Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

24 грудня 2021 року [PERSON] , в інтересах якого діє\~адвокат Задерецький В.А., звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом до філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» про стягнення банківського вкладу, інфляційних витрат, пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що з 24 червня 2016 року між філією Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу за № 36927414 «Пенсійний». Відповідно до умов якого вкладник (позивач [PERSON] ) вніс в Банк (відповідач філія Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк») на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 33114,55 грн., з виплатою 18,50 % річних, строком на 18 місяців. Однак, в результаті неналежного виконання відповідачем - філією Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» своїх обов`язків щодо збереження грошових вкладень, а саме незаконних дій посадових осіб відповідача, проти волі позивача, без його згоди, з його вкладного (депозитного) рахунок було знято і присвоєно грошові кошти в сумі 12714,90 грн. На запити позивача про повернення йому його коштів відповідач відмовляє у їх видачі, посилаючись на різні причини і підстави. Окрім того, вважає що внаслідок протиправних дій відповідача пов`язаних з позбавленням його власних коштів позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Посилаючись на зазначені вище обставини представник позивача, просить стягнути з відповідача - філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь позивача [PERSON] , на виконання умов укладеного між ними договору, суму депозитного вкладу в розмірі 12714,90 грн., інфляційні збитки в розмірі 4635,76 грн., пеню, на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», в розмірі 3% за прострочення зобов`язання з видачі клієнтові належних йому за договором банківського рахунку сум, яка обраховується від суми утримуваних банком коштів, тобто суми депозиту з нарахованими відсотками, з урахуванням принципу співмірності, що складає 447440,85 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та судові витрати. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 січня 2022 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого судового засідання. 24 квітня 2022 року представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України», у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України, подав до суду відзив на позов, в якому посилаючись на відсутність належного обґрунтування позовних вимог [PERSON] щодо повернення банківського вкладу, зокрема, не доведено обставин, в чому саме полягає порушення зобов`язань за договором банківського вкладу № 36927414 від 24 червня 2016 року, відсутність будь-яких доказів щодо наявності або відсутності заборгованості за договором банківського вкладу, що дало би можливість здійснити розрахунок компенсації рівня інфляції та пені, невірне тлумачення позивачем ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині порядку обчислення розміру пені та ненадання доказів щодо факту заподіяння моральної шкоди відповідачем, просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] до АТ «Ощадбанк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, інфляційних збитків, пені та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Крім того, просив застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог [PERSON] до АТ «Ощадбанк» про стягнення банківського вкладу, інфляційних збитків та пені, оскільки за ствердженням відповідача, що не заперечується позивачем та про що зазначено в позовній заяві, банківськи операції по зняттю коштів з банківського рахунку позивача [PERSON] на загальну суму 12714,90 були здійснені не з депозитного рахунку (вкладу) за № [NUMBER] , а з його поточного карткового рахунку відкритого у АТ «Ощадбанк» за № [NUMBER] , який не є вкладним, тому вважають щодо позовних вимог [PERSON] повинна застосовуватись загальна позовна давність, тривалістю у три роки. Відповідач зазначає, що про зняття коштів з його банківського рахунку позивачу було достовірно відомо не пізніше 22.11.2017 року, що підтверджується власно поданою заявою [PERSON] до керівництва філії Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» про той факт, що без його відома з його рахунку були зняті кошти в сумі 12714,90 грн. та просив повернути їх на його рахунок. Таким чином позивачу було достовірно відомо про його порушене право та втрату грошових коштів, а з вказаним позовом позивач звернувся лише 24 грудня 2021 року, тобто з пропуском трирічного строку звернення до суду (позовну давність), визначеного ст. 257 ЦПК України, що є підставою для відмови в задоволені позову. На підставі викладеного відповідачем разом з відзивом до суду була надана заява про застосування ст. 257 ЦПК України, тобто наслідки строку пропуску строку позовної давності. 02 травня 2022 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій останній вказує, що між сторонами існують договірні відносини, за якими позивач передав відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався їх зберігати та за вимогою повернути позивачу. Однак відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання з повернення незаконно знятих коштів з його рахунку в сумі 12714,90 грн. Зазначив, що позивач не є розпорядником рахунків на яких розмістив свої кошти, та не володіє інформацією щодо руху грошових коштів та дій працівнику банку, тому не володів інформацією коли з його рахунку в банку зникли гроші. Тому вважає не доведеним той факт що позивачу стало відомо про незаконне зняття з його карткового рахунку грошей саме 22.11.2017 року, Відтак застосування строку позовної давності застосовуватись до даних правовідносин не повинно та просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 04 травня 2022 року замінено первісного відповідача філію Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» належним відповідачем АТ «Державний ощадний банк України» та відкладено підготовче судове засідання в справі, з продовженням відповідачу процесуального строку для надання відзиву та доказів. 18.05.2022 від представника відповідача на адресу суду надійшло заперечення на відповідь позивача на відзив АТ «Ощадбанк», в якому представник відповідача підтвердив доводи та аргументи наведених у наданому відзиві на позов. Знову наголосили що позивач довідався про порушення його прав 22.11.2017 року, - з часу подання заяву про зняття коштів з рахунку та послідуючого листування з керівництвом банку та правоохоронними органами, у зв`язку з чим вважають обґрунтованим та доведеним факт пропущення позивачем строку звернення до суду що є підставою для відмови у позові. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені ним позовні вимоги з підстав та аргументів, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та з урахуванням всіх долучених до справи письмових доказів просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Опейда А.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підтримав доводи та обґрунтування позиції висловлені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях, просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі, при цьому застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Вислухавши доводи позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України). Судом встановлено, що 2015 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір комплексного банківського обслуговування, на виконання якого позивачу було відкрито поточний (картковий) рахунок № [NUMBER] , (змінений у зв`язку із запровадженням в Україні міжнародного номера банківського рахунку на IBAN [NUMBER] ) в гривні, на умовах тарифного пакету «Економний», iз відповідними тарифами за користування платіжною карткою. 24 червня 2016 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір № 36927414 на вклад «ПЕНСІЙНИЙ». На виконання умов договору № 36927414 на вклад «ПЕНСІЙНИЙ» [PERSON] (вкладник) вніс, а Банк прийняв на вклад (депозитний) рахунок № [NUMBER] на умовах цього Договору кошти в сумі 33115,55 грн. (шляхом перерахування коштів з відкритого поточного /карткового/ рахунку) строком на 18 місяців (до 25 грудня 2017 року), зі сплатою 18,50 % річних. Згідно п. 3.3.1. умов Договору Банк зобов`язується повернути Депозит шляхом перерахування на рахунок № [NUMBER] , відкритий у Філії Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк», або шляхом видачі готівкою та сплатити нараховані проценти, обумовлені Договором, шляхом перерахування на рахунок № [NUMBER] , відкритий у Філії Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк», або шляхом видачі готівки. Протягом строку вказаного Договору, даний депозит неодноразово поповнювався додатковими внесками, зокрема: первинний внесок (вклад) становив 33115,55 грн. (на дату укладення Договору - 24.06.2016 року); додатковий внесок (поповнення вкладу) на 50000,00 грн., - 09.09.2016 року; додатковий внесок (поповнення вкладу) на 2525,00 грн., - 14.11.2016. Таким чином, з врахуванням додаткових внесків до первинного вкладу - сума Депозиту становила 85 640,55 (вісімдесят п`ять тисяч шістсот сорок) грн. 55 коп. Як встановлено матеріалами справи, Банком, на виконання п. 3.3.1. Депозитного договору, з 25.07.2016 року по 26.12.2017 року, щомісячно проводились безготівкові зарахування коштів на рахунок № [NUMBER] , в якості нарахування процентів, на загальну суму 17416,85 грн., в тому числі: 390,76 грн. - зарахування процентів 25.07.2016 згідно Договору; 417,72 грн. - зарахування процентів 25.08.2016 згідно Договору; 702,55 грн. - зарахування процентів 26.09.2016 згідно Договору; 1014,60 грн. - зарахування процентів 24.10.2016 згідно Договору; 1057,65 грн. - зарахування процентів 24.11.2016 згідно Договору; 1082,46 грн. - зарахування процентів 26.12.2016 згідно Договору; 1083,21 грн. - зарахування процента 24.01.2017 згідно Договору; 978,38 грн. - зарахування процентів 24.02.2017 згідно Договору; 1083,21 грн. - зарахування процентів 24.03.2017 згідно Договору; 1048,28 грн. - зарахування процентів 24.04.2017 згідно Договору; 1083,21 грн. - зарахування процентів 24.05.2017 згідно Договору; 1048,28 грн. - зарахування процентів 26.06.2017 згідно Договору; 1083,21 грн. - зарахування процентів 24.07.2017 згідно Договору; 1083,21 грн. - зарахування процентів 28.08.2017 згідно Договору; 1048,28 грн. - зарахування процентів 25.09.2017 згідно Договору; 1083,21 грн. - зарахування процентів 24.10.2017 згідно Договору; 1083,21 грн. - зарахування процентів 24.11.2017 згідно Договору; 1083,21 грн. - зарахування процентів 26.12.2017 згідно Договору; Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи: копією заяви [PERSON] на видачу коштів від 26.12.2017 року, відомостями з програмного забезпечення Банку про повернення коштів згідно договору № 36927414 від 24.06.2016 року, випискою по картковому рахунку № [NUMBER] (вклад 36927414 від 24.06.2016) за період часу з 24.06.2016 - 18.02.2022 роки, випискою по картковому рахунку № [NUMBER] за період часу з 24.12.2015 рік по 15.08.2019 рік. Встановлено що Банк, після закінчення строку Депозиту, який відповідно до п. 1.1. депозитного договору, закінчився 25.12.2017 року, 26.12.2017 року у відповідності 2.7, 2.14, 3.3.1 депозитного договору, повернув вкладнику ( [PERSON] ) суму депозиту (вкладу) в розмірі 85640,55 грн. (з врахуванням додаткових внесків) на картковий рахунок № [NUMBER] , виконавши таким чином зобов`язання за депозитним договором по вкладу «ПЕНСІЙНИЙ» у спосіб та порядку, встановленим депозитним договором. 22 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» із заявою про повернення коштів з поточного карткового рахунку № [NUMBER] . З листа-відповіді філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк», б/д за вих. № 112 27-12/203, адресованого [PERSON] на заяву подану від 22.11.2017 року та від 23.01.2018 року вбачається, що фахівцями Управління у вересні 2017 року були виявлені порушення в роботі підпорядкованого ТВБВ №10014/0101, наслідком яких стало несанкціоноване зняття грошових коштів з рахунку який відкритий на ім`я [PERSON] та спричинення [PERSON] матеріальних збитків на суму 12714,90 грн. (з врахуванням комісії). Встановлені сумнівні операції, здійснені по картковому рахунку № [NUMBER] в період часу з 04.04.2017 року по 09.11.2017 року. По зазначеному факту було проведено внутрішнє службове розслідування. Суцільна перевірка проведена в строк з 17 вересня 2017 року та завершена 12 січня 2018 року (висновок від 12.01.2018 року). Згідно висновків комісії, з рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] № [NUMBER] за пакетом «Економний», на який зараховувались відсотки по вкладам [PERSON] за період з 25.0.2016 року по 24.11.2017 року та на який було зараховано грошові коти в сумі 16333.64 грн., були проведені наступні видаткові операції: 04.04.2017-\~видача готівки\~в касі на суму 5 240,00 грн. (комісія 0,00 грн.); 20.06.2017- видача готівки в ATM на суму 2 100,00 грн. (комісія 0,00 грн.); 08.09.2017- розрахунок на суму 232,40 грн. (комісія 0,00 грн.); 08.09.2017- розрахунок на суму 128,00 грн. (комісія 0,00 грн.); 07.10.2017- запит балансу по картковому рахунку (комісія 3,00 грн.); 09.10.2017- видача готівки в ATM на суму 1 000,00 грн. (комісія 20,00 грн.); 09.10.2017-\~видача готівки в ATM на суму 1 000,00 грн. (комісія 20,00 грн.); 09.10.2017- видача готівки в ATM на суму 1 000,00 грн. (комісія 20,00 грн.); 13.10.2017- видача готівки в ATM на суму 500,00 грн. (комісія 12,50 грн.); 13.10.2017- видача готівки в ATM на суму 200,00 грн. (комісія 8,00 грн.); 09.11.2017- запит балансу по картковому рахунку (комісія 3,00 грн.); 09.11.2017- видача готівки в ATM на суму 200,00 грн. (комісія 8,00 грн.); 09.11.2017- видача готівки в ATM на суму 1 000,00 грн. (комісія 20,00 грн.); Судовим розглядом встановлено, що 2015 року, на підставі договору між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] комплексного банківського обслуговування, позивачу було відкрито поточний (картковий) рахунок № [NUMBER] . Умовами укладеного договору передбачено, що банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, які надходять клієнту, та забезпечує проведення розрахунків за операціями, в тому числі здійсненими з використанням платіжної картки, зокрема й видачі готівки. Судом встановлено що позовні вимоги щодо повернення грошових коштів становить не сума депозитного вкладу (основного та додаткових внесків) в розмірі 85 640,55 грн., а суму відсотків по депозитному вкладу, перерахованим банком в період часу з 25.0.2016 року по 24.11.2017 року на поточний (картковий) рахунок позивача в сумі 12714,90 грн. які як було встановлено банком були несанкціоновано знято з рахунку клієнта банку (позивача). Встановлені обставини свідчать, що спірні правовідносини виникли на підставі укладеного між сторонами 2015 року договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку і пов`язані із відмовою банку здійснити виплату готівки, перерахованих банком на рахунок позивача, в сумі 12714,90 грн. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію, зокрема, передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Статтею 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків та умов, зокрема щодо виплати коштів, визначених договором про відкриття та обслуговування банківського рахунку, а тому відмова банку у виплаті коштів з рахунку клієнта є його порушенням. З наявних у матеріалах справи доказів слідує, що відповідач взяв на себе зобов`язання за договором про відкриття та обслуговування банківського рахунку, та не виконав їх. Тому позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів розмірі 12714,90 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Однак, відповідач у своєму відзиві наполягає на застосуванні наслідків пропуску позивачем строку позовної давності під час звернення до суду з даним позовом. Згідно зі\~статтею 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, закінчення позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позовна давність виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення ЄСПЛ від 20 грудня 2007 року у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Відповідно до\~статті 257 Цивільного кодексу України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою\~статті 258 Цивільного кодексу України\~для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Також за домовленістю сторін позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена (частина перша\~статті 259 Цивільного кодексу України). Матеріали справи н містять доказів про зміну сторонами строку позовної давності щодо вирішення спорів між ними. Тому застосуванню підлягає трирічний строку позовної давності. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. З матеріалів справи слідує, що позивач 22 листопада 2017 року звернувся до філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» із заявою про повернення коштів з поточного карткового рахунку № [NUMBER] , зазначивши при цьому факти несанкціонованого (без згоди та відома позивача) зняття з його карткового рахунку грошових коштів в загальному розмірі 12714,90 грн., вказавши дати та суми проведених банківських операцій. З повідомлення Казанківського відділення ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області за вих/№ 427/66-2018 від 19.01.2018 року вбачається, що позивач звертався до слідчого відділу Казанківського відділення ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області про вчинення кримінального правопорушення з вказаних обставин. Згідно з відповіді Головного управління національної поліції в Миколаївській області від 12.10.2018 року вбачається, що позивачем, з метою відновлення свого порушеного права на отримання коштів з банківського рахунку, було залучено адвоката (Ляшенко М.Д.) Із цим позов позивач звернувся до суду 24 грудня 2021 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Відповідно до приписів частини першої\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Обставин, визначених\~статтею 264 ЦК України\~судом не встановлено. Відповідно до частини четвертої\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, враховуючи, що з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів [PERSON] звернувся 24.12.2021 року, то суд дійшов до висновку про те, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду (позовну давність), визначеного статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Клопотань щодо його поновлення та доказів пропуску строку з поважних причин позивачем суду не надано, суд, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності та положень ст. 267 ЦК України, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені [PERSON] згідно ст. 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed