Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Адвокат Пікулін Роман Миколайович в інтересах [PERSON] звернувся за допомогою модуля Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» (далі - ТОВ «Везем Шиппінг») про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, стягнення моральної шкоди та авансового платежу із урахуванням інфляційних втрат, пені. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.12.2021 між позивачем та ТОВ «Везем Шиппінг» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №ПКП-11362, згідно з яким вони зобов`язалися в майбутньому до 30.04.2022 укласти договір купівлі-продажу на належний відповідачу транспортний засіб. Продаж транспортного засобу вчиняється за вартістю в розмірі 188384,00 грн. На виконання умов попереднього договору позивач сплатив 188384 грн. До 30.04.2022 сторони зобов`язались укласти основний договір, проте відповідач прострочив виконання цього зобов`язання на 102 дні. Транспортний засіб відповідачу не належить, він не набув право власності на нього, що робить неможливим виконання цього договору. Пізніше виявилось та стало очевидним, що відповідач зобов`язався надати послугу з викупу транспортного засобу за кошти позивача з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення. Зазначене свідчить про те, що відповідач не мав на меті здійснювати продаж належного йому транспортного засобу, його метою було надання дилерських послуг, чим він ввів позивача в оману. Відповідач ввів в оману позивача щодо наявності транспортного засобу та його поставки в майбутньому, оскільки спонукав дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку позивач не погодився. Відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов спірного договору, що свідчить про відсутність намірів до реального настання правових наслідків, передбачених оспорюваним правочином. Вважає, що попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу є нікчемним, через введення позивача в оману щодо його істотних умов. Сплачена сума коштів за п.2.3. попереднього договору є авансом та підлягає поверненню позивачу. Інфляційні втрати за період з грудня 2021 року по серпень 2022 рокустановлять 39213,25 грн. Розмір пені за 102 дні прострочки становить 576455,04 грн. Позивач зазнав моральної шкоди внаслідок дій відповідача. Позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з веденням його в оману. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн. Просив суд: визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу між позивачем та відповідачем, укладений 23.12.2021; стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого авансу в розмірі 188384,00 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 39213,25 грн., пеню в розмірі 576455,04 грн., а всього у сумі 804052,29 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Пікулін Р.М. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача ТОВ «Везем Шиппінг» в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. 22.08.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 16.01.2023 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. На підтвердження укладання 23.12.2021 між [PERSON] та ТОВ «Везем Шиппінг» попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу №ПКП-11362 (далі - попередній договір від 23.12.2021) суду був наданий договір, який не містить підписів сторін. Згідно з п. 1.1. - 1.2. попереднього договору від 23.12.2021 сторони зобов`язались укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (основний договір) на належний ТОВ «Везем Шиппінг» транспортний засіб марки Ford, модель Escape, рік випуску 2015, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , в строк до 30.04.2022. Відповідно до п. 1.3. попереднього договору від 23.12.2021 ТОВ «Везем Шиппінг» гарантує, що на момент укладання основного договору транспортний засіб, визначений у п. 1.1. цього договору, буде належати їй та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичним та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством. Згідно з п. 1.5. попереднього договору від 23.12.2021 ТОВ «Везем Шиппінг» здійснило викуп транспортного засобу з онлайн-аукціону транспортного засобу після його погодження з [PERSON] , який жодних заперечень та претензій щодо викупу транспортного засобу з метою подальшого укладення основного договору не має. Згідно з п. 2.1. попереднього договору від 23.12.2021 продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 10545 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання договору становить 287359,69 грн., у тому числі ПДВ 47893,28 грн. та сплачується Литвиненком в безготівковій формі на поточний рахунок в національній валюті України- гривні згідно з офіційним курсом НБУ на дату виставлення рахунку. На підставі п. 2.2. попереднього договору від 23.12.2021 сторони домовилися про проведення розрахунків за цим договором: - [PERSON] сплачує в день підписання цього договору ТОВ «Везем Шиппінг» в якості завдатку першу частину суми вартості транспортного засобу на розрахунковий рахунок в розмірі 6913,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання договору становить 188384,78 грн., у тому числі ПДВ 31397,55 грн.; - наступні розрахунки за транспортний засіб здійснюються [PERSON] на розрахунковий рахунок відповідно до виставлених рахунків, але не пізніше строку, встановленого в п. 1.2. даного договору. Відповідно до п. 2.7. попереднього договору від 23.12.2021 сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням. Розділом 3 попереднього договору від 23.12.2021 визначений порядок переходу права власності на транспортний засіб. Згідно з положеннями розділу 4 попереднього договору від 23.12.2021 цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 30.04.2022, або до укладання основного договору. [PERSON] сплатив на розрахунковий рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» 118214 грн. та 70170 грн. за попереднім договором купівлі-продажу від 23.12.2021 за транспортний засіб, б/у, марки Ford, що підтверджується копіями дублікатів квитанцій від 24.12.2021 №0.0.2394474445.1 та від 03.02.2022 №0.0.2444193456.1. Відомості про укладання між сторонами основного договору купівлі-продажу транспортного засобу відсутні. Судом встановлено, що спірні правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем регулюються нормами ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів» та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Приписами ст. ст. 6, 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, згідно яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; водночас у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до ч. 1ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. З наведеної норми права випливає, що предметом договору купівлі-продажу може бути, в тому числі і товар, який продавець набуде в майбутньому. Згідно зі ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч.1, 2 ст. 22 ЦК України). Згідно зі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статті 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] та ТОВ «Везем Шиппінг» уклали попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу від 23.12.2021 №ПКП-11362. Письмових повідомлень про наявність форс-мажорних обставин, які заважають виконати умови попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 23.12.2021 №ПКП-11362, ТОВ «Везем Шиппінг» на адресу позивача в порядку, визначному попереднім договором, не надсилав, доказів протилежного суду не надано. Укладаючи попередній договір, позивач бажав настання реальних наслідків у виді якнайшвидшого отримання у власність бажаного автомобіля. У випадку повідомлення позивачу правдивої інформації про те, що автомобіль на час укладання попереднього договору не належить відповідачу, а також про те, що позивач не отримає автомобіль у власність в строки, передбачені Договором, позивач ніколи не укладав би з відповідачем спірного договору. Крім того, пізніше виявилось та стало очевидним, що за попереднім договором відповідач фактично зобов`язався надати послуги позивачу з викупу транспортного засобу за кошти останнього з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення, про що свідчить п.1.5. договору. Таким чином, під час укладення попереднього договору відповідач ввів позивача в оману, оскільки спонукав дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку позивач не погодився б. В свою чергу, відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання правових наслідків, передбачених оспорюваним правочином. Зазначене дає підстави для визнання попереднього договору недійсним з моменту його вчинення, оскільки він здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, що відповідає приписам ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу є недійсним з моменту його вчинення, внаслідок чого позивачу [PERSON] , в порядку застосування ст. 216 ЦК України, слід повернути сплачені на виконання цього договору кошти в розмірі 188384 грн. шляхом їх стягнення з відповідача. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд відзначає наступне. Позивач [PERSON] у позовній заяві посилається на те, що внаслідок ведення відповідачем його в оману щодо невиконання відповідачем обов`язків за укладеним попереднім договором він зазнав душевних страждань. Моральну шкоду позивач оцінує у розмірі 5000,00 грн. Оскільки суд встановив, що стосовно позивача відповідач застосував нечесну підприємницьку практику та тим самим ввів його в оману, що має наслідком визнання попереднього договору недійним, тому відповідно до приписів ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» ТОВ «Везем Шипінг» зобов`язано відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану душевними стражданнями. З огляду на обставини справи, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем у розмірі 5000 грн., є співрозмірним та є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем моральну шкоду. При цьому не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з ТОВ «Везем Шиппінг» пені у розмірі 576455,04 грн., оскільки попередній договір визнаний недійсним, а тому в такому випадку позивач має право вимагати відшкодування лише збитків та моральної шкоди, оскільки пеня підлягає стягненню з боржника у разі порушення ним зобов`язання за договором, який недійсним не визнавався і підлягав виконанню. Також не підлягає задоволенню вимога про стягнення інфляційних втрат в розмірі 39213,25 грн. з огляду на те, що судом попередній договір визнано недійсним, а стягнення інфляційних втрат є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за договором, який недійсним не визнавався і підлягав виконанню. Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1933,84 грн., оскільки позивач на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору. Щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 5000 грн. суд відзначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу (правову) допомогу представником позивача адвокатом Пікуліним Р.М. було надано копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 08.08.2022, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 13.04.2011 №3882 та копію меморіального ордеру №@PL820151 від 01.08.2022. Як вбачається із копії меморіального ордеру №@PL820151 від 01.08.2022 адвокат Пікулін Р.М. одержав 5000 грн. згідно договору про надання правової допомоги №70 від 03.08.2022 [PERSON] . Аналізуючи докази, надані на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд відзначає, що розмір витрат на правничу допомогу не був попередньо визначений сторонами в розмірі 5000 грн., оскільки договір про надання правової допомоги №70 від 03.08.2022 в матеріалах справи відсутній. Крім того, судом встановлено, що оплата наданої правової допомоги була здійснена 01.08.2022 за договором від 03.08.2022. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial