Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-04 00:00:00

У квітні 2021 року, позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору та стягнення грошових коштів. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22.01.2021 між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 3101 про надання інформаційно-консультаційних послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном. На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу 10500,00 грн. Після сплати вказаних грошових коштів відповідач не надав жодних послуг передбачених договором. Враховуючи викладене, позивач просить розірвати договір № 3101 про надання інформаційно-консультаціних послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном від 22.01.2021, укладений між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] , стягнути з відповідача 10500,00 грн. та судовий збір розмірі 1816,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03.06.2021 відкрито провадження по даній цивільній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.01.2021 між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 3101 про надання інформаційно-консультаційних послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном. Згідно п. 1.1. договору виконавець (Фізична особа-підприємець [PERSON] ) на виконання доручення клієнта ( [PERSON] ) особисто, на власний ризик власними силами і за власний рахунок, надає клієнту інформаційно-консультаційні послуги, перелік яких визначений п. 1.2. договору в погоджений сторонами строк, а клієнт приймає послуги, надані виконавцем та оплачує надані ним послуги в термін, в порядку та в сумі, що встановлені цим договором. Відповідно до п.п.1.2.1., 1.2.2., 1.2.3., п. 1.2. договору послуги, що надаються виконавцем клієнтам згідно з п. 1.1. договору є: сприяння та допомога у пошуку можливостей для працевлаштування, інформаційні та консультаційні послуги з питань можливостей та умов працевлаштування, сприяння та допомога у підборі найкращих трудових вакасій в будь-якій країні Європейського союзу, а також в Швейцарії, Королівстві норвегія та Великобританії, виходячи з освіти, професійного та трудового досвіду, навичок та вмінь клієнта (п.п. 1.2.1); інформаційні та консультаційні послугиз питань законодавства про працю, трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, законодавства про статус, правила перебування та поведінку іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонного, митного та валютного законодаства, яке використовується країнами, вказаними в п. 1.2.1 договору (п.п. 1.2.2.); інформаційні та консульські послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, вказаних в п. 1.2.1 трьох договорів, а також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, вказаних в п. 1.2.1 договору (п.п. 1.2.3.). Пунктом 2.9. договору передбачено, що виконавець розпочинає дії з виконання договору та надання послуг виключно після здійснення клієнтом оплати за договором відпвоідно до умов, викладених в п. 4.1, 4.2., 4.3. Замовник проводить оплату шляхом внесення коштів на банківський рахунок виконавця у загальному розмірі 21000,00 грн, що встановлено п. 4.1. договору. Згідно п. 4.2. договору в день укладання цього договору замовники сплачують виконавцю суму у розмірі 10500,00 грн. При отриманні замовником послуг, зазначених п. 4.1. договору та Акту наданих послуг, замовник сплачує залишкову вартість виконавцю у розмірі 10500,00 грн. (п. 4.3. договору). Відповідно до п. 4.4. договору оплата наданих послуг, в сумі, вказаній п. 4.1. договору, здійснюється в готівковій формі в касу виконавця або шляхом безготівкового зарахування на банківський рахунок виконавця, вказаний в розділі 8 «Реквізити сторін» договору. На виконання умов п. 4.1., 4.2. договору позивач сплатив відповідачу 10500,00 грн. з призначенням платежу «Працевлаштування за кордоном», що підтверджується квитанцією № 44 від 25.03.2021. Згідно п.п. 2.3.1., 2.3.2., п. 2.3. договору строк надання послуг становить: щодо Польщі - 30 робочих днів (без урахування святкових чи вихідних днів) з моменту внесення оплати в сумі та порядку, передбаченому п. 4.1., 4.2. договору (п.п. 2.3.1.); щодо будь-якої іншої країни, крім Польщі - 30 робочих днів (без урахування святкових та вихідних днів) з моенту внесення оплати в сумі та порядку, п. 4.1., 4.2. договору (п.п. 2.3.2.). Відповідно до п. 2.5. трьох договорів надання послуг закінчується, а цей договір є припиненим у звязку з виконанням в повному обсязі в момент надання клієнту всієї підшукуваної, проаналізованої та систематизованої інформації відповідно до його доручення, незалежно від реалізації п. 2.6., 2.7. договору. Згідно п. 2.6. договору інформація передається виконавцем клієнту одним з будь-яких способів на вибір виконавця, зокрема, в усній формі, в паперовій формі наручним, поштою або кур?єрським зв?язком, у вигляді телефонних SMS-повідомлень, повідомлень за допомогою програми зв?язку «Viber» або «Skype», повідомлень на електронну пошту. Моментом виконання договору є надіслання виконавцем інформації клієнту будьз-яким способом, переліченим в цьому пункті договору. Відомості про надіслання інформації клієнту, які містяться в засобах зв?язку виконавця чи в облікових записах виконавця на відповідних серверах (сховищах даних), є належним доказом повного виконання виконавцем всіх зобов?язань з цього договору. Відповідно до п. 2.7. договору передача-приймання наданих послуг може оформлятись відповідним актом передачі-приймання послуг, що підписується особами сторонами цього договору. Згідно п.п. 3.3.2. п. 3.3. договору зобов?язання виконавця передбачають надавання послуги компетентно, добросовісно й належним чином, на високому якісному та професійному рівні, а також піклуючись про права, інтереси та потреби клієнта як про свої власні. Пунктом 6.2. договору виконавець несе повну персональну відпвоідальність за належний пошук, підбір, систематизацію, аналіз інформації, а також гарантує якість наданих послуг. Зобов?язання виконавця передбачають передати надані клієнту послуги згідно з п. 2.5, 2.6, 2.7 цього договору (п.п. 3.3.8 п. 3.3.). Після сплати грошових коштів позивачем на користь відповідача останній не надав жодних послуг передбачених договором. Позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору та повернення коштів від 26.03.2021, що підтверджується фіскальним чеком від 29.03.2021, накладною від 29.03.2021, опис вкладення у лист від 29.03.2021, Track Results від 13.04.2021. В заяві зазначив, що станом на 26.03.2021 з моменту сплати відповідачу коштів (25.01.2021) минуло 44 робочих дні, однак позивач до цих пір не отримав жодної послуги. Тому, позивач втратив інтерес до послуг відповідача, оскільки такі для нього тепер є неактуальним. Однак, станом на сьогодні від відповідача жодної відповіді на заяву не надходило і кошти позивачу відповідач не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Отже договір є правочином. Частинами 1 і 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним в судовому порядку за позовом однієї із сторін цього правочину або іншої заінтересованої особи, що заперечують його дійсність на підставах, встановлених законом. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. (частина 1 ст. 203 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповдіно до ч. 2 ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1). Договір може бути змінено або і розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2). У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3). Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Враховуючи вище наведене, поведінка Відповідача є істотним порушенням договору, оскільки Позивач при укладанні договору розраховував на те, що Відповідач наддасть Позивачу послуги протягом 30 робочих днів з моменту оплати (п. 4.1. та 4.2. договору). Позивач відповідно до умов договору оплатив 25.01.2021 Відповідачу 10500,00 грн. Відтак, Відповідач повинен був надати Позивачу послугу до 05.03.2021 (протягом 30 робочих днів - з 23.01.2021). Однак, Відповідач не надав Позивачу жодної послуги. Тобто, Відповідач прострочив надання послуг з 05.03.2021. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Наслідком розірвання договору є припинення зобов`язань сторін за цим правочином, а відтак сплачені на користь відповідача 10500, 00 грн. підлягають стягненню як набуті без достатньої правової підстави. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що за наведених обставин вимоги позивача підлягають до задоволення, як такі що відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на положеннях Договору та нормах Цивільного кодексу України. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1816,00 грн.

Outcome: approved