Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

02.02.2022 позивачка в особі свого представника звернулася до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на 7/200 часток житлового будинку за адресою [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці Сумської міської ради в порядку набувальної давності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.07.2022 позивачкою було одержано у дарунок 93/200 часток житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Іншими співвласниками житлового будинку за вказаною адресою є [PERSON] (частка 1/4) та [PERSON] (частка 1/4) та [PERSON] (частка 7/200). З моменту одержання в дарунок 93/200 часток будинку, позивачка разом зі своєю родиною проживає за вказаною адресою, здійснює ремонт, сплачує комунальні рахунки. Позивачці, було відомо про наявність іншого співвласника, а саме [PERSON] , проте ніколи з нею не зустрічалась та на час вселення її речі в будинку були відсутні, протягом цього строку, Позивачка жодного разу не чинила перешкод у користування спільним майном, натомість [PERSON] не цікавилась а ні долею свого майна, а ні брала участі в утримані належного їй на праві спільної часткової власності майна. В грудні 2011 року зі спілкування з сусідами по вулиці, позивачці стало відомо, що [PERSON] померла [INFO] . На підтвердження вказаної інформації представником позивача було здійснено запит до органів РАЦСу з метою одержання витягу з актового запиту про смерть [PERSON] . Проте, представником було одержано відмову відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) № 21.14./30/2146/21/СПВ від 03.11.2021 року, яка вмотивована тим, що «Повторна видача свідоцтв та витягів з Реєстру здійснюється при підтвердженні права особи на отримання даних документів та родинних відносин між заявником та особою, щодо якої складено актовий запис цивільного стану». Відповідно до положень п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті власника. А отже, право власності [PERSON] на 7/200 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , припинилося зі смертю, яка сталась [INFO] . Про наявність/відсутність родини у [PERSON] позивачці не відомо, проте, бажає зазначити, що жодного разу до моменту звернення до суду з позовом до неї ніхто не звертався, та право на спадщину на 7/200 після смерті [PERSON] ні на кого не оформлювалось. З огляду на вище викладене, оскільки позивачка більше десяти років добросовісно, відкрито і безперервно володіла 7/200 частин житлового будинку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , тому вважаємо, що є підстави для визнання за [PERSON] права власності на частку житлового будинку за набувальною давністю. Ухвалою суджу від 08.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено до підготовчого судового розгляду на 10:00 21.03.2022. Протокольною ухвалою суду від 21.03.2022 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи на 10:00 18.05.2022. 12.05.2022 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, згідно якого заперечують щодо задоволення позову, просять справу розглядати у їх відсутність. Свої заперечення обґрунтовують тим, що позивачем не доведено добросовісного володіння спірним майном. Ухвалою суду від 18.05.2022 підготовчий судовий розгляд відкладено на 10:00 30.06.2022, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Протокольною ухвалою суду від 30.06.2022 підготовчий судовий розгляд відкладено для повторного витребування доказів на 10:30 25.07.2022. Ухвалою суду від 25.07.2022 закрито підготовче провадження у справі, справа призначена для розгляду по суті на 11:00 15.09.2022. 15.09.2022 протокольною ухвалою суду слухання справи відкладено для виклику учасників справи на 10:00 20.10.2022. 20.10.2022 протокольною ухвалою суду слухання справи відкладено за клопотанням представника позивача на 09:30 29.11.2022. 29.11.2022 протокольною ухвалою суду слухання справи відкладено за клопотанням представника позивача на 10:00 19.01.2023. У судове засідання призначене на 19.01.2023 учасники справи повідомлені про час та місце розгляду справи не з`явилися, в матеріалах справи містяться заяви представника позивача (а.с.86), представника відповідача (а.с.32-54), третьої особи [PERSON] (а.с.74) про розгляд справи у їх відсутність, крім того в своїй заяві [PERSON] не заперечує щодо задоволення позову. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення\~спору по суті, дійшов наступних висновків. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що позивачка на підставі договору дарування 53/200 та 40/200 часток житлового будинку від 22.06.2007 є власником 93/200 житлового будинку [ADDRESS] (а.с.9). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.11-13) будинок за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 494362) на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] (1/4 частина), [PERSON] (1/4 частина), [PERSON] (7/200 частин) та [PERSON] (93/200 частини). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] померла [INFO] (а.с.71-72). Інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, відсутня (а.с.84) Отже, під час розгляду справи позивачкою зазначено, а відповідачем не спростовано, що вона з 2007 року проживає у вказаному будинку, добросовісно заволоділа 7/200 частинами спірного будинку, відкрито та безперервно ним володіє та користується протягом десяти років. З вимогами про те, що вона незаконно ним володіє і користується ніхто до неї не звертався, в тому числі і представники громади. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч.1\~ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини підтверджені належними та допустимими доказами в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] добросовісно заволоділа чужим майном, а саме частину житлового будинку у розмір 7/200 розташованого за адресою [ADDRESS] належних [PERSON] , яка померла [INFO] , і продовжує відкрито та\~безперервно ним володіти протягом десяти років. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією висловленою в п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», що особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. З ст. 344 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 вказано, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Посилання представника відповідача у відзиві на недобросовісність володіння позивачкою спірним майном не підтверджено жодними доказами, а зазначення про те що вона знала про наявність співвласника, не впливає на добросовісність її володіння, оскільки після смерті [PERSON] 03.06.2011 її право власності на 7/200 частини домоволодіння припинилося відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України, про наявність спадкоємців [PERSON] не знала та жодного разу до моменту звернення до суду з позовом спадкоємці [PERSON] до неї не зверталися, перешкод у користуванні вона нікому не чинила, доказів що спростовували б зазначене представником відповідача не надано. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування; не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Враховуючи що позивачем доведено наявність сукупності обставин необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а саме її добросовісне, відкрите та безперервне володіння нерухомим майном (7/200 частинами будинку за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 494362), відповідачем не надано належних доказів на спростування зазначених обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved