Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

Позивач, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором № 1842537272 від 23.03.2018 в розмірі 29 501,77 грн; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.03.2018 було укладено кредитний договір шляхом подання та підписання відповідачем заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та заяви № 1842537272 на отримання кредиту, чим [PERSON] підтвердив згоду, що заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» становлять кредитний договір. 09.12.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20191209, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, зокрема позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 29 501,77 грн. Про укладення вказаного договору відступлення прав вимоги відповідача було повідомлено шляхом направлення листів. Відповідач не виконав свого обов`язку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом та інших зобов`язань в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором, припинив повертати наданий йому кредит. Після відступлення права грошової вимоги позивачу відповідач не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. З 09.12.2019 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій відповідачу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, яким роз`яснено право подати заяви по суті справи і визначено відповідні процесуальні строки. Відповідач копію ухвали суду та копію позовної заяви з додатками не отримала, конверт з відправленням повернувся до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Заяв по суті справи від учасників справи до суду не надійшло. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, 23.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом подання та підписання відповідачем заяви № 1842537272 від 23.03.2018 на отримання кредиту від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», за змістом яких [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 12 090 грн строком на 12 місяців із застосуванням річної відсоткової ставки у розмірі 11.99% річних, щомісячного проценту у розмірі 3.49%, та зобов`язався повернути кредит та внести плату за кредитом. Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 09.12.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20191209, відповідно до умов якого кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передало (відступило) новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників. Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб`єкту-фактору за плату (Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що факторинг є фінансовою послугою). Фактором можуть виступати банки, інвестиційні та кредитні організації, що мають ліцензію на надання кредитів іншим особам під відсотки. Поняттю продаж боргових прав тотожні поняття «продаж дебіторської заборгованості» та «продаж прав боргових вимог». Таким чином, факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, є операцією, у якій одна сторона (фактор) передає (або зобов`язується передати) кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає (або зобов`язується відступити) факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За нормою ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Витягом з Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 20191209 від 09.12.2019 підтверджується, що позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №1842537272 від 23.03.2017 на суму 29 501,77 грн. ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та позивач на адресу відповідача надсилали повідомлення від 23.12.2019 з інформацією про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1842537272 від 23.03.2017 та зазначенням банківських реквізитів для сплати заборгованості. Згідно зі ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Як убачається з досліджених доказів, умови кредитного договору позичальником належним чином не виконані, внаслідок чого за кредитним договором №1842537272 від 23.03.2017 станом на 09.12.2019 наявна заборгованість у виді простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 12 090 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 2 480,41 грн, простроченої заборгованості за щомісячними процентами (плата за управління кредитом) у розмірі 8 886,36 грн, що підтверджується долученими до справи доказами, зокрема, розрахунком заборгованості, який судом перевірений та з яким він погоджується, оскільки заборгованість розрахована з урахуванням умов кредитного договору. В установлений процесуальним законом строк відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання договірних зобов`язань. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача суми пені у розмірі 6 045 грн, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні такої позовної вимоги, виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана позиція взаємоузгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові суду від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Статтею 417 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Таким чином, враховуючи, що штраф та пеня є один видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором є неможливим. При цьому, п. 7 кредитного договору №1842537272 від 23.03.2018 передбачено наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором, зокрема: пеня та неустойка. Слід зазначити, що позивачем у позовній заяві наведена загальна сума нарахувань за різними видами зобов`язань, пенею та штрафом, в загальній сумі 7 574,65 грн, що унеможливлює перевірити вірність нарахувань за кожним зобов`язанням, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, у розрахунку заборгованості сума в розмірі 6 045 грн зазначена як штраф/пеня, у довідці вих. № -4148033-SG від 02/01/2020 р. - вказана сума значиться як пеня та неустойка, а у позовній заяві позивач просить стягнути дану суму як заборгованість за пенею. З огляду на викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №1842537272 від 23.03.2018, що складається з: 12 090 грн - заборгованість за основною сумою; заборгованості за відсотками у розмірі 2 480,41 грн та простроченої заборгованості за щомісячними процентами (плата за управління кредитом) у розмірі 8 886,36 грн. У частині стягнення з відповідача суми заборгованості за пенею/штрафом позов задоволенню не підлягає. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial