Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування матеріальної шкоди, згідно з яким просив суд: стягнути з відповідача Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради сплачені кошти через неправомірні дії у розмірі 1 860,00 + 116,50 = 1 976,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою серії АС № 0000001990 головного інспектора з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради Панченком Володимиром Миколайовичем від 15.03.2020р. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Рішенням від 22.02.2021 по справі №755/4637/20 постанову серії АС № 0000001990 головного інспектора з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради скасовано. Позивач просить суд стягнути з Департаменту суму коштів у розмірі 1 860,00 грн. які складаються із суми адміністративного стягнення (267,00 грн), вартості послуг з транспортування транспортного засобу (1 293,00 грн) та послуг зберігання транспортного засобу (300,00 грн), у результаті чого звернувся до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2021 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 30.07.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків. 15.09.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. 02.03.2021 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 13.12.2022 на адресу суду від відповідача надійшов відзив із викладенням заперечень. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з позовної заяви, постановою серії АС № 0000001990 головного інспектора з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради Панченком Володимиром Миколайовичем від 15.03.2020р. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Головний інспектор з паркування Панченко Володимир Миколайович зафіксував в режимі фото/відеозйомки та склав постанову про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу ЗАЗ Lanos [NUMBER] , 15.03.2020р об 15:05 в м. Києві, вул. Сверстюка 2-Б, здійснив зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, чим порушив пункт 15.9, и) ПДР - Зупинка і стоянка за що, у відношенні власника транспортного засобу складено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП. Крім того, що була винесена постанова серія АС № 0000001990 головним інспектором з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради Панченком Володимиром Миколайовичем складено Акт огляду та тимчасового зберігання транспортного засобу. Відповідно до статті 265-4 КУпАП Тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Повернення транспортного засобу, затриманого шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особі, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, відбувається невідкладно за зверненням такої особи після сплати штрафу за вчинене правопорушення та оплати вартості послуг із транспортування та/або зберігання транспортного засобу. Що призвело до сплати позивачем для отримання авто коштів у розмірі 1860 гривень - адміністративне стягнення у вигляді штрафу за ТЗ [NUMBER] 255 гривень + 12 гривень плата з надання послуги з переказу; за транспортування ТЗ [NUMBER] 1268 гривень + 25 гривень за надання послуги з переказу; зберігання ТЗ на спец.майданчику за 2 доби 288 гривень + 12 гривень плата за надання послуги з переказу). Рішенням від 22.02.2021 по справі №755/4637/20 постанову серії АС № 0000001990 головного інспектора з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради скасовано. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 рішення першої інстанції залишено без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із вказаної норми ст. 81 ЦПК України, зокрема, вбачається, що обов`язок доведення полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, які орієнтовані на те, щоб скласти певне позитивне враження у суду про юридичні обставини у справі. Обов`язок доведення зумовлюється настанням для особи несприятливих правових наслідків у разі невиконання або неналежного його виконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по доведенню фактів, якими вона обґрунтовує свої вимоги, тобто, якщо позивач не доведе підстави позову, то суд відмовить у його задоволенні. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач просить суд стягнути з Департаменту суму коштів у розмірі 1 860,00 грн. які складаються із суми адміністративного стягнення (267,00 грн), вартості послуг з транспортування транспортного засобу (1 293,00 грн) та послуг зберігання транспортного засобу (300,00 грн). Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 року № 990 «Про затвердження порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання» доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів-евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану із транспортуванням транспортних засобів, і з якими органами місцевого самоврядування укладено в установленому законодавством порядку договори. Зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів здійснюється на спеціальних майданчиках чи стоянках Національної поліції, її територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів, а також підприємств, установ та організацій, з якими територіальними (у тому числі міжрегіональними) органами Національної поліції укладено договори про надання послуг із зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Разом з тим, як вбачається із наданих позивачем копій квитанцій, грошові кошти у розмірі 1 293,00 грн були сплачені на користь ТОВ «Евакуатор Сервіс», а грошові кошти у розмірі 300,00 грн - Головному Управлінню Національної поліції у м. Києві. Таким чином, вимоги до Департаменту в частині повернення грошових коштів за транспортування та тимчасове зберігання транспортного засобу є безпідставними, оскільки вказані послуги були надані не Департаментом, та відповідно кошти за їх надання - були перераховані іншим особам. Також, суд зауважує, що процедура повернення штрафу передбачена статтею 286 КАС України не може бути розглянута в цій справі. Окремий порядок повернення коштів передбачений Порядком повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787. Вказана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 22.07.2019 у справі №757/2757/16-а. Позивач просить суд стягнути з Департаменту 116,50 грн., як матеріальну шкоду, пов`язану із оскарженням постанови від 15.03.2022 серія АС 0000001990. Разом з тим, вищезазначена постанова була оскаржена в рамках адміністративної справи № 755/4637/20. Зазначені 116,50 грн. належать до судових витрат по справі № 755/4637/20. Порядок розподілу судових витрат регламентовано у ст. 139 КАС України. Таким чином, питання про розподіл судових витрат по справі № 755/4637/20 повинні були бути вирішені в рамках справи № 755/4637/20, та не можуть бути предметом позову по даній справі. Позивачем не доведені обставини та доводи, покладені в обґрунтування своїх позовних вимог. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради сплачених коштів через неправомірні дії у розмірі 1 976,50 грн. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed