Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд: стягнути з відповідача, [PERSON] , [INFO] , українця, громадянина України, місце народження: місто Київ, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , аліменти на мою, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , користь, аліменти, на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі Ѕ частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття; допустити негайне виконання рішення, в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 07.09.2003 сторони уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження Лівобережного відділу реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї зроблено запис за №1185. [INFO] у сторін народився син, [PERSON] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 23 червня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за №1658 і видано свідоцтво про народження Серія [NUMBER] . Також, [INFO] у подружжя народився син, [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 02 липня 2014 року зроблено відповідний актовий запис №1938 і видано свідоцтво про народження Серія [NUMBER] . Спільні з відповідачем діти, [PERSON] та [PERSON] , проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. З липня 2022 року, відповідач, ухиляється від утримання спільних дітей, грошових коштів на утримання синів добровільно не надає. Діти потребують значних матеріальних витрат на утримання, виховання та розвиток. Позивачка працює, отримує дохід, але цих грошей не вистачає, щоб самостійно утримувати спільних дітей. Позивач зазначає, що їй одній важко утримувати, спільних з відповідачем, [PERSON] та [PERSON] , матеріально. Відповідач, [PERSON] , працює, має стабільний дохід. Реальний, неофіційний дохід у відповідача, судячи з його витрат, на думку позивачки, є високий. Відповідач житлом забезпечений. Аліментів відповідач не сплачує. Проблем зі здоров`ям не має. Отже, матеріальне становище відповідача дозволяє йому приймати участь в утримуванні спільних синів, [PERSON] та [PERSON] , та він має змогу сплачувати аліменти на наших дітей в розмірі Ѕ частини його заробітку (доходу), щомісячно, без погіршення свого матеріального стану. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2022 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідач отримав 26.10.2022, про що свідчить його власноручна розписка. Позивачка копію ухвали про відкриття провадження у справі отримала 03.10.2022, що підтверджується її власноручною розпискою. 14.11.2022 від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить частково задовольнити позов та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач зазначає про те, твердження позивачки про те, відповідач ухиляється від утримання дітей, грошових коштів на утримання синів [PERSON] і [PERSON] добровільно не надає, не підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки відповідач [PERSON] допомагав утримувати дітей, про що перераховував на картку позивача грошові кошти на утримання дітей , що підтверджується квитанціями, копії яких долучені до відзиву. Крім того, відповідач сплачував курси іноземної мови та купував книжки для дітей, про що надає квитанції про їх оплату. Також, позивач в позовних вимогах зазначає, що відповідач працює та має стабільних дохід, проблем зі здоров`ям немає, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі Ѕ частини його заробітку (доходу) щомісячно без погіршення свого матеріального становища, втім наголошує, що позивач вводить суд в оману, оскільки їй достовірно відомо, що відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, що підтверджується посвідченням, але дану обставину приховує від суду, задля отримання більших аліментів. Звертає увагу суду, що відповідач не працює та є особою з інвалідністю внаслідок війни 2 групи. Крім того, зазначає, що позивачка вводить в оману суд, про те, що у неї немає коштів на утримання дітей, оскільки позивачка забрала з квартири відповідача, збереження (грошові кошти), які останній збирав за 25 років служби в розмірі - 432 866 грн. 72 коп. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Таким чино, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07.09.2003, актовий запис № 1185. (а.с.6) Під час шлюбу у сторін народилися діти, сини: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 8). Неповнолітні діти проживають разом з матір`ю, [PERSON] , та перебувають на її утриманні, що відповідачем не заперечується та підтверджується актом про фактичне місце проживання осіб від 01.09.2022 ( а.с. 9). З 02.03.2021 і довічно [PERSON] є інвалідом 2 групи, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с. 43). З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманнях податків щодо [PERSON] , убачається, що останнім за період з 3 кварталу 2021 року по 4 квартал 2021 було отримано 1350 грн. соціальних виплат з відповідних бюджетів. Крім того, з долучених до відзиву квитанцій встановлено, що [PERSON] у період з травня по серпень [PERSON] були перераховані кошти у розмірі 13 000 грн., про що до суду надані відповідні дублікати квитанцій (а.с. 33-37). При цьому, судом не беруться до уваги докази у вигляді дублікатів квитанцій від 03.06.2022 на суму 1440 грн., від 25.08.2022 на суму 1680 грн., від 04.07.2022 на суму 2040 грн., від 04.07.2022 на суму 2040 грн., від 08.06.2022 на суму 770 грн., з призначенням платежу: «перевод личных средств», оскільки з вказаних квитанцій вбачається, що отримувачем коштів за такими платежами є особи, що не є учасниками у справі, а відповідних обґрунтувань відповідачем у відзиві у цій частині не наведено, що зумовлює можливість суду встановити цільове призначення таких коштів у розрізі даного спору. Також, відповідачем у відзиві було зазначено, що останній сплачував курси іноземної мови та купував книжки для дітей, про що надає квитанції про їх оплату, втім вказане не підтверджується доказами, долученими до відзиву, оскільки з наданих квитанцій, суд позбавлений можливості встановити взаємозв`язок отримувача коштів за даними квитанціями і призначення платежу та перевірити дійсність обставин у відповідності з наданими доказами. Сторонами не було укладено договір про сплату аліментів на дитину у порядку ст. 189 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За приписами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За вимог ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 3 ст. 183 СК України). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи убачається, що позивачка проживає разом з неповнолітніми дітьми, які перебувають на її утриманні. При цьому, відповідач є особою працездатного віку та законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, у зв`язку з чим враховуючи вимоги ст. 182 СК України, беручи до уваги те, що відповідач є інвалідом 2 групи довічно, є пенсіонером, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей, синів: [PERSON] , 2011 р.н., та [PERSON] , 2014 р.н., аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та відповідатиме принципам розумності та справедливості. У відповідності до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 05.09.2022. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial