Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-02 00:00:00

Представник позивача - адвокат Фадєєва Н.І., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 04.02.2019р., - звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином - [PERSON] - та визначити наступні способи участі позивача у вихованні дитини: перебування дитини за місцем проживання батька кожного другого тижня всі вихідні дні, починаючи з п`ятниці 19.00 і до неділі 19.00; спільний відпочинок - першу половину шкільних канікул (осінні, зимові, весняні, літні) дитина проводить з батьком та мати не чинить перешкод (та безперешкодно надає дозвіл на виїзд дитини за кордон разом з батьком); необмежене спілкування дитини особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною. В обґрунтування позову зазначено, що після розірвання шлюбу, коли сторони почали проживати окремо, відповідачка створює перешкоди позивачу у спілкуванні з їх спільним сином, оскільки не дозволяє позивачу вільно спілкуватись з дитиною та спільно проводити час, чим порушує законні права позивача, як батька дитини. Відповідачка заперечила проти позову та у письмовому відзиві зазначила, що позивач здійснює по відношенню до їхнього сина психологічне та фізичне насильство, внаслідок чого дитина після останнього відвідування батька працює з психологом, оскільки дуже нервується, боїться та плаче кожного разу, як тільки згадує батька і можливість того, що йому знову доведеться їхати до батька. Просила відмовити в позові в повному обсязі. 16.12.2020р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 18.01.2021р. представником позивача надано суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що обставини справи, які викладені у відзиві відповідачки, є недостовірними та не відповідають дійсності, а тому не мають братись судом до уваги. Ухвалою суду від 19.02.2021р. визначено участь у справі в якості третіх осіб служби у справах дітей Черкаської міської ради та служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. 12.04.2021р. до суду надійшов лист служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в якому повідомлено, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору необхідно витребувати у відповідного органу опіки та піклування за місцем фактичного проживання дитини, яким в даному випадку є орган опіки та піклування Черкаської міської ради. 26.04.2021р. судом постановлено ухвали про зобов`язання служби у справах дітей Черкаської міської ради надати суду висновок щодо розгляду спору, а також про виклик і допит в судовому засіданні свідків. 26.04.2021р. судом закрите підготовче провадження у справі, а справа призначена до судового розгляду по суті. 08.06.2021р. до суду надійшов висновок органу опіки та піклування м. Черкаси від 07.06.2021р. №344 про участь у вихованні та спілкуванні позивача з малолітнім сином [PERSON] .. Відповідно до зазначеного висновку орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити батькові [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] , наступним чином: кожен другий тиждень місяця по суботах та неділях з 10-00 до 18-00, перші півроку у присутності матері дитини, в подальшому без присутності матері дитини та з врахуванням обставин, які можуть виникнути. Ухвалою суду від 15.06.2021р. відмовлено в задоволенні клопотання сторони позивача про призначення судової психологічної експертизи. В судове засідання представники органу опіки та піклування служби у справах дітей Черкаської міської ради та служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації не з`явилися, проте надали суду заяви про розгляд справи без їх участі з врахуванням висновку органу опіки та піклування м. Черкаси про участь у вихованні та спілкуванні позивача із своїм малолітнім сином. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що відповідачка з кінця травня 2020 року перешкоджає йому спілкуватись з сином. Зауважив, що він дав відповідачці телефон та попросив купити сім-картку, але відповідачка цього не зробила. Зазначив, що ніколи не відмовлявся від сина і хоче брати участь у його вихованні, спілкуватись з сином, а також щоб син мав можливість спілкуватись зі своєю сестрою (донька позивача). Також пояснив, що він мав можливість приїхати до [PERSON] , але цього не робив, оскільки син навчається. Представник позивача в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка заперечила проти позовних вимог в повному обсязі та просила відмовити у позові з підстав, викладених у відзиві. Пояснила, що дитина розповіла їй про обставини насильства з боку позивача до дитини під час останнього візиту, що був в період з 20 по 27 травня 2020 року. Внаслідок цих подій через три місяці вона почала водити дитину до психолога, тому вона і заперечує проти задоволення позову. Представник відповідача - адвокат Ігнатенко В.М., який діє на підставі договору про надання правової допомоги №12/02/21-2 від 12.02.2021р., - в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у позові. Пояснив, що відповідачка не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, а це саме позивач не має відповідного бажання, не приїжджає до дитини і не спілкується з нею понад півтора роки. Зауважив, що відповідачкою не порушуються права позивача, а тому позов не може бути задоволений. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є дружиною позивача і всі вони мають дружні стосунки з сином позивача. Пояснила, що [PERSON] проживав у них вдома, вони разом подорожували, він допомагав їй і між ними були добрі відносини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є кумою позивача, оскільки хрестила його молодшу доньку, і перебуває з позивачем в товариських стосунках. Вона бачила, як син позивача був вдома у батьків у травні 2020р., оскільки приходили в гості до позивача. Дитина гралась з молодшою сестричкою і в них добрі відносини. Заслухавши пояснення учасників справи та свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.06.2012р., який розірваний рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22.04.2019р. №760/4268/19-ц /а.с.19-20/. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] /а.с. 18/. Після розірвання шлюбу дитина проживає з відповідачкою у м. Черкаси, а позивач проживає в м. Києві разом з новою родиною - дружиною та донькою - оскільки з 26.06.2019р. перебуває у шлюбі з [PERSON] , від якого має доньку [PERSON] , [INFO] /а.с. 54, 55/. Позивач регулярно сплачує на користь відповідачки аліменти на утримання їх сина [PERSON] в розмірі 3 000 грн. на місяць, що підтверджується банківською випискою /а.с. 21-22/. З червня 2020р. дитина сторін не приїжджає до позивача гостювати в м. Києві і позивач не має можливості спілкуватись із сином. У висновку органу опіки та піклування м. Черкаси від 07.06.2021р. №344 зазначено, що відповідно до висновку психолога, за результатами діагностичного обстеження від 16.11.2020р., наданого ФОП [PERSON] , у малолітнього [PERSON] наявна психологічна травма, причиною якої є можливе насильство з боку батька; у ставленні до батька дитина проявляє негативізм, злість, страх, образу, відсутність поваги та довіри, внаслідок чого для дитини є небажаними емоційні стреси, тис та примушування до спілкування з батьком, а таке спілкування варто здійснювати лише за згодою дитини. Також у висновку органу опіки та піклування м. Черкаси від 07.06.2021р. №344 міститься посилання на те, що відповідно до психологічного дослідження Черкаського міського центру соціальних служб від 07.05.2021р. №285, у дитини наявна висока ситуативна тривожність щодо взаємовідносин з батьком, так як останню зустріч з ним в м. Києві психіка дитини сприйняла як складний травматичний досвід, що болюче вразив самооцінку хлопчика та заклав підґрунтя недовіри до батька, остраху через небажання знову пережити подібне; дитина в розмовах про батька проявляє негативні емоційну палітру (неспокій, страх, сором, агресивність). Оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі позивача у вихованні та спілкуванні з їх дитиною, позивач звернувся до суду з даним позовом. Тож між сторонами існує спір з приводу визначення способу участі у вихованні дитини одного з батьків, який проживає окремо від дитини, що регулюється положеннями Сімейного кодексу України (далі - СК) та іншими нормативно-правовими актами. Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Статтею 141 СК передбачено рівні права та обов`язки обох батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із вимогами ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною, та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 159 СК, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Пунктом 3 ст. 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-ХІІ, чинної для України з 27.09.1991р., передбачено обов`язок держав-учасників поважати право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За змістом статей 18, 27 Конвенції ООН про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959р., передбачено що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 19 СК орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачка перешкоджає позивачу у здійсненні ним своїх немайнових прав щодо дитини, а відтак порушує права позивача. Про це свідчить той факт, що відповідачка не бажає спілкування дитини з позивачем, мотивуючи свою позицію існуванням конфліктної ситуації між батьком і дитиною на останньому їх побаченні, про що вона зазначила у відзиві. До того ж сторони не заперечують тієї обставини, що не можуть самостійно дійти згоди щодо порядку та способу участі позивача у вихованні сина. Неактивна участь батька в житті сина спричинена конфліктною ситуацією та непорозумінням між сторонами, проживанням відповідача на значній відстані від сина та неналежним усвідомленням матір`ю необхідності участі батька у вихованні сина. На теперішній час позивач фактично позбавлений можливості спілкуватися із сином, що призводить до того, що формування відношення дитини до батька відбувається лише за впливом матері, що не сприяє гармонійному розвитку особистості дитини. Варто звернути увагу, що відповідачкою не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення протиправного насильства позивачем по відношенню до їх сина, винної поведінки позивача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. У свою чергу позивач активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із сином, тому будь-яких обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування судом не встановлено. Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Таким чином, об`єктивних обставин, які б свідчили про необхідність заборони позивачу у спілкуванні з дитиною судом не встановлено. При цьому суд звертає увагу, що обмеження спілкування дитини з позивачем є порушенням і її прав. Натомість суд бере до уваги той факт, що під час останньої зустрічі позивача з сином між ними мала місце конфліктна ситуація, яка завдала травматичного впливу на психіку дитини. Зазначена обставина обумовлює прояв обережності на перших періодах часу відновлення стосунків між батьком та сином, внаслідок чого цілком обґрунтованим є висновок органу опіки та піклування щодо необхідності обов`язкової присутності матері дитини на побаченнях батька і сина. З цих самих причин є й обґрунтованим необхідність уникнення можливості залишення дитини на нічліг у батька на перших періодах часу до налагодження їх спілкування після тривалої перерви В той же час суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування в частині не визначення можливості зі сплином часу залишатись дитині на нічліг у батька та проводити спільний відпочинок під час канікул, враховуючи що у позивача є нова родина і дитина, а отже такий спосіб сприятиме адаптації малолітнього [PERSON] у сімейному середовищі. В цьому контексті слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Способи участі батька у вихованні сина та спілкування із ним, визначені позивачем в позовній заяві належним чином відповідають як інтересам дитини, так і інтересам батьків, оскільки налагодження стосунків між батьком та сином відповідає інтересам дитини, яка протягом останніх років позбавлена можливості спілкування з батьком. Таке спілкування за необхідності можливе за присутності матері, участь якої є необхідною на перших періодах відновлення спілкування батька і дитини. При цьому забезпечення можливості щоденного спілкування між батьком і сином шляхом різних засобів зв`язку може стати першим важливим кроком для налагодження відносин між ними. Отже, враховуючи принцип рівності прав та обов`язків матері та батька щодо дітей, передбачений ст. 141 СК, для забезпечення найкращих інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з сином, а також задля забезпечення гармонійного розвитку дитини суд вважає за необхідне визначити графік систематичних побачень позивача з сином на перші три місяці у спосіб, зазначений у висновку органу опіки та піклування м. Черкаси, а в подальшому у спосіб, визначений позивачем у позові. Визначення саме такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, її віковим потребам, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення його участі у процесі виховання сина. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд бере до уваги позицію позивача, який зазначив про відсутність потреби у компенсації йому судових витрат за рахунок відповідачки, внаслідок чого понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial