Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. від 12 жовтня 2020 року зареєстрований в реєстрі за № 1982 таким, що не підлягає виконанню. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що виконавчий напис нотаріусом було вчинено в порушення вимог закону щодо безспірності заборгованості щодо суми, яка підлягає стягненню, без направлення боржнику вимоги про усунення порушень та відсутністю реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 05.03.2021 року було відкрито провадження по цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 05.03.2021 року за клопотанням позивача було витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни завірену належним чином копію нотаріальної справи сформованої за виконавчим написом від 12 жовтня 2020 року вчиненим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1982. 22.03.2021 року на виконання ухвали суду від 05.03.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. було надано копії документів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису від 12.10.2022 року за №1982. 05.11.2021 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі. 27.01.2022 року через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника [PERSON] адвоката Жекало І.С., відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Ухвалою суду від 27.07.2022 року було закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 16.01.2023 року позивач та його представник не з`явились, у матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи за відсутності позивача та його представників. У поданій заяві позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, у матеріалах справи міститься заява третьої особи про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 16 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики №16/07/19-1, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався надати позичальникові грошові кошти в сумі 118\~408,24 гривень (за курсом НБУ на день укладення Договору 4600,00 дол. США) строком до 16.10.2019 року. У якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 16 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В., зареєстровано в реєстрі №1373, згідно з яким позичальником було передано позикодавцю в заставу транспортний засіб марки LAND ROVER модель RANGE ROVER, випуск 2003 року, номер шасі (кузова, рама) [NUMBER] , тип ТЗ загальний легковий універсал-В, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований ТСЦ 8041 27.04.2018 року, який належить [PERSON] . 12 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентиною Володимирівни було вчинено виконавчий напис, зареєстровано в реєстрі за №1982, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки LAND ROVER модель RANGE ROVER, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2003 року випуску, тип загальний легковий універсал-В, колір чорний, державний номер [NUMBER] , зареєстрований ТСЦ 8041 від 27.04.2018 року, свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна, запропоновано задовольнити вимоги [PERSON] за період 17.01.2020 року по 18.08.2020 року в сумі 207\~707, 39 грн., з яких: -сума заборгованості за позикою в розмірі - 62608,83 грн.; -неустойка, відповідно до договору позики у розмірі - 142598,56 грн.; -додаткові витрати пов`язані з вчинення цього виконавчого напису у розмірі - 2500,00 грн. 29.10.2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Краканом Р.О. відкрито виконавче провадження № 63453021 з примусового виконання виконавчого напису №1982, виданого 12 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки LAND ROVER модель RANGE ROVER, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2003 року випуску, тип загальний легковий універсал-В, колір чорний, державний номер [NUMBER] , зареєстрований ТСЦ 8041 від 27.04.2018 року, який належить [PERSON] . За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Правовідносини, які виникли між сторонами по справі регулюються ЗУ «Про нотаріат», ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2012 року №296/5 (в редакціях на момент вчинення виконавчого напису). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні умови вчинення виконавчого напису містить й Порядок. Так, відповідно до пункту 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 3.5 глави 16 Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому\~постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 року. Таким чином, право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення (прострочене зобов`язання боржника) та бути безспірним у розумінні вищеназваних нормативних актів. Аналіз положень вищеназваних нормативних актів свідчить про те, що підставою для вчинення виконавчого напису за договором застави є надання нотаріусу документів, які не тільки передбачені Переліком за назвою, але й містять відомості, які є необхідними умовами вчинення виконавчого напису за статтею 88 Закону та пунктом 3.1 глави 16 розділ 2 Порядку. Інакше нотаріус має право витребувати у стягувача інші документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису ( пункт 2.2 глави 16 розділ 2 Порядку). Боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису (постанова Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі №6-887/цс17). Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості згідно з Переліком. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 (справа №466/6825/14ц). У виконавчому написі нотаріус посилається на те, що виконавчий напис вчинявся на підставі статті 87 ЗУ «Про нотаріат» та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172. Пункт 1\~Переліку документів визначає, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Оскільки у нотаріальному процесі бере участь одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх прав, при цьому, останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і, на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. У позовній\~заяві позивач\~зазначив,\~що не\~погоджується з\~розміром заборгованості,\~на який\~запропоновано звернути\~стягнення за\~виконавчим написом,\~оскільки нарахування\~неустойки,\~яка передбачена\~договором позики,\~після закінчення\~дії самого\~договору є\~незаконною. З наданих до суду документів вбачається, що для вчинення виконавчого напису відповідачем було надано нотаріусу наступні документи: договір застави транспортного засобу, договір позики, додаткову угоду до договору позики від 16.10.2019 року, розписку від 16.07.2019 року, розписку від 16.10.2019 року, нотаріально посвідчену заяву з проханням передати [PERSON] заяву з вимогою про погашення боргу за договором позики та витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Тобто, жодних документів, які б підтверджували безспірність заборгованості боржника та встановлювали прострочення виконання зобов`язання відповідачем нотаріусу надано не було. Крім того, суд звертає увагу, що у виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 17.01.2020 року по 18.08.2020 року, а сума заборгованості складається з суми заборгованості за позикою в розмірі - 62608,83 грн. та неустойки, відповідно до договору позики у розмірі - 142598,56 грн. Поряд з тим, з наданого договору позики, з врахуванням змін та доповнень, внесених додатковою угодою від 16 жовтня 2019 року, вбачається, що строк дії договору спливає 16 січня 2020 року. З огляду на вказане, 16.01.2020 року договір позики припинив свою дію, а тому кредитор втратив можливість нарахування та стягнення з боржника відсотків за договором позики, комісії та неустойки у відповідності до умов договору. Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (провадження №\~14-154цс18) від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18). Відтак, нарахування відповідачем неустойки за договором позики за період стягнення з 17.01.2020 року по 18.08.2020 є незаконним, оскільки право кредитора нараховувати передбачену договором неустойку припинилося у зв`язку з закінченням терміну дії договору позики. Разом з тим, з нотаріально посвідченої заяви з вимогою про повернення суми боргу за договором позики, яка знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що заборгованість за договором позики складає 211155,97 грн., з яких 68557,41 грн. - основна заборгованість за договором позики в розмірі та 142598,56 грн. неустойка (нарахована з 17.01.2020 по 18.08.2020 року) відповідно до договору позики. При цьому, як вбачається зі спірного виконавчого напису, сума заборгованості за договором позики, на яку звернуто стягнення, становить вже меншу суму 205\~207,39 грн., з яких 62608,83 грн. - сума заборгованості за позикою та 142598,56 грн. неустойка (нарахована з 17.01.2020 по 18.08.2020 року). А тому суд визнає, що зазначена заборгованість є спірною. Таким чином, [PERSON] було невірно визначено розмір заборгованості за договором позики, в результаті чого нотаріусом незаконно вчинено виконавчий напис. Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог законодавства України про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Така позиція повністю узгоджується з правовою позицією, висловленою в Постанові Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №161/16891/15-ц від 30 січня 2018 року. Зокрема, Верховний Суд підкреслив, що «…доказами які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.... Відповідно до пункту 5.6. Положення про організацію операційної діяльністю в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України від 18червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.... Аналогічна позиція висловлена у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/5226/17 та в Постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №760/2193/15-ц від 14 лютого 2018року. У вказаних Постановах підкреслено, що ... суди при дослідженні матеріалів нотаріального провадження з вчинення спірного виконавчого напису встановили, що при його вчинені нотаріусом не було отримано первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми відсотків за користування кредитом, зазначені у виконавчому напису, є безспірними... Верховний суд зазначив, що ...належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 закону Україна «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, в обґрунтування безспірності заборгованості боржника відповідач зобов`язаний був надати первинні документи, що підтверджують виконання банком умов щодо надання та перерахування кредитних коштів, здійснення часткового погашення заборгованості за кредитом (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, заяви на переказ готівки тощо), зарахування зазначених коштів на відповідні рахунки (виписки з рахунків бухгалтерського обліку банків). Проте виконавчий напис вчинявся на підставі неналежних документів, а нотаріус не здійснив перевірку безспірності заборгованості, адже первинні документи, які її підтверджують, не були надані. Щодо доводів позивача про неотримання повідомлення про порушеного забезпеченого обтяженням зобов`язання та невнесення до Реєстру відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, суд зазначає наступне. Статтею 26 Закону № 1255-IV ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», визначено види позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Отже, можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним Законом «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». При цьому частинами першою, третьою статті 24 Закону №\~1255-IV встановлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Така вимога узгоджується із частиною першою статті 27 Закону № 1255-IV, згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача. Закон № 1255-IV пов`язує можливість звернення стягнення на предмет застави не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й встановлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу вказаного строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави. Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону № 1255-IV щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його не скасовано виданим пізніше загальним актом. З наданих до суду позивачем та нотаріусом Витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що станом на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису (12.10.2020 року) відомості про звернення стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб марки LAND ROVER модель RANGE ROVER, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2003 року випуску, тип загальний легковий універсал-В, колір чорний, державний номер [NUMBER] , зареєстрований ТСЦ 8041 від 27.04.2018 року, свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , зареєстровані не були. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до\~ст. 87 вказаного Закону\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 19 статті 34\~Закону\~України\~«Про\~нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить безспірність певної заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст.\~88\~Закону\~України\~«Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Статею 87\~Закону\~України\~«Про\~нотаріат» та передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно пп. 3.1 п. 3 Глави 16 Розділу ІІ зазначеного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.5 п. З Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). У вказаному виконавчому написі запропоновано погасити заборгованності у розмірі 34 248 грн. 78 коп. Суду не наданий належні та допустимі докази, що відповідачем надані нотаріусу документи, які встановлені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яка затверджена постановою КМУ від від 29 червня 1999 р. № 1172. Як зазначено у правовому висновку дійшов ВСУ при винесенні постанови від 05.07.2017 р. по справі №6-887цс17: суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону\~України\~«Про\~нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються оригінал кредитного договору та засвідченя стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З огляду на викладене до спірних правовідносин застосовується постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція узгоджена з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 29.01.2019 року по справі № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставне майно, нотаріусу подається: оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не були враховані положення ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Вирішуючи цей спір суд враховує правову позицію, висловлену у постанові ВП ВС від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц, відповідно до якої : вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису; суд має надати оцінку документам на підтвердження безспірності заборгованості, перевірити факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, перевірити дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всі вимог закону. В порушення положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, суду не надано належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Як і відсутні відомості, що між позивачем та фінансовою установою наявні правовідносини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved