життя, не міг зосередитись на виконанні роботи при зайнятті фермерським господарством, що зумовило розтягнути посівну та збір урожаю в часі. Під час складання постанови за неіснуюче правопорушення він зазнав сильних хвилювань, оскільки дійсно переживав за своє нормальне життя, а протягом 6 місяців не міг повернутись до нормального способу життя та запланованих справ, адже з виконавчої служби отримав повідомлення про нарахування подвійного розміру штрафу, тому він був змушений надавати докази щодо оскарження постанови інспектора поліції до суду. Під час душевних хвилювань позивач зазнав пониження імунної системи організму та отримав захворювання на ковід-19. Також, він звертався із скаргою до ГУНП в Хмельницькій області про притягнення працівників поліції до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з його незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, на яку 4 вересня 2022 року отримано відповідь, у якій зазначено, що поліцейські [PERSON] та [PERSON] допустили дисциплінарні проступки у зв`язку з незаконним притягненням [PERSON] до адміністративної відповідальності. Враховуючи викладене, суму завданої моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності позивач у грошовому еквівалентні оцінює в розмірі 34000 грн. та просить стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, а також 7000 понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи. Ухвалою від 28 вересня 2022 року відкрито провадження у вказаній справі, постановлено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 03 листопада 2022 року представником відповідача ГУНП в Хмельницькій області подано відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача позовних вимог не визнав, заперечив викладені позивачем доводи, зазначивши, що за наявності підстав для відшкодування моральної шкоди таке відшкодування не може бути покладено на відповідача ГУНП в Хмельницькій області, оскільки законом передбачено відшкодування державною, від імені якої у даній категорії справ виступає Державна казначейська служба, однак позивач не визначив відповідача Державну казначейську службу, тому вимоги не підлягають задоволенню. Зазначені позивачем втрати на правову допомогу, які він визначив в сумі 7000 грн. є такими, що понесені у зв`язку із реалізацією ним прав при розгляду справи 684/408/21 в порядку адміністративного судочинства, тому підлягають розподілу відповідно до вимог ст.134 КАС України, та не можуть бути стягнуті за позовною заявою у цивільній справі. Щодо обґрунтованості вимог про стягнення моральної шкоди, то представник відповідача вказує, що у даному випадку відсутні підстави для застосування норм ст.1176 ЦК України, оскільки відносно позивача не накладалось стягнення у виді арешту чи громадських робіт, інспектор [PERSON] проходив службу в підрозділу поліції, що не входить до складу органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування. Також вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесених ним душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків, тому відсутні підстави для задоволення позову. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.\~\~\~\~\~\~ Представник позивача адвокат Кемінь С.В. подав відповідь на відзив, у якому вказує, що кошти на відшкодування шкоди Державою стягуються із Державного бюджету України, тому згідно усталеної практики Верховного Суду залучення або незалучення ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача, яким є держава, яка здійснює свої повноваження через відповідний її орган у спірних правовідносинах. Щодо заперечень в частині моральної шкоди, вказує, що саме незаконні дії працівників поліції у вигляду незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, психічного впливу на нього, стали погіршенням реалізації ним своїх звичок і бажань, які зазначеній у позовній заяві. Твердження відповідача про те, що витрати на правову допомогу є процесуальними витратами у адміністративній справі, не відповідають дійсності, так як доданого позову подано орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу саме у даній цивільній справі. Просить відзив відхилити, а позовні вимог задовольнити. Згідно ухвали суду від 03 листопада 2022 року за заявою представника позивача позов [PERSON] в частині позовних вимог про визнання дій незаконними залишено без розгляду. Ухвалою суду від 03 листопада 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті на 29 листопада 2022 року. 29 листопада 2022 року судовий розгляд відкладено за клопотанням представника відповідача. Представник позивача адвокат Кемінь С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із мотивів, що викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача ГУНП в Хмельницькій області в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань не подавав, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи учасника справи, з`ясувавши фактичні обставини у справі, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що 05 жовтня 2021 року інспектором СПД №1 ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області Вишинським В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №267084, якою на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП. Як вбачається із змісту вказаної постанови, [PERSON] керував транспортним засобом, DONGFENCSE514 реєстраційний номер [NUMBER] на автодорозі Старосинявської ТГ Щербані-Сьомаки не маючи при цьому відповідної категорії, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП України. (а.с.11) Згідно рішення Cтаросинявського районного суду від 30 листопада 2021 року задоволено адміністративний позов [PERSON] , постанову серії БАА №267084 від 05 жовтня 2021 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. скасовано та закрито справу про адміністративне правопорушення. (а.с.12-14) Також [PERSON] звернувся із скаргою на дії працівників поліції, згідно якої просив провести службове розслідування відносно інспектора СПД №1 ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області [PERSON] та начальника СПД № 1 Дулепова С.О. по факту, що мав місце 05 жовтня 2021 року. (а.с.22) 29 серпня 2022 року начальником ВП №1 Хмельницького РУП ГУПН в Хмельницькій області С.Стучинським направлено відповідь на звернення позивача, згідно змісту якої повідомлено, що по викладеному у зверненні факту проведено додаткову перевірку, а саме службове розслідування. Проведеним службовим розслідуванням №8435/115 від 19.08.2022 року за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками СПД №1 ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області встановлено, що відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування, підтвердились, за порушення службової дисципліни інспектор СПД № 1 [PERSON] та начальник СПД № 1 [PERSON] заслуговують дисциплінарних стягнень, однак їх попереджено про необхідність дотримання службової дисципліни та наголошено про недопущення подібної поведінки. (а.с.21) За висновком службового розслідування №8435/115 від 19.08.2022 року за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками СПД №1 ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області дисциплінарна комісія вважала, що: відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування, підтвердились; за порушення\~службової дисципліни,\~що виразилось\~у порушенні\~вимог п.п.\~1,\~2\~ч.1\~ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.1,п.2 ч.3 ст. 1 ЗУ «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», ч.6,ч.7 та ч.10 Розділу IV «Порядок розгляду справ про адміністративні правопоршення» Інстуркції №1376 від 06.11.2015 року, ст.283 КУпАП, п.1,п.2, п.3 та п.6 ч.3, ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, яке полягає у неналежному виконанні службових обов`язків старший інспектор СПД №1 [PERSON] заслуговує на дисциплінарне стягнення, однак вирішено обмежитись щодо нього попередженням про необхідність дотримання службової дисципліни та суворо вказати про недопущення подібної поведінки; за порушення\~службової дисципліни,\~що виразилось\~у порушенні\~вимог п.2\~ч.3\~ст.1\~та п.7\~ч.1\~ст.3\~Дисциплінарного статуту\~Національної поліції\~України,\~затвердженого ЗУ\~від 15.03.2018\~№2337-VIII,\~п.\~2\~ч.1\~ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», яке полягає у неналежному виконанні службових обов`язків начальник СПД №1 [PERSON] заслуговує на дисциплінарне стягнення, однак вирішено обмежитись щодо нього попередженням про необхідність дотримання службової дисципліни та суворо вказати про недопущення подібної поведінки. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №267084, якою на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, звернена до примусового виконання у подвійному розмірі 6800 грн. до Старосинявського відділу ДВС. Адвокат Кемінь С.С. в інтересах [PERSON] подавав письмові запити до Старосинявського відділу ДВС, в яких повідомляв про оскарження відповідно до Закону постанови БАА №267084 про накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. за ч.2 ст.126 КУпАП та вказував, що виконавче провадження підлягає закриттю. (а.с.15,17) Постановою державного виконавця від 21.12.2021 виконавче провадження 67327411 із примусового виконання постанови №267084 про стягнення із [PERSON] штрафу у розмірі 6800 грн. закінчене, так як постанова про накладення штрафу скасована судом. (а.с.16) Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами. Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного. Відповідно до ч. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Згідно вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч 2\~ст.16 ЦК України\~одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В силу вимог ч. 1, п. 2. ч. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене\~Конституцією\~та законами України. Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, що відсилає до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Згідно з ч.1 ст.1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, за змістом ст.ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України відповідно до загальних умов цивільно-правової відповідальності необхідною умовою для відшкодування шкоди державою є неправомірні дії державного органу, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які повинен довести позивач. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто,\~здійснення провадження\~у справі\~про притягнення\~до адміністративної\~відповідальності,\~яка в\~подальшому закрита\~судом за\~відсутністю складу\~адміністративного правопорушення,\~свідчить про\~незаконні дії\~посадових осіб,\~які ініціювали\~та здійснювали\~вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, від 10 січня 2019 року в справі №532/1243/16-ц, від 26 лютого 2020 року в справі №142/143/17, а також об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц. Так, рішенням суду від 30 листопада 2021 року, яке набрало законної сили, задоволено позов [PERSON] та скасовано постанову серії БАА №267084 від 05 жовтня 2021 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. та закрито справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Згідно змісту рішення суду інспектором поліції при винесенні постанови про адміністративне правопорушення порушено порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до норм ст.ст. 245, 280, 283 КУпАП за відсутності доказів вчинення особою адміністративного правопорушення. Окрім цього, за скаргою [PERSON] щодо незаконного його притягнення до адміністративної відповідальності за постановою серії БАА №267084 від 05 жовтня 2021 року, було проведено службове розслідування №8435/115 від 19.08.2022 року, в ході якого встановлено, що відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування, підтвердились, за порушення службової дисципліни інспектор СПД № 1 [PERSON] та начальник СПД № 1 [PERSON] заслуговують дисциплінарних стягнень, однак їх попереджено про необхідність дотримання службової дисципліни та наголошено про недопущення подібної поведінки. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт винних дій працівників поліції щодо позивача [PERSON] , який був безпідставно притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та на нього безпідставно накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, що свідчить про незаконність дій посадової особи, якою винесена постанова про накладення адміністративного стягнення. Отже, наведені обставини цілком підтверджують факт заподіяння моральної шкоди позивачу внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності та дій працівників поліції СПД № 1 ВПР № 1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області щодо позивача, які не відповідали вимогам закону, та що також підтверджується матеріалами службового розслідування. Відповідно до\~статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За викладених\~обставин,\~враховуючи враховує\~характер допущеного\~органами державної\~влади правопорушення,\~ саме,\~що внаслідок\~незаконних дій\~уповноваженої особи\~ГУНП в\~Хмельницькій області,\~позивач зазнав\~душевних страждань\~у зв`язку\~із притягнення\~його до\~адміністративної відповідальності\~за адміністративне\~правопорушення,\~яке він\~не вчиняв,\~тривалості душевних страждань та переживань, яких зазнав позивач, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що\~вплинуло на його звичний спосіб життя,\~необхідності відновлення\~своїх прав\~шляхом звернення\~за правовою\~допомогою для\~необхідності доказування\~неправомірності дій\~працівників поліції,\~виходячи із\~засад розумності\~та справедливості,\~суд вважає\~обґрунтованими вимоги\~позивача щодо\~відшкодування моральної\~шкоди у\~розмірі 2000\~грн.,\~що буде\~розумним та достатнімдля відновлення його порушеного немайнового права. Щодо доводів представника відповідача, викладених у відзиві, про незалучення позивачем до даної справи Державну казначейську службу, суд зауважує, що відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача моральної шкоду в сумі 2000 грн. з Державного бюджету України з урахуванням висновку Великої Палати Верховного суду у постанові від 19.06.2018 року у справі №910/23967/16. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. До позовної заяви позивачем долучено ордер на надання правничої допомоги адвокатом Кемінем С.В., копію свідоцтва направо зайняття адвокатською діяльністю та орієнтовний розрахунок судових витрат на суму 7000 грн. Інших доказів щодо витрат на правову допомогу не подано. Відповідно до частин першої-шостої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 757/47925/15-ц), від 20 червня 2018 року (справа № 127/1284/14-ц), від 27 червня 2018 року (справа № 554/9348/15-ц), від 25 липня 2018 року (справа № 522/4198/17-ц). У ході розгляду справи представником позивача не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження розміру та обґрунтованості понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, зокрема договору про надання правової допомоги, акта приймання- передачі наданих послуг, а також до закінчення судових дебатів у справі не зроблено відповідну заяву про те, що вказані докази будуть подані ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а тому витрати на правничу допомогу не можуть вважатись документально підтвердженими. Із врахуванням наведеного суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. до задоволення не підлягають у зв`язку із недоведеністю. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial