Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.11.2022 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що на даний час фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені, вони проживають окремо, примирення між сторонами неможливо через розбіжності в інтересах, поглядах на життя. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила її позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву, згідно якої не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, просила суд розглядати справу за його відсутності. Згідно ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони уклали шлюб 20 жовтня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №526. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Статтею 21 Сімейного кодексу України(далі -СК України) визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини, і збереження родини стали неможливими, шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що у відповідності зі ст.112Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Майнового спору між сторонами судом не встановлено. Згідно ч.2ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3ст.115 Сімейного кодексу України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі поданих по справі доказів суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними.

Outcome: approved