Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

14\~червня 2022\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~відповідача,\~та подав\~до суду\~09\~серпня 2022\~року заяву\~про зміну\~предмету позову,\~відповідно до\~якої просить визнати недійсним заповіт від 09.03.1996, зареєстрований 19.10.2016 в спадковому реєстрі та в реєстрі для запису нотаріальних дій Маломочульської сільської ради за № 17, відповідно до якого [PERSON] , заповіла усе своє майно [PERSON] . Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 30.11.2016 та зареєстроване в реєстрі за № 2361 державним нотаріусом Теплицької державної нотаріальної контори Лужанською Т.В., яким посвідчено, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0523783900:01:000:0178 площею 2,9554 га, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис № 18300004 від 26.12.2016, припинивши за [PERSON] право власності на зазначену земельну ділянку. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 26.12.2016 за № 18300004 державним реєстратором Шаблевським Віталієм Івановичем на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом зареєстрованого в реєстрі за номером 2361, виданого 30.11.2016 державним нотаріусом Теплицької державної нотаріальної контори Лужанською Т.В. (спадкова справа № 376/2016) на підставі заповіту [PERSON] , згідно зазначених у ньому реквізитів: від 09.03.1996, зареєстрованого в реєстрі за № 17 за [PERSON] , [INFO] , проживаючою за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області з кадастровим номером 0523783900:01:000:0178, площею 2,9554 га. Таким чином, датою укладення заповіту є 09 березня 1996 року. Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України у кримінальному провадженні № 12020020280000106 від 08.04.2020 проведено судову технічну експертизу документів від 18.06.2020 за № 160 та встановлено, що зображення відбитку печатки «Маломочульська сільська рада народних депутатів Теплицького району Вінницької області *Україна*» в заповіті від 09.03.1996 спадкової справи №376/2016, нанесене безконтактним способом за допомогою друкуючого пристрою з струменевим способом формування зображень, що свідчить про його підробку, а сам заповіт в реєстрі для запису нотаріальних дій Маломочульської сільської ради не зареєстрований, натомість у даному реєстрі за № 17 зареєстровано заповіт на іншу особу, а саме [PERSON] , [INFO] , що підтверджується сканкопіями з журналу для реєстрації нотаріальних дій Маломочульської сільської ради. Відповідно до інформації наданої 23.07.2020 Маломочульською сільською радою, [PERSON] , яка проживала одиноко за адресою: [ADDRESS] та померла [INFO] , за життя у Маломочульській сільській раді заповіт не складала, з моменту смерті [PERSON] та 23.07.2020, спадкоємці в сільську раду щодо оформлення спадкового майна не звертались, на території сільської ради спадкоємці відсутні, а також відсутня будь-яка інформація щодо наявності можливих спадкоємців. 13.05.2022 прокуратурою отримано відповідь Вінницької регіональної філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» згідно з якою заява про реєстрацію архівного заповіту [PERSON] була отримана філією 19.10.2016 поштою від імені Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області та до Спадкового реєстру були внесені відповідні відомості, що містились в даній заяві. Однак, відповідно до інформації Маломочульського старостинського округу Теплицької селищної ради від 13.04.2022, в сільській раді відсутня інформація щодо відправлення у 2016 році документів до Вінницької філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» з метою реєстрації заповіту [PERSON] , що вказує на те що сільської радою дані документи на направлялись, а відтак реєстрація цих відомостей в Реєстрі здійснена безпідставно і відомості в Спадковому реєстрі про наявність заповіту не відповідають дійсності. Оскільки свідоцтво про право на спадщину видане на виконання заповіту, а заповіт посвідчений заповідачем [PERSON] 09.03.1996, тому питання законності цього заповіту має вирішуватись на підставі норм, які були чинними в момент його вчинення, тобто Цивільного кодексу УРСР, в редакції 1963 року, чинній на момент вчинення заповіту, що передбачено п. 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, редакції 2003 року, відповідно до яких ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності і правила книги шостої ЦК України «Спадкове право», застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодесом. Відповідачем [PERSON] надано відзив у якому вона вказала, що заперечує щодо позовних вимог позивача. У відзиві вказує, що прокурор не мав права звертатись до суду в інтересах Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області. Також вказує що права позивача не порушені, тому підстави для звернення до суду для захисту порушених прав у позивача відсутні. В судовому засіданні представник позивача прокурор Теплицького відділу Гайсинської окружної прокуратури Янчук О.Д. позовну заяву підтримав в повному обсязі, пояснив, що прокуратура звернулась до суду в інтересах Маломочульської сільської ради, оскільки вважає, що було порушено інтереси держави, а саме [PERSON] , було незаконно отримано у власність земельну ділянку. Про порушення Маломочульській сільській раді стало відомо з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, запит був зроблений 05.11.2019. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини своєї неявки суд не повідомляла. Заяви про відкладення розгляду справи від не надходило. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Клінчиков С.О., заперечив щодо позовних вимог позивача. Вказав, що права позивача порушені не були. Маломочульська сільська рада Теплицького району Вінницької області жодних дій щодо повернення земельної ділянки або про визнання спадщини відумерлою не вчиняла, жодних прав на земельну ділянку не набула, а тому її права порушені не були і відповідно підстави для звернення до суду для захисту порушених прав у позивача відсутні. Також просив застосувати строк позовної давності, про що було подано відповідну заяву. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тому позивач, має право, гарантоване Конституцією України та іншими нормативними актами,на звернення до суду із відповідною позовною заявою за захистом своїх невизнаних чи оспорюваних прав та законних інтересів. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до вимог ч. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Гайсинською окружною прокуратурою відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомлено Теплицьку селищну раду Гайсинського району Вінницької області про намір звернутися до суду в інтересах держави з позовною заявою про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації (а.с. 60). З листа Теплицької селишної ради Гайсинського району Вінницької області вбачається те, що орган місцевого самоврядування заходи цивільно-правового характеру, щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування державної реєстрації не буде вживати у зв`язку із відсутністю у бюджеті сільської ради коштів на видатки, пов`язані із сплатою судового збору, відсутністю у штаті сільської ради юриста та неможливістю самостійно підготувати до суду заяву з вказаного питання (а.с. 62). Суд вважає, що у даному випадку прокурор має право звертатися до суду з позовною заявою та брати участь у розгляді справи за його позовом. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.11.2019, реєстратором Шаблевським В.І. 26.12.2016 за № 18300004 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2361 від 30.11.2016 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області з кадастровим номером 0523783900:01:000:0178, площею 2,9554 га. Відповідач [PERSON] 30.11.2016 звернулась до державного нотаріуса Теплицької державної нотаріальної контори Лужанської Т.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] та при цьому надала заповіт від 09.03.1996, зареєстрований в реєстрі для запису нотаріальних дій Маломочульської сільської ради за № 17, відповідно до якого [PERSON] , заповіла усе своє майно [PERSON] . У результаті розгляду наданих документів, 30.11.2016 державним нотаріусом Теплицької державної нотаріальної контори Лужанською Т.В. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 2361 від 30.11.2016 (спадкова справа № 376/2016). Згідно наведеного свідоцтва, спадщина складається з права на земельну частку (пай) площею 2,79 в умовних кадастрових гектарах без визначення частки в натурі, розташовану на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області, по колишньому КСП «Мишарівське» (тобто земельної частки (паю) належної спадкодавцю [PERSON] ). На вищезазначену земельну ділянку ДП «Вінницький науководослідний та проектний інститут землеустрою» 2016 року на підставі технічного завдання та договору на виконання робіт від 01.12.2016 № 8262 (укладеного між замовником [PERSON] та виконавцем ДП «Вінницький НДП інститут землеустрою) виготовлено технічну документацію та присвоєно кадастровий номер земельної ділянки: 0523783900:01:000:0178, обчислено площу земельної ділянки 2,9554 га і визначено її координати на місцевості в натурі. Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України у кримінальному провадженні № 12020020280000106 від 08.04.2020 проведено судову технічну експертизу документів від 18.06.2020 за № 160 та встановлено, що зображення відбитку печатки «Маломочульська сільська рада народних депутатів Теплицького району Вінницької області *Україна*» в заповіті від 09.03.1996 спадкової справи №376/2016, нанесене безконтактним способом за допомогою друкуючого пристрою з струменевим способом формування зображень, що свідчить про його підробку, а сам заповіт в реєстрі для запису нотаріальних дій Маломочульської сільської ради не зареєстрований, натомість у даному реєстрі за № 17 зареєстровано заповіт на іншу особу, а саме [PERSON] , [INFO] , що підтверджується сканкопіями з журналу для реєстрації нотаріальних дій Маломочульської сільської ради. Оскільки свідоцтво про право на спадщину видане на виконання заповіту, а заповіт посвідчений заповідачем [PERSON] 09.03.1996, тому питання законності цього заповіту має вирішуватись на підставі норм, які були чинними в момент його вчинення, тобто Цивільного кодексу УРСР, в редакції 1963 року, чинній на момент вчинення заповіту, що передбачено п. 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, редакції 2003 року, відповідно до яких ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності і правила книги шостої ЦК України «Спадкове право», застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодесом. Відповідно до інформації наданої 23.07.2020 Маломочульською сільською радою, [PERSON] , яка проживала одиноко за адресою: [ADDRESS] та померла [INFO] , за життя у Маломочульській сільській раді заповіт не складала, з моменту смерті [PERSON] та до 23.07.2020, спадкоємці в сільську раду щодо оформлення спадкового майна не звертались, на території сільської ради спадкоємці відсутні, а також відсутня будь-яка інформація щодо наявності можливих спадкоємців. Судом досліджено наступні докази у справі: копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.11.2019 (а.с. 17-18); копія заяви [PERSON] на прийняття спадщини (а.с. 21); копія свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 24); копія заповіту від 29 березня 1996 року виданого на ім`я [PERSON] (а.с. 22); копія довідки Маломочульської сільської ради Теплицького району (а.с. 23); копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с. 25); копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 26); копія сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ВН № 0170865 (а.с. 28); копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 30); копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 31); копія висновку експерта № 160 від 18.06.2020 про проведення судової технічної експертизи документів (а.с. 34-36); копія технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), громадянки [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області (а.с. 37-44); інформація Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області № 91 від 23.07.2020 (а.с. 45); копія супровідного листа Теплицького РВ ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та копія актового запису про смерть [PERSON] (а.с. 46-47); рішення Теплицької селищної ради Гайсинського району від 09.12.2020 №19 про початок реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Теплицької селищної ради (а.с.48-50); лист Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 21.01.2021 №130 (а.с. 51); листи відділу у Теплицькому районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 16.07.2020 та 20.07.2020 (а.с. 56-57); повідомлення Маломочульській сільській раді про звернення до суду (а.с. 60); довідка Маломочульської сільської ради № 644 від 18.04.2022 (а.с. 66). Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення,об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що права позивача порушені, тому позов Гайсинської окружної прокуратури про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації - необхідно задовольнити, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК України РСР, у разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, відносини спадкування регулюються ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. Правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилась після 1 липня 2003 року й не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до статей 529-530 ЦК України РСР. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року встановлювався строк для прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що і є часом відкриття спадщини, отже з цього часу почався шестимісячний строк на прийняття спадщини, який закінчився 09.03.2003, тобто до вступу нового ЦК України в дію з 01.01.2004, тому щодо правовідносин успадкування земельної частки паю, яка належала померлій [PERSON] , повинні бути застосовані норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до\~ст.\~524\~ЦК УРСР\~1963\~року спадкоємство\~здійснюється за\~законом і\~за заповітом. Спадкоємство\~за законом\~має місце,\~коли і\~оскільки воно\~не змінено\~заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави - якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Право власності набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, тому Маломочульська сільська рада, як уповноважений орган, мала б вчинити дії для переходу земельної ділянки у власність територіальної громади. Відповідно до інформації від 23.07.2020 наданої Маломочульською сільською радою, [PERSON] , яка проживала одиноко за адресою: [ADDRESS] та померла [INFO] , за життя у Маломочульській сільській раді заповіт не складала, з моменту смерті [PERSON] та до 23.07.2020, спадкоємці в сільську раду щодо оформлення спадкового майна не звертались, на території сільської ради спадкоємці відсутні. Оскільки можливі спадкоємці не прийняли спадщину, яка відкрилась після 09.09.2002, отже за змістом наведених норм, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави в силу закону з моменту відкриття спадщини. Крім того, відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899-IV, у разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним. Також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018 № 2498-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2019 року, установлено, що з дня набрання чинності даним законом землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Отже, порушення інтересів держави в особі Маломочульської сільської ради Теплицького району\~Вінницької області,\~на даний\~час Теплицької\~селищної ради\~Гайсинського району\~Вінницької області,\~оскільки саме\~Теплицька селищна\~рада являється\~правонаступником всього\~майна,\~прав та\~обов`язків Маломочульської\~сільської ради\~полягають в\~тому,\~що незаконний\~перехід права\~власності на\~вищезазначену земельну\~ділянку до\~ [PERSON] ,\~яка не\~мала законного\~права на\~спадкування,\~спричинив порушення\~інтересів держави\~в особі\~органу місцевого\~самоврядування,\~позбавивши орган\~місцевого самоврядування\~можливості ініціювати\~питання передачі\~ділянки у\~власність територіальної\~громади -\~оскільки за\~відсутності спадкоємців\~після смерті\~ [PERSON] ,\~неприйняття ними\~спадщини у\~встановлений строк,\~спадщина у\~вигляді права\~на земельну\~частку (пай)\~у землі,\~яка перебуває\~у колективній\~власності КСП\~«Мишарівське» села\~Мишарівка на\~території Маломочульської\~сільської ради\~Теплицького району\~Вінницької області,\~на даний\~час Теплицької\~селищної ради\~Гайсинського району\~Вінницької області,\~розміром 2,79\~в умовних\~кадастрових гектарах\~без визначення\~меж цієї\~частки в\~натурі,\~належного спадкодавцю\~згідно сертифікату\~на право\~на земельну\~частку (пай),\~а на\~даний час\~це земельна\~ділянка з\~кадастровим номером\~0523783900:01:000:0178\~площею 2,9554\~га,\~мала б\~перейти відповідно\~до норм\~чинного законодавства\~у комунальну\~власність територіальної\~громади,\~на території\~якої вона\~розташована,\~а до\~моменту переходу\~права власності\~територіальній громаді,\~Маломочульська сільська\~рада,\~на даний\~час Теплицька\~селищна рада,\~в особі\~уповноваженої посадової\~особи органу\~місцевого самоврядування\~відповідно до\~ст.\~1283\~ЦК України\~зобов`язана вживати\~заходів до\~охорони спадкового\~майна та\~відповідно до\~ст.\~1285\~ЦК України\~має право\~на вчинення\~будь-яких\~дій,\~спрямованих на\~збереження спадщини\~до з`явлення\~спадкоємців або\~до прийняття\~спадщини. В тому числі Маломочульська сільська рада має право надавати дану земельну ділянку в оренду та отримувати за неї орендну плату, оскільки, в ст.13\~Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)», передбачено, що нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження, а отже не отримання орендної плати негативно впливає на дохідну частину бюджету та фінансування видатків територіальної громади, відповідно, ще раз порушує інтереси держави. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване в реєстрі за № 2361 (спадкова справа 376/2016), відповідно до якого спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай) площею 2,79 га в умовних кадастрових гектарах без визначення частки в натурі, розташовану на території Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області, по колишньому КСП «Мишарівське», видане 30.11.2016 державним нотаріусом Теплицької державної нотаріальної контори Лужанською Т.В. на підставі недійсного заповіту, тобто видане особі, яка не має права на спадкування, а тому суд вважає, що воно має бути визнане недійсним. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що при зверненні до суду позивачем не було пропущено строк позовної давності. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав (а.с. 17), позивачу стало відомо про зареєстроване право власності на земельну ділянку за відповідачем 05.11.2019, позов було подано 14.06.2022, тому позивачем строк позовної давності не було пропущено. Оскільки свідоцтво про право на спадщину видане на виконання заповіту, а заповіт посвідчений заповідачем [PERSON] 12 березня 1996 року, тому питання законності цього заповіту має вирішуватися на підставі норм, які були чинними в момент його вчинення, тобто\~Цивільного Кодексу УРСР, в редакції 1963 року, чинній на момент вчинення заповіту, що передбачено пунктами 4 і 5\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, редакції 2003 року, відповідно до яких\~ЦК України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності і правила книги\~шостої ЦК України\~«Спадкове право», застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до частини 1\~статті 534 ЦК УРСР\~кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до статті 541 УК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Статтею 1 Закону України «Про нотаріат»\~надано визначення поняттю нотаріата та органів і осіб, які вправі вчиняти нотаріальні дії. Нотаріат в Україні\~це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (ч. 1). У сільських населених пунктах нотаріальні дії, передбачені\~статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування (ч. 5). Статтею 37 Закону України «Про нотаріат»\~визначено, що у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють визначені нотаріальні дії, у тому числі, посвідчують заповіти (крім секретних). Відповідно до частини 1\~статті 47 ЦК\~УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього Кодексу. Згідно зі\~статтею 48 ЦК УРСР\~ - недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей (частина 1). По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі\~відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом (частина 2). Таким чином згідно наведених норм матеріального закону, в редакції чинній на момент вчинення заповіту [PERSON] , 29 березня 1996 року, заповіт має бути укладений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його укладення, має бути підписаний особисто заповідачем і обов`язково нотаріально посвідчений. За правилами\~статті 545 ЦК УРСР\~- недійсність окремих частин заповіту не тягне за собою недійсності його в цілому. Якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах. Проаналізувавши наведені норми матеріального закону, суд прийшов до висновку про те, що\~Цивільний Кодекс УРСР, в редакції 1963 року, не передбачав конструкції нікчемності заповіту внаслідок його складення з порушенням вимог щодо форми та посвідчення, а у випадку складення заповіту з порушенням вимог щодо форми та посвідчення такий заповіт міг оспорюватися у разі пред`явлення відповідної позовної вимоги. Зазначених правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 542/345/19 (провадження № 61-16029св20) та у постанові від 04 травня 2022 року у справі № 752/11266/20 (провадження № 61-13180св21). Тому суд приходить до висновку, що заповіт від 29 березня 1996 року не відповідає вимогам щодо його форми та посвідчення, та є недійсним. За правилами\~статті 13\~ЦПК України -\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване в реєстрі за зареєстроване в реєстрі за №2361 державним нотаріусом Теплицької державної нотаріальної контори Лужанською Т.В. видане на підставі недійсного заповіту, має бути визнане недійсним, державна реєстрація права власності за [PERSON] на земельну ділянку скасована, а право власності останньої на земельну ділянку припиненим. Судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved