Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся в Канівський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до територіальної громади с. Бобриця в особі виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області (далі також - відповідач) про визнання права власності на будинок в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач являється рідним сином та спадкоємцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в с. Бобриця Канівського району Черкаської області та відповідно онуком [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в с. Бобриця Канівського району Черкаської області. Після смерті батька відкрилася спадщина на будинок [ADDRESS] . Спадкоємцями майна померлого [PERSON] є його рідний син [PERSON] , який прийняв спадщину у відповідності до ст.ст. 1268-1269 ЦК України. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області з приводу оформлення спадщини за законом, де отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у формі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.05.2022 за № 41/02-31/02-14, в якій нотаріус також роз`яснив процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У зв`язку з тим, що у спадкодавця були відсутні правовстановлюючі документи на будинок, оскільки були втрачені та в свій час спадкоємець [PERSON] , який помер [INFO] в селі Бобриця Канівського району Черкаської області не оформив спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Бобриця Канівського району Черкаської області, позивач звертається до суду, так як в нотаріальному порядку оформлення права власності є неможливим. З огляду на вказані обставини, позивач просив визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS] , який належав [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Бобриця Канівського району Черкаської області. 26.09.2022 представник позивача - адвокат Васянович В.В. уточнив позовні вимоги та просив визнати за [PERSON] право власності з правом представлення на будинок [ADDRESS] , який належав [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Бобриця Канівського району Черкаської області (а.с.105). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17.06.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Також витребувано у приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Стеблини Є.В. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.32). 28.06.2022 на виконання ухвали суду від приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Стеблини Є.В. надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 31/2021 померлого [INFO] [PERSON] (а.с.38-50). 11.07.2022 представником позивача - адвокатом Васяновичем В.В. подано до суду заяву про витребування від Канівської державної нотаріальної контори копії спадкової справи (за наявності) щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Бобриця Канівського району Черкаської області (а.с.55). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.07.2022 клопотання представника позивача - адвоката Васяновича В.В. задоволено. Витребувано з Канівської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.57). 20.07.2022 на виконання ухвали суду від державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори Черкаської області Шатило Л.А. надійшла належним чином завірена копія спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.61-92). 12.09.2022 представником позивача - адвокатом Васяновичем В.В. подано до суду заяву про залучення у справі співвідповідача [PERSON] , [INFO] (а.с.98). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.09.2022 клопотання представника позивача - адвоката Васяновича В.В. задоволено. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] , [INFO] (а.с.100-101). 26.09.2022 представником позивача - адвокатом Васяновичем В.В. подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій, зокрема, просив позов задовольнити, визнавши за [PERSON] право власності за правом представлення на будинок [ADDRESS] , який належав [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Бобриця Канівського району Черкаської області (а.с.105). 26.09.2022 відповідачем [PERSON] подано заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі (а.с.107). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.109). Судові засідання неодноразово відкладались за клопотаннями представника позивача - адвоката Васяновича В.В. (а.с.113, 117, 119, 124), а також перебуванням судді в нарадчій кімнаті по розгляду клопотання про обрання міри запобіжного заходу, про що складено відповідну довідку (а.с.121). Представник позивача - адвокат Васянович В.В. в судове засідання 19.01.2023 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявна відповідна розписка. Просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив позов задовольнити (а.с.54, 105). Представник відповідача Бобрицької сільської ради Черкаської області - адвокат Хорошун О.В. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.51, 97). Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечує щодо їх задоволення (а.с.107). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження від 16.09.1972 серії [NUMBER] , де в графі «батько» міститься запис: « [PERSON] » (а.с.13). В свою чергу, [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження від 28.01.1949 серії [NUMBER] , де в графі «мати» міститься запис « [PERSON] » (а.с.9). Тобто, [PERSON] є внуком [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , про що виконавчим комітетом Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 18.02.2020 (а.с.8). Також, [INFO] в селі Бобриця Канівського району Черкаської області помер батько позивача [PERSON] , про що Канівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 26.04.2021 (а.с.10). 12.05.2021 до приватного нотаріуса Канівського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблини Є.В. звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини (незалежно від того, з чого вона складається) (а.с.40), про що заведена спадкова справа № 31/2021 до майна [PERSON] (а.с.39-50). 31.05.2022 до приватного нотаріуса Канівського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблини Є.В. звернувся [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно: житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] (а.с.48-зв.). Постановою приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблини Є.В. від 31.05.2022 № 41/02-31/02-14 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене майно (а.с.14, 50). Також, з матеріалів справи вбачається, що 26.10.2022 [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлої баби [INFO] [PERSON] . Батько, син померлої [PERSON] помер [INFO] . Однак, постановою державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. від 15.12.2022 № 1135/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки спадкоємець померлої - внук [PERSON] не надав нотаріусу документа, який свідчить про те, що спадщину за законом прийняв у встановлений законом термін після смерті [PERSON] , а тому вказана нотаріальна дія не може бути вчинена. Як зазначено представником позивача, у зв`язку з тим, що у спадкодавця були відсутні правовстановлюючі документи на будинок, оскільки були втрачені та в свій час спадкоємець [PERSON] , який помер [INFO] в селі Бобриця Канівського району Черкаської області не оформив спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Бобриця Канівського району Черкаської області, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів. Згідно з частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів України. Правовідносини пов`язані із захистом права власності та спадкуванням врегульовані Цивільним кодексом України (Книга шоста). Також Законами України «Про нотаріат». Крім того, у судовій практиці застосовується Постанова Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). В постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 643/1216/15-ц (провадження № 61-6924св18) зазначено, що в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як "одержання права на спадкування наступною чергою" (частина друга статті 1258 ЦК України) та "зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом". "Одержання права на спадкування наступною чергою" (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На "зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом" в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої - п`ятої черг. Аналіз статті 1266 ЦК України свідчить, що спадкування за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом, при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу). Тлумачення абзацу 2 частини першої статті 1265 ЦК України дозволяє зробити висновок, що ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Ступінь є свого роду одиницею вимірювання споріднення поміж родичами за походженням. Він надає можливість встановити "відстань" між спорідненими особами (родичами за походженням). Причому така "відстань" може характеризувати як більш близьке споріднення, так і віддалене. Як наслідок чим далі біологічно особи знаходяться одна від одної, тим більший порядковий ступінь споріднення їх пов`язує. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 401/898/17 (провадження № 61-29026св18) зазначено наступне: «Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкування за правом представлення врегульовано положеннями статті 1266 ЦК України, якою передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини; прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Отже, спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини. Спадкування за правом представлення є різновидом спадкового правонаступництва та не залежить від спадкового правонаступництва між комморієнтами, оскільки спадкоємець, який помирає одночасно зі спадкодавцем, не спадкує його майно, але діти цього спадкоємця (внуки спадкодавця) за правом представлення виступають як безпосередні та самостійні спадкоємці майна спадкодавця, а не як спадкоємці тих осіб, яких вони представляють. Визначення спадкових прав комморієнтів стосовно один одного необхідне для розмежування обсягу спадщини і спадкоємців кожного з них, проте жодним чином не обмежує прав онука спадкувати після одного з комморієнтів замість іншого, який був би покликаний до спадкування в разі, якби був живим на час відкриття спадщини. Отже, фразу «належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю» не потрібно розуміти як можливість особи, яку представляють, отримати право на прийняття спадщини, оскільки в такому випадку йшлося б про інший інститут - спадкову трансмісію. Якби особа, яку представляють, була б живою на час відкриття спадщини, то вона і була б спадкоємцем за законом, у даному ж випадку на її місце заступив спадкоємець за правом представлення, обсяг прав якого у праві представлення не залежить від фактичних прав особи, яка померла на час відкриття спадщини. Отже, під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини». Таким чином, спадкування за правом представлення відбувається у разі, якщо на час відкриття спадщини не залишилось в живих відповідного родича (вищезгаданих осіб), що повинен, бути власником частини спадкового майна, яка належала йому за законом. Тобто, умовою набуття права на спадкування за правом представлення є смерть спадкоємця першої другої чи третьої черги до часу відкриття спадщини (до дня смерті або в день смерті). У разі якщо родич спадкодавця живий, то спадкування за правом представлення не застосовується. Вивченням матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] (баба позивача) померла [INFO] , про що виконавчим комітетом Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 18.02.2020 (а.с.8). Після її смерті, [INFO] в селі Бобриця Канівського району Черкаської області помер батько позивача [PERSON] , про що Канівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 26.04.2021 (а.с.10). Таким чином, оскільки батько позивача [PERSON] помер пізніше своєї матері [PERSON] , тому в даному випадку спадкування за правом представлення застосоване бути не може. Виходячи з вищевикладеного, уточнені представником позивача - адвокатом Васяновичем В.В. позовні вимоги про визнання права власності з правом представлення на будинок [ADDRESS] , який належав [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Бобриця Канівського району Черкаської області, є повністю безпідставними. Суд також звертає увагу на те, що навіть вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог викладених в первинній редакції позовної заяви, а саме: визнання за [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS] , який належав [PERSON] , яка померла [INFO] , то в цьому випадку такі позовні вимоги є передчасними та представником позивача обраний неналежний спосіб захисту прав позивача, з огляду на наступне. Так, за змістом статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Також Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, ефективність позовної вимоги має оцінюватися з огляду на обставини справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, представник позивача в первинній редакції позовної заяви просив визнати за [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS] , який належав [PERSON] , яка померла [INFO] . До позовної заяви при цьому додає постанову приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблини Є.В. від 31.05.2022 № 41/02-31/02-14, якою [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене майно (а.с.14, 50). Однак, як вбачається з вказаної постанови нотаріуса та матеріалів спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , позивач звертався до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] . Натомість, матеріали справи не містять доказів того, що батько позивача прийняв за свого життя спадщину після своєї матері [PERSON] , визнати право власності на яке просить позивач (внук померлої). З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що нею складено заповіт, яким лише земельну ділянку площею 2,65 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого згідно розпорядження Канівської РДА від 14.11.2003 № 476 (кадастровий номер 7122081100:01:001:0130), вона заповіла [PERSON] (а.с.68) та 01.10.2022 на вказану земельну ділянку ним отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.90). Відомостей про прийняття спадщини після смерті [PERSON] батьком позивача - [PERSON] , матеріали спадкової справи не містять. Стосовно наданої представником позивача постанови державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. від 15.12.2022 № 1135/02-31, якою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки спадкоємець померлої - внук [PERSON] не надав нотаріусу документа, який свідчить про те, що спадщину за законом прийняв у встановлений законом термін після смерті [PERSON] , суд звертає увагу на наступне. Так, положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Водночас, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином вищенаведені норми процесуального закону регламентують принцип диспозитивності судового процесу, згідно з яким особа самостійно здійснює свої процесуальні права та обов`язки без втручання суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд у підготовчому судовому засіданні заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви. Натомість ст. 209 ЦПК України передбачено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вирішення спору на підставі матеріалів, які зібрані поза межами підготовчого провадження не відповідає завданням, які визначені процесуальним законом для кожної стадії цивільного процесу. В даному випадку з матеріалів справи судом встановлено, що представником позивача надано постанову державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. від 15.12.2022 № 1135/02-31 якою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , вже після спливу більше, ніж півроку з дня звернення до суду з позовною заявою та після закриття підготовчого провадження, що свідчить про передчасність звернення до суду з вищевказаним позовом. Суд зауважує, що строк підготовчого провадження не може бути поновлений судом навіть за наявності поважних причин, що зумовлено, зокрема, необхідністю дотримання принципів стадійності цивільного процесу та правової визначеності, а також метою недопущення зловживання процесуальними правами тією чи іншою стороною. Крім цього, як вбачається з постанови державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 грудня 2022 року № 1135/02-31, видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на майно після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] , неможливо у зв`язку з тим, що спадкоємець померлої - внук [PERSON] не надав нотаріусу документа, який свідчить про те, що спадщину за законом прийняв у встановлений законом термін після смерті [PERSON] . В даній справі питання про поновлення строку для прийняття спадщини або встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини представником позивача не ставиться. Отже, представником позивачем обрано також невірний спосіб захисту прав та інтересів позивача. Як зазначено у пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами, зокрема, копіями документів із спадкової справи. Так, позивачем в межах даної справи не надано доказів щодо існування перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку у разі встановлення додаткового строку для прийняття спадщини або встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, заявлені позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на будинок в порядку спадкування є безпідставними, передчасними та не відповідають ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах, а тому в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити повністю. Суд звертає увагу на позицію сторін по суті вимог позову, а саме: визнання позову відповідачем [PERSON] про що ним подано відповідну заяву від 13.09.2022. Однак, в даному випадку визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог суд оцінює критично, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону з викладених вище підстав, а тому з урахуванням наявних доказів та фактичних обставин справи не може бути єдиною підставою для задоволення позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати (судовий збір) покладаються на позивача.

Outcome: dismissed