Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Піщанської сільської ради, у якому просив: - визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , за фактичним місцем проживання; - звільнити [PERSON] , [INFO] , від сплати заборгованості по аліментам, що стягуються на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі виконавчого листа №\~183/3238/14 від 08.07.2014 року, виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області у розмірі 600 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 12.03.2014 року та до досягнення дітьми повноліття; - припинити стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , що стягуються на користь [PERSON] , [INFO] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 600 грн. щомісячно, що стягуються на підставі виконавчого листа №\~183/3238/14 від 08.07.2014 року, виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Шлюб між Позивачем та Відповідачем зареєстровано 09 листопада 2002 року виконкомом Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про що був зроблений відповідний актовий запис №\~34. Від шлюбу подружжя мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З 2010 року Позивач та Відповідач мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. 24 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. 08 липня 2014 року рішенням суду з Позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 600 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 12.03.2014 року та до досягнення дітьми повноліття. Державним виконавцем Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було відкрито виконавче провадження №\~44318084 від 07.08.2014 року та внесено Позивача до Єдиного реєстру боржників. Відповідно до розрахунків заборгованості, наданої державною виконавчою службою, сума заборгованості по аліментам на грудень 2021 року становить 118\~087,75 грн. Проте, позивач зазначає, що з 2010 року старший син [PERSON] , [INFO] , проживає із батьком, а молодший син [PERSON] , [INFO] до 2016 року проживав разом з матір`ю. За час проживання молодшого сина із матір`ю позивач сплачував аліменти у розмірі 8476 грн., що підтверджується розписками. Однак, з 2016 року обидва сина проживають разом із батьком на його повному забезпеченні, тому в судовому порядку просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з ним, а також вирішити питання про припинення стягнення аліментів на користь Відповідача /а.с.3-13/. Ухвалою суду від 02 лютого 2022 року відкрите провадження у справі та призначено підготовче засідання /а.с. 43/. В судове засідання сторони не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення /а.с47/. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 липня 2002 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб, актовий запис № 34 /а.с.17/. Сторони являються батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , від 19 серпня 2009 року та [NUMBER] від 21 квітня 2003 року /а.с.18,19/. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.07.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 600 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 12.03.2014 року та до досягнення дітьми повноліття /а.с.24-26/. Відповідно до розрахунків заборгованості, наданої державною виконавчою службою, сума заборгованості по аліментам на грудень 2021 року становить 118\~087,75 грн. /а.с27,28/. Згідно довідки №\~1127 від 25.11.2021 року, виданої Знаменівським старостинським округом №\~1 Піщанської сільської ради, про склад сім`ї: син [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] /а.с.22/. Ці обставини, також підтверджені Актом про фактичне проживання /а.с.23/. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7\~СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141\~СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157\~СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Наявність такого договору, укладеного між батьками, судом не встановлено. Статтею 161\~СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи мати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , обізнана про фактичне місце проживання дитини. Крім того, судом не встановлено будь-яких маніпуляцій зі сторони батька, направлених на обмеження прав матері щодо безпосередньої участі у вихованні дитини. При цьому слід звернути увагу на наступне. Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989\~року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991\~року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком, що у даній конкретній ситуації відповідає інтересам дитини, саме таке рішення найкраще збереже її зв`язки із сім`єю. Щодо позовних вимог в частині звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення стягнення аліментів з Позивача суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст.\~3\~Конвенції «Про\~права дитини» та ч. ч. 7, 8 ст.\~7\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст.\~179\~СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відтак, з урахуванням предмета даного спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. З доказів які містяться в матеріалах справи суд встановив, що старший син [PERSON] , [INFO] , з 2010 року, а молодший син [PERSON] , [INFO] з 2016 року проживають разом із батьком і знаходяться на його повному утриманні. Крім того, суд враховує, що відповідачем позовні вимоги визнані в повному обсязі, а факт проживання дітей разом з позивачем не заперечувався. Отже, суд приходить до висновку, що проживання дітей з батьком - позивачем та перебування на його повному утриманні свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою стягнення аліментів з позивача на користь відповідача, а тому має тягнути за собою звільнення позивача від сплати вказаних аліментів. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з січня 2020 р. по грудень 2021 р., заборгованість позивача зі сплати аліментів складає 118087,75 грн. Вирішуючи вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, суд виходить з положень ч.2\~ст. 197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Обставинами, що мають істотне значення можуть бути визнані судом такі обставини, які вказують на те, що платник аліментів фактично виконав свій обов`язок по утриманню дитини, але зробив це у інший спосіб, ніж визначений у рішенні суду, однак співмірною вартістю, яка не була зарахована під час примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів. Проживання дитини разом з батьком, з якого стягнуто аліменти, утримання батьком своїх дітей, виховання дітей, добровільне виконання батьківських обов`язків і несплату аліментів внаслідок утримання дітей, суд вважає суттєвою обставиною, яка є підставою для звільнення від заборгованості зі сплати аліментів. Оскільки, сини проживають з батьком та перебувають на його утриманні, що не заперечується відповідачкою у справі, то звільнення позивача від заборгованості за аліментами відповідатиме інтересам дітей. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого збору у розмірі 1984,80 грн.

Outcome: approved