Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будинок Ахматової» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій позивач з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 4 410,13 грн., 3% річних у розмірі 1 859,11 грн., судові витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн, судові витрати зі сплати судового збору 1 921 грн. Позов обґрунтовано тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , де в будинку створено ОСББ «Будинок Ахматової». Відповідач не в повній мірі та не своєчасно сплачувала внески на утримання будинку, споруд та прибудинкової території, у зв`язку з чим у неї перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 7 795,75 грн., яка за період з січня 2022 року по вересень 2022 року була повністю погашена, однак за несвоєчасне отримання коштів позивачем понесені інфляційні втрати у розмірі 4 410,13 грн. та 3% річних у розмірі 1 859,11 грн. за період 01.12.2017 року по 31.12.2021 року., які він і просить стягнути з відповідача. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року дану справу прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду в судовому засіданні. Згідно з частиною 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Представники позивача в судовому засіданні підтримали вимоги щодо стягнення штрафних санкцій та судовий витрат у повному обсязі, з підстав викладених у позовних вимогах з урахуванням їх зменшень. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти уточнених позовних вимог та просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою №181229240 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У будинку за адресою [ADDRESS] з 2010 року створено ОСББ «Будинок Ахматової». На підставі рішення Загальних зборів від 31 травня 2017 року ОСББ перейшло на утримання та обслуговування будинку шляхом самозабезпечення з 01 грудня 2017 року. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі Закон), співвласниками багатоквартирного будинку є власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирного будинку. Статтею 10 Закону передбачено, що до компетенції загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку належить визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Відповідно до ст. 20 Закону, частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. За приписами статей 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Як вбачається з матеріалів, доданих до позову, відповідачем не своєчасно та не в повній мірі сплачувались внески, у зв`язку з чим у відповідача за період з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2021 року була наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 7 795,75 грн., яку вона повністю погасила в період з січня 2022 року по вересень 2022 року, тобто після пред`явлення позову до суду, що не заперечувалося в судовому засіданні представником відповідача. При цьому, згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи та розрахунку штрафних санкцій, сума штрафних санкцій на підставі ст. 625 ЦК України за період з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2021 рокустановить 1 859,11 грн. - 3% річних та 4 410,13 грн. - інфляційні витрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Так, представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд критично оцінює доводи представника відповідача стосовно застосування строку позовної давності, з наступних підстав. Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку. Може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або його згоди іншою особою основного боргу. Зокрема визнання відповідачем боргу, звернення позивача щодо перерахунку заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні , основна сума заборгованості у розмірі 7 795,75 грн. була погашена [PERSON] в період з січня 2022 року по вересень 2022 року, що у свою чергу свідчить про згоду відповідача з наявною у неї заборгованістю у даному розмірі, яка виникла за період з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2021 року. Отже, факт повного погашення заборгованості відповідачем та визнання боргу, свідчить про переривання строків позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України. Зазначене відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постанові від 22 січня 2019 року у справі №437/2726/13-ц. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 921 грн судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. Позивач разом з позовною заявою надав суду докази судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, а саме: копію договору №832 від 20.08.2021 року, копію Додатку №1 до Договору, копія Договору №05/10-22 про надання правової допомоги від 05.10.2022 року, копію рахунку-фактури, копію платіжного доручення №1977 від 05.10.2022 на суму 2 000 грн., копію договору про надання правовї допомоги від 28.08.2020 року, копію додаткової угоди №8 від 01.03.2021 року до Договору від 28.08.2020 року, копію акту здачі-прийняття робіт та копію платіжного доручення №830 від 06.01.2022 на суму 4 000 грн. Частиною 1 ст. 133 ЦПК встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Комплексний аналіз наданих стороною позивача доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу надає суду можливість зробити висновок, що позивачем документально доведено, що він поніс витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн. Відповідно до статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. є реальними та розумними, а відтак підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved