Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла його рідна тітка по лінії батька [PERSON] , яка проживала в смт Краснокутськ, Богодухівський район, Харківська область. Після її смерті позивач має намір успадкувати її майно, являючись спадкоємцем відповідно до ст. 1266 ЦК України. Оскільки позивач є спадкоємцем за законом після смерті тітки, то 13 вересня 2022 року звернувся до приватного нотаріуса Богодухівського району Харківської області Гук С.Ю. із заявою про прийняття спадщини, але його було відмовлено у зв`язку з тим, що він пропустив шестимісячний строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду для продовження терміну прийняття спадщини, про що свідчить постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та в подальшому з вищевказаних підстав позивач звернувся до суду з позовом. В судове засідання позивач не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити. Представник відповідача Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про слухання справи у відсутність представника, при розгляді справи покладався на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання надала суду заява, в якій прохала проводити розгляд справи у її відсутність, проти позову [PERSON] не заперечувала. Передбачених ч.4\~статті 223 ЦПК України\~підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, [INFO] помер батько позивача [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , виданого Краснокутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 11 листопада 2021 року, копія якого мається в матеріалах справи. Факт, що позивач є сином померлого [PERSON] підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] . [INFO] померла рідна тітка позивача - [PERSON] , яка проживала в смт Краснокутськ, Краснокутський район, Харківська область, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Краснокутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 11 листопада 2021 року. Факт, що [PERSON] являється рідною тіткою позивача [PERSON] підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] , копії яких маються в матеріалах справи. Після її смерті відкрилась спадщина на майно, яке позивач бажає успадкувати. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга\~статті 1220 ЦК України). Частиною третьою статті 1266 ЦК України\~встановлено, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті\~1270 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша\~статті 1272 ЦК України). Частиною третьою\~статті 1272 ЦК України\~передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного\~ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Обгрунтовуючи причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] посилався на те, що такі причини є поважними, оскільки в перші місяці збройної агресії з боку Російської Федерації, він намагався подати заяву про прийняття спадщини хоча б одному з нотаріусів, які обслуговують територію Краснокутської селищної ради Богодухівського району, але все було марним. Жоден нотаріус не працював. В подальшому, в період воєнного стану, він разом з сім`єю змушені були виїздити до родичів, які проживають у м. Ново Волинську. Також позивач зазначає, що він вважав, що зможе скористатися своїм правом на подання заяви на прийняття спадщини відразу після скасування воєнного стану на підставі постанови Кабінету Міністрів України, якою призупинено перебіг строку прийняття спадщини. Після повернення додому позивач звернувся до нотаріуса з заявою на прийняття спадщини після смерті тітки, однак 14.09.2022 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] гр. [PERSON] , у зв`язку з тим, що він пропустив строк для прийняття спадщини, при цьому його було проінформовано про те, що Постановою Кабміну від 24.06.2022 № 719 визначено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Таким чином, з врахуванням вище вказаного подовженого законодавцем строку на чотири місяці для подачі заяви про прийняття спадщини, останнім днем подання заяви для прийняття спадщини в позивача був день 10.09.2022, натомість як він звернувся до приватного нотаріуса 13.09.2022. Позивач вважає, що наявні підстави для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17.01.1970 та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11.10.2001). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.10.2018 м. Київ, справа № 681/203/17-ц провадження № 61-26164св18. Прецедентна практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки [PERSON] втратить право на спадкування майна за законом, яке залишилося після смерті його рідної тітки [PERSON] . Вказані обставини будуть для нього занадто надмірним тягарем, при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. Таким чином, суд вважає поважними причинами пропуск позивачем шестимісячного строку для прийняття спадщини. Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, слід визнати поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки ці обставини пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами. Тому наявні правові підстави для визначення додаткового строку (два місяці) для подання заяви про прийняття спадщини. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень\~ст.89 ЦПК України\~докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити [PERSON] додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved