Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

11.11.2022 представник позивача звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача, в якому просить винести рішення про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, дітей залишити проживати із матір`ю, прізвище на дошлюбне не змінювати, здійснити розподіл судових витрат. Позов мотивує тим, що 25.04.2017 сторони уклали шлюб. У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають із позивачкою, спору щодо місця проживання дітей сторони не мають. Спільне життя не склалось, постійно виникають сварки, мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Подружні відносини між сторонами фактично припинилися більше року тому. На переконання позивача можливості зберегти сім`ю не має. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Зазначає, що шлюб розривають вперше, дітей залишити проживати із матір`ю, прізвище на дошлюбне не змінювати, здійснити розподіл судових витрат (а.с.1-3). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа 11.11.2022 передана судді Кіндратишин Л.Р. (а.с.22). Ухвалою суду від 14.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.25). Позивач у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила здійснювати заочний розгляд без її участі та участі її представника, (а.с.1-3). Також 09.01.2023 представник позивача [PERSON] - адвокат Якубовський О.О. подав письмову заяву про проведення розгляду даної справи за відсутності позивача та її представника, позов підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи на останню відому адресу за місцем реєстрації, так і через оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. За таких обставин, з урахуванням положень статтей 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Так як сторони в судове засідання, призначене на 09.01.2023 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч.6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 25.04.2017 серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25.04.2017, про що складено відповідний актовий запис №561. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 23.01.2018 серії [NUMBER] Білошапка [PERSON] народився [INFO] , про що було складено відповідний актовий запис №198. Батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 14.05.2021 серії [NUMBER] Білошапка [PERSON] , народилася [INFO] , про що було складено відповідний актовий запис №1011. Батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.10). Згідно копій довідок №507 та №7563 про реєстрацію місця проживання осіб, місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.9, 11). Згідно копії витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Спільні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються СК України. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того суд звертає увагу на те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Таким чином оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально і його збереження суперечить інтересам позивача, то шлюб між сторонами, слід розірвати. Що стосується вирішення вимог, зазначених у позові про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін, то при цьому суд виходить з наступних мотивів. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки, судом встановлено, що на даний час діти проживають разом з матір`ю, спору щодо визначення місця їх проживання немає, то позовна вимога підлягає задоволенню Одночасно суд роз`яснює, що у разі виникнення спору щодо визначення місця проживання дитини судом сторони мають право вирішити дане питання окремо у судовому порядку або органом опіки та піклування. При цьому, суд звертає увагу, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. Таким чином позов підлягає до задоволення. Що стосується вимоги позивача залишити шлюбне прізвище суд виходить з наступного: За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач не виявила бажання змінювати свої прізвище на дошлюбне. Що стосується стягнення судових витрат, то суд виходить з наступного: За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положення п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Статтею 141 ЦПК України визначено розподіл судових витрат між сторонами та передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Представник позивача - адвокат Якубовський \~Олександр Олександрович здійснює діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №736, виданого на підставі рішення Івано-Франківської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 31.10.2010 №37, ордеру на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги № 294 від 02.11.2022 у Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області (а.с.4). Згідно копії акту здачі-прийняття виконаних робіт від 08.11.2022, адвокат Якубовський О.О. виконав, а клієнт [PERSON] прийняла наступну правову допомогу, згідно договору про надання правової допомоги №294 від 02.11.2022 на складання проекту позовної заяви про розірвання шлюбу. Сторони погодили, що вартість однієї години наданої правової допомоги складає 1000 грн. Вартість складання проекту позовної заяви про розірвання шлюбу становить 2 000 грн (а.с.18). Відповідно до копії квитанції №456219 по договору про надання правової допомоги № 294 від 02.11.2022 вартість послуг правової допомоги складає 2000 грн. (а.с.19). Виходячи із наведеного, оскільки судом встановлено, що позивачем [PERSON] 02.11.2022 було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Якубовським О.О., а представник позивача, в свою чергу, відповідно до ч. 8 ст. 141, ст. 246 ЦПК України в тексті позову, просив стягнути такі витрати з сторони відповідача. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою. Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та його необхідності, а також беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн., які можна вважати необхідними і неминучими для позивача, який був змушений до залучення професійної допомоги адвоката. У порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved