Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Позивач 30.12.2021 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просить суд\~стягнути франшизу за страховим полісом у розмірі 2000 грн., моральну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП в розмірі 10\~000 грн., упущену вигоду в розмірі 20\~816,27 грн та судові витрати. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 31.12.2018 року в м. Одеса, по вул. Преображенська, 76, відбулося ДТП за участю водія [PERSON] , який керував автомобілем Opel Astra, д.н. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на його автомобіль «Volkswagen Crafter 50», д.н. [NUMBER] , який стояв припаркований біля правого краю проїзної частини. При ДТП було пошкоджено належний позивачу автомобіль. Постановою Приморського районного суду м.Одеси, справа №522/647/19, від 31.01.2019 року водій Opel Astra, був визнаний винуватим у вчиненні ДТП та на нього накладено адміністративне стягнення. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Volkswagen Crafter 50», д.н. [NUMBER] . Згідно полісу AM №6159555 автомобіль відповідача на час ДТП було застраховано в ПрАТ «СК «Альфа Страхування», франшиза складає 2000\~грн. Згідно звіту №А-6148 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, складеного 11.01.2019 року на замовлення ПрАТ «СК Альфа Страхування», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Crafter 50» станом на дату оцінки складає 93\~480,00 грн., вартість матеріального збитку складає 57\~297,60 грн. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси (справа №522/18475/19) частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з ПАТ «СК «Альфа страхування» несплачене страхове відшкодування у розмірі 45 748,00 грн. В березні місяці 2021 року ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було виконано рішення суду, страхова компанія виплатила страхове відшкодування в сумі 45748,00 грн, без урахування\~франшизи. Також, позивач зазначає, що він був приватним підприємцем та законно здійснював підприємницьку діяльність, надаючи послуги з перевезення вантажів, уклав договір з ТОВ «Нова Пошта», згідно якого виконував послуги на власному автомобілі . За період роботи з 01.11.2018 по 30.11.2018 згідно акту виконаних робіт від 30.11.2018 р. він отримав заробітну плату в сумі 19\~591,81 грн. , за період з 01.12.2018 по 31.12.2018 р. згідно акту виконаних робіт від 31.12.2018 р. він отримав заробітну плату в сумі 25\~739,17 грн., середня заробітна плата за два повних останніх перед ДТП відпрацьованих місяців складає 22\~665,49 грн з 01.01.2019 р. по 31.01.2019 р. згідно акту виконаних робіт від 31.01.2019 р. він отримав 1849,22 грн. ( 19591,81 грн. +25739,17 грн. = 45330,98 грн. : 2 = 22665,49 грн. - 1849,22 грн. = 20816,27 грн.) В січні місяці 2019 р. неправомірні дії відповідача стали єдиною причиною, яка позбавила його можливості отримати доходи, тому вважає, що сума упущеної вигоди (збитків) за місяць становить 20\~816,27 грн. Окрім того, неправомірними діями відповідача [PERSON] йому була завдана не тільки матеріальна, але і моральна шкода, яка виразилася в пережитому сильному емоційному струсі, оскільки втрата автомобіля створила для нього і для його сім`ї незручності, пов`язані з трудовою діяльністю, оскільки після ДТП він залишився без роботи більше, як майже на місяць, не міг користуватись автомобілем, що призвело до порушення звичайного ритму життя та витрачав час для ведення справ у зв`язку з пошкодженням автомобіля, в зв`язку з чим переніс моральні страждання, які оцінює в розмірі 10\~000 грн. Ухвалою суду від 10.01.2022 року вказану позовну заяву залишено без руху. 25.01.2022 року на виконання ухвали суду від 10.01.2022 року представник позивача надала суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 26.01.2022 року відкрито провадження по справі в загальному порядку. 04.02.2022 року на електронну адресу суду надійшов відзив від [PERSON] на позовну заяву, в якому зазначено, що у позовній заяві відсутні фактичні та правові підстави покладення на відповідача обов`язку відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП. Позивач тільки вказує, що [PERSON] 31.12.2018 керував автомобілем «OPEL ASTRA», реєстраційний номер [NUMBER] , тоді як за правилами ст. 1187 ч.2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відтак само по собі керування автомобілем не свідчить про існування обов`язку водія відшкодувати шкоду, завдану під час керування таким автомобілем, оскільки визначальним для цього є те, хто саме володіє автомобілем на відповідній правовій підставі. Тому вважає, що в даному випадку володільцем автомобілю «OPEL ASTRA» реєстраційний номер [NUMBER] в період дії полісу № АМ/6159555 з 23.08.2018 по 23.08.2019, в тому числі, станом на 31.12.2018 , є ЕООД «Кравченко», який застрахував свою цивільно-правову відповідальність на випадок ДТП. З цим погодився і позивач, коли у 2021 році отримав страхове відшкодування від ПрАТ «Альфа Страхування» за полісом №АМ/6159555, оскільки цей поліс покрив збитки в результаті виникнення цивільно-правової відповідальності саме страхувальника - ЕООД «Кравченко», тобто особи, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки (експлуатувала автомобіль), а не особи, яка управляла автомобілем ( [PERSON] ). На думку відповідача , позивач не надав доказів пошкоджень автомобілю та неможливості його використання. Більш того, згідно акту виконаних робіт від 31.01.2019 до Договору про надання послуг від 11.10.2018 автомобілем Volkswagen Crafter 50, д.н. [NUMBER] , позивач надав послуги із транспортування вантажів на суму 1\~849, 22 грн., тобто цей автомобіль використовувався, за твердженням самого позивача, після 31.12.2018 року саме за призначенням: перевезення вантажів, при чому обсяг послуг був ідентичний обсягу послуг. Згідно п. 3.1 Договору про надання послуг від 11.10.2018 позивач надає послуги з перевезення на підставі документів Замовника (ТТН, маршрутних листів, експрес- накладних тощо), тобто залежно від потреб ТОВ «Нова пошта» у відповідних послугах. При цьому перелік автомобілів, якими надаються послуги, має бути визначено в додатку № 1 . Позивач не надав жодних належних доказів наявності потреб ТОВ «Нова пошта» у послугах позивача за договором про надання послуг від 11.10.2018, які прямо визначені цим договором, як і відомості про кількість автомобілів, які він використовував для виконання цього договору. Це свідчить про те, що розмір суми послуг за 01.2019 обумовлений в такому розмірі, як зазначено в акті від 31.01.2019, просто меншим обсягом замовлень в цей період, позивач мав можливість організувати надання послуг за рахунок інших автомобілів, дані про які приховав. Дані, використані позивачем для розрахунку упущеної вигоди, є недопустимими доказами, оскільки акт від 30.11.2018 не підписаний, інші акти підписані від імені замовника не керівником юридичної особи, а бухгалтером, що не передбачено законом або договором, у всіх актах кількість послуг вказана як «1», проте розмір її вартості значно різниться (від менше ніж 1 900 до понад 19 000 грн., тобто є відмінним понад 10 разів), відсутні будь-які докази оплати цих актів, тобто реальності отримання доходу, надання послуг, а розмір вартості послуг в одній кількості зазначене довільно, без будь-якого обґрунтування. Ухвалою суду від 15.07.2022 року витребувано у позивача [PERSON] оригінал Акту виконаних робіт від 30.11.2018 року на суму 19\~591,81 грн., Акту виконаних робіт від 31.12.2018 року на суму 25\~739,17 грн., Акту виконаних робіт від 31.01.2019 року на суму 1849,22 грн., Акту виконаних робіт від 28.02.2019 року на суму 26\~838,74 грн., а також оригінал Договору про надання послуг №11-10/18-1 від 11.10.2018 року. Ухвалою суду від 05.10.2022 року закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання 22.11.2022 року сторони не з`явились, на адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення слухання справи, розгляд справи відкладено на 16.01.2023 року. У судовому засіданні 16.01.2023 року були присутні позивач та представник відповідача адв.Орез В.П., який в судовому засіданні просив позов [PERSON] залишити без задоволення . Позивач надав\~пояснення,\~що в\~результаті ДТП\~було пошкоджено\~належний йому\~автомобіль.\~Постановою Приморського\~районного суду\~м.Одеси\~від 31.01.2019\~року водій\~Opel\~Astra\~,\~а саме\~відповідач ,\~був визнаний\~винуватим у\~вчиненні ДТП.\~Згідно страхового\~полісу автомобіль\~відповідача на\~час ДТП\~було застраховано\~в ПрАТ\~«СК «Альфа\~Страхування» ,\~франшиза складає\~2000\~грн.,\~яка рішенням\~суду не\~стягнута та\~яку зараз\~він просить\~стягнути з\~відповідача.\~Також,\~позивач зазначає,\~що він\~був приватним\~підприємцем та\~здійснював підприємницьку\~діяльність,\~надаючи послуги\~з перевезення\~вантажів,\~однак в\~січні місяці\~2019\~р.\~неправомірні дії\~відповідача стали\~причиною,\~яка позбавила\~його можливості\~отримати доходи,\~тому вважає,\~що сума\~упущеної вигоди\~(збитків)\~за місяць\~становить 20\~816,27\~грн. Окрім того\~,\~неправомірні дії\~відповідача йому\~завдали моральну\~шкоду,\~яку він\~оцінює в\~розмірі 10\~000\~грн. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову , зазначив, що відсутні фактичні та правові підстави покладення саме на відповідача обов`язку відшкодування шкоди, оскільки останній не є власником автотранспорта. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши сторін, вважає позов частково обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 31.12.2018 року в м. Одеса, вул. Преображенська, 76, відбулася ДТП за участю водія [PERSON] , який керував автомобілем Opel Astra, д.н. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на автомобіль «Volkswagen Crafter 50», д.н. [NUMBER] , який стояв припаркований біля правого краю проїзної частини. При ДТП було пошкоджено належний позивачу автомобіль. Постановою Приморського районного суду м.Одеси (справа №522/647/19) від 31.01.2019 року водій [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні ДТП та на нього накладено адміністративне стягнення (а.с.9). Вина [PERSON] сторонами не заперечується. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України,\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Транспортний засіб Opel Astra, держ. номер [NUMBER] (BG), яким керував [PERSON] , застраховано в ПрАТ «СК «Альфа Страхування»(а.с.8). Згідно полісу AM №6159555 від 23.08.2018 року, розмір франшизи складає 2000 грн. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси (справа №522/18475/19) частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з ПАТ «СК «Альфа страхування» несплачене страхове відшкодування у розмірі 45 748,00 грн., яке , як стверджує позивач, в березні 2021 року йому було виплачено в сумі 45748,00 грн, без урахування франшизи. Відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про страхування»\~\~франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. Як передбачено п. 36.6 ст. 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення франшизи з [PERSON] на користь позивача в розмірі 2000,00 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Ст.1188 ЦК України передбачає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальник, страховики, особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, МТСБУ та потерпілі. В п. 4. Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. П. 6. Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. П.14 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Разом із тим, відповідно до ст. ст. 3, 4, 6 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 22 цього ж Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну. Відповідно до ст. ст. 33.1.4., 33.2 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Як вже зазначалось, [PERSON] звернувся до ПрАТ «Альфа Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування. Рішенням суду з ПАТ «СК «Альфа Страхування» було стягнуто несплачене страхове відшкодування у розмірі 45 748,00 грн., які , як стверджує позивач, він отримав в березні 2021 року . Отже, покладений ст. 33.1.4. Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок виконав. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків, 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів. Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. При визначенні упущеної вигоди (неодержаних доходів) враховуються вжиті кредитором заходи для їх одержання. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином. Нічим не підтверджені розрахунки кредитора про можливі доходи до уваги братися не повинні. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які кредитор поніс би, якби не відбулося порушення права. Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється кредитором. Така вимога обумовлена основною спрямованістю інститутів цивільно-правової відповідальності саме на відшкодування збитків. Нездатність кредитора обґрунтувати вимоги про відшкодування упущеної вигоди може бути для суду підставою для відмови в задоволенні таких вимог. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на сторону обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов`язання за договором. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 09.12.2014 року по справі 3-188гс14. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Позивачем надано розрахунок недоотримання прибутку з ТОВ «Нова Пошта», згідно якого він виконував послуги на власному автомобілі за період роботи з 01.11.2018 по 30.11.2018 р.р. Згідно акту виконаних робіт від 30.11.2018 р. він отримав заробітну плату в сумі 19\~591,81 грн. за період з 01.12.2018 по 31.12.2018 р. Згідно акту виконаних робіт від 31.12.2018 р. він отримав заробітну плату в сумі 25\~739,17 грн., середня заробітна плата за два повних останніх перед ДТП відпрацьованих місяців складає 22\~665,49 грн з 01.01.2019 р. по 31.01.2019 р. Згідно акту виконаних робіт від 31.01.2019 р. він отримав 1849,22 грн. ( 19591,81 грн. +25739,17 грн. = 45330,98 грн. : 2 = 22665,49 грн. - 1849,22 грн. = 20816,27 грн.) Загалом , на думку позивача , сумарне недоотримання прибутку становить суму у розмірі 20\~816,27 грн. Також, позивачем надано Договір про надання послуг №11-10/18-1 від 11.10.2018 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Нова пошта» (а.с.10-17) та акти виконаних робіт від 30.11.2018 р.,31.12.2018 р., 31.01.2019 р., 28.02.2019 р. Проте, вказані докази суд не приймає до уваги, оскільки наданий розрахунок містить вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди, які ґрунтуються на розрахунках прибутку, що є теоретичними, побудованими на очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені належними доказами, які б свідчили про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач. Таким чином, з врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., яку суд вважає такою, що підлягає частковому задоволенню у сумі 1000 грн. Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Як зазначено вп. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино - наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями. Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань, яка б складала суму у розмірі 10\~000 грн. або втрат немайнового характеру, не обґрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди, тому суд вважає задовольнити вимогу моральної шкоди у розмірі 1000 грн. Крім того, позивач просить також стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого судового збору в розмірі 1806 грн. (квитанція до прибуткового касового ордеру від 29.12.2021 р. та від 25.01.2022 р.) (а.с.1,28). Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених\~ЦПК України\~випадках. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.2\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial