Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

У вересні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності, мотивуючи вимоги тим, що позивач придбала у [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з прилеглими службовими будівлями та спорудами та земельними ділянками, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В подальшому [PERSON] та [PERSON] отримали державні акти на право власності (по Ѕ частині кожній) на земельні ділянки по [ADDRESS] площею 0,1000 га з кадастровим номером 3211200000:01:002:0058 та площею 0,0234 га з кадастровим номером 3211200000:01:002:0059. Згідно рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2010 за позивачкою визнано право власності на земельні ділянки розміром 0,1000 га та 0,0234 га, що належили [PERSON] на підставі державних актів серія ЯБ №293125 та серії ЯБ №293126. Проте, оскільки право власності на Ѕ частину земельних ділянок площею 0,1000 га з кадастровим номером 3211200000:01:002:0058 та площею 0,0234 га з кадастровим номером 3211200000:01:002:0059, які передані у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Фастівської міської ради Київської області №13/43-ХХХІV-ІV від 08.09.2005, за позивачкою не визнавались, тому вона була позбавлена можливості зареєструвати право власності на Ѕ частину вказаних вище земельних ділянок. Враховуючи, що [PERSON] померла [INFO] , а спадщину після її смерті ніхто не прийняв, спадкова справа не заводилась та свідоцтва про право на спадщину не видавались, позивач позбавлена можливості оформити право власності на Ѕ частину земельних ділянок, на яких розташований придбаний нею будинок та якими вона користується одноособово ще з 2005 року по даний час, тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 28 вересня 2022 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 29 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явилися, про день слухання справи повідомлені належним чином, до канцелярії суду подали письмові заяви про розгляд справи в їх відсутності, представник позивача [PERSON] підтримала вимоги позову, представник відповідача Щур Ю. позов визнала. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд приймає визнання відповідачем позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що Згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.11.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Савчук Т.П. та зареєстрованим в реєстрі за №2745, [PERSON] придбала у [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з прилеглими службовими будівлями та спорудами, а також, земельними ділянками, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В подальшому [PERSON] та [PERSON] отримали державні акти на право власності на земельні ділянки по [ADDRESS] площею 0,1000 га з кадастровим номером 3211200000:01:002:0058 та площею 0,0234 га з кадастровим номером 3211200000:01:002:0059. Згідно Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯБ №293125 та серії ЯБ №293126, витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-3204163212015 від 26.03.2015 та НВ-3204163102015 від 26.03.2015, [PERSON] та [PERSON] належали на праві власності (по Ѕ частині кожній) вказані вище земельні ділянки на підставі рішення Фастівської міської ради Київської області №13/43-ХХХІV-ІV від 08.09.2005. Як слідує з рішення Фастівської міської ради Київської області №13/43-ХХХІV-ІV від 08.09.2005 [PERSON] та [PERSON] були передані у приватну власність земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, для ведення особистого селянського господарства площею 0,1000 га з кадастровим номером 3211200000:01:002:0058 та площею 0,0234 га з кадастровим номером 3211200000:01:002:0059 по Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2010 за позивачкою [PERSON] визнано право власності на земельні ділянки розміром 0,1000 га та 0,0234 га, що належили [PERSON] на підставі державних актів серія ЯБ №293125 та серії ЯБ №293126. Згідно Витягівз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №35697037 від 31.03.2015 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №274756404 від 14.09.2021 за мною зареєстровано право власності на наступне нерухоме майно: -на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 05.11.2005 державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Савчук Т.П. та зареєстрованим в реєстрі за №2745, -на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером 3211200000:01:002:0058,за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2010 у справі №2- 913/10; -на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0234 га з кадастровим номером 3211200000:01:002:0059, за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2010 у справі №2-913/10. Проте, оскільки право власності на Ѕ частину земельних ділянок площею 0,1000 га з кадастровим номером 3211200000:01:002:0058 та площею 0,0234 га з кадастровим номером 3211200000:01:002:0059, які передані у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Фастівської міської ради Київської області №13/43-ХХХІV-ІV від 08.09.2005, за нею не визнавались, тому вона була позбавлена можливості зареєструвати право власності на Ѕ частину вказаних вище земельних ділянок, які я одноособово обслуговує ще з 2005 року по даний час, та на яких розташований придбаний мною житловий будинок з прилеглими службовими будівлями і спорудами. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2022 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності було закрито в зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] . Згідно витягу із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №69739934 від 12.08.2022, спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась та свідоцтва про право на спадщину не видавались. Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності добувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Устатті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Разом з цим, підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України. Так, відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни його цільового призначення. За змістом статті 377 ЦК України (в редакції чинній на даний час) до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Частинами першою статті 120 ЗК України (в редакції чинній на даний час) визначено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Згідно ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16- ц (пункт 42)). Аналогічний правовий висновок викладено і в постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 346/6003/19. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2018 року (пункт 7.40) у справі № 910/18560/16 наголосила на імперативному характері цього законодавчого припису. Отже, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, в силу імперативного законодавчого припису, відбувається перехід права на земельну ділянку, розміщену під цим жилим будинком, будівлею або спорудою, до нового власника, а відповідне право на цю земельну ділянку у попереднього власника припиняється, як зазначено у наведеній статті. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки (mutatis mutandisвисновки, викладені у пункті 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16). При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 01 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Виходячи з цього, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку номер [ADDRESS] . Право власності лише на Ѕ частину земельних ділянок, на яких розташований належний їй будинок з прилеглими службовими будівлями та спорудами було зареєстровано за нею, а інша Ѕ частина вказаних вище земельних ділянок належила [PERSON] , яка померла [INFO] . В даному випадку позивач позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію права власності на Ѕ частину придбаних мною земельних ділянок, що належали [PERSON] та були надані зокрема для обслуговування житлового будинку, який належить [PERSON] на праві власності, а отже її право власності підлягає судовому захисту. Згідно статті 95 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги доведеними та обґрунтованими.

Outcome: approved