Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

26 жовтня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб,\~укладений між\~нею та\~відповідачем,\~який зареєстрований\~10\~лютого 2017\~року Дзержинським\~районним у\~місті Харкові\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Харківській\~області,\~актовий запис\~№ 54\~та стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування позову зазначила, що 10 лютого 2017 року між сторонами Дзержинським районним\~у місті\~Харкові відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Харківській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 54. [INFO] в шлюбі у сторін народився син [PERSON] . З січня 2022 року подружжя разом не проживає, дитина мешкає з позивачем, відповідач у добровільному порядку не надає допомогу на утримання дитини. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що відповідач підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10 лютого 2017 року, між [PERSON] 20 [INFO] , та [PERSON] було укладено шлюб у Дзержинському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 54. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 серпня 2017 року Харківським міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2735, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] ,\~ [INFO] , позивач є його матір`ю. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) також передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно дост.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст.112СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Шлюбно-сімейні відносини фактично припинені та носять формальний характер. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи із змісту ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Виходячи з положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Згідно ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Таким чином, виходячи з положень чинного законодавства України, розмір аліментів, визначений в ч. 5 ст. 183 СК України, в тому числі в розмірі 1/4 частини доходів відповідача на одну дитину, вважається безспірним та таким, що презюмується як необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що аліменти на одну дитину відповідача в розмірі 1/4 частки його доходів є такими, що відповідають засадам справедливості, розумності та є необхідними для забезпечення умов та рівня життя дитини, достатнього для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову, тобто з 26 жовтня 2022 року. Матеріали справи не містять будь-яких даних, з яких вбачається, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу неповнолітньому сину. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] ,\~ [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 26 жовтня 2022 року і до досягнення [PERSON] ,\~ [INFO] , повноліття. Суд роз`яснює сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~142\~ЦПК\~України та ч. 3 ст.\~7\~Закону\~України\~«Про судовий\~збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду даного позову. Відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, про що свідчить відповідна заява від 07 грудня 2022 року. Зважаючи на зазначене, вирішуючи питання\~про розподіл\~судових витрат\~у відповідності\~до ч. 6 ст. 141, ч.1 ст. 142 ЦПК України, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, а позивач звільнений від сплати судового збору, суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 496,20 грн. (50 відсотків судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з позовом).

Outcome: approved