Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~02.12.2022\~до Тростянецького\~районного суду\~Вінницької області\~з Гайсинського\~районного суду\~Вінницької області\~за підсудністю\~надійшов позов\~Акціонерного товариства\~«Державний ощадний\~банк України»\~в особі\~філії \~Головне \~ \~управління \~ \~по м.Києву\~та \~ Київській\~області АТ\~«Ощадбанк» до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості у розмірі \~17 328,72 грн. та судовий збір у розмірі 2 481 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.08.2020 між сторонами укладено договір у вигляді заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). На підставі даної заяви позивач відкрив відповідачу поточний рахунок в гривні на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», надав платіжну картку та встановив кредитну лінію з лімітом кредитування в сумі 15 000 грн. з процентною ставкою 38% річних. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за вказаним договором за відповідачем рахується заборгованість, яка станом на 03.12.2021 становить 17 328,72 грн. та складається: 14991,62 грн. - заборгованість за основним боргом; 2246,43 грн. -\~відсотки за користування кредитом; 52,98 грн.\~- 3% річних від простроченої суми заборгованості по основному боргу; 15,10 грн. - 3% річних від простроченої суми заборгованості по процентам; 22,59 грн. - інфляційні втрати від простроченої суми процентів за користування кредитом. На підставі викладеного, позивач\~змушений був звернутися до суду. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 02.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, із зазначенням, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. У судове засідання відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином за місцем його реєстрації, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, відзив на позов не подав. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 26.08.2020 між АТ «Державний ощадний банк України» в філії -Головного управління по м. Києву та Київській області та [PERSON] було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу шляхом підписання заяви про приєднання № 563129111/060820. Відповідно до п. 3.1 блоку 3 заяви про приєднання,\~шляхом підписання цієї заяви про приєднання до договору клієнт безпосередньо приєднався до договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви про приєднання розміщена на інтернет сторінці банку www.oschadbank.ua та укладено з банком договір складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. Відповідно до п. 3.6.1, 3.6.2 заяви банк відкриває рахунок № [NUMBER] в гривні та надає клієнту платіжну картку типу «Моя картка» та ПІН-код до неї (за наявності). Відповідно до п. 6.1 заяви клієнт підтверджує, що отримав, ознайомився і погоджується із Правилами користування карткою, тарифами, які діють на день підписання цієї заяви про приєднання. Умови кредитування: максимальний розмір кредиту - 250000,00 грн.; строк користування кредитом - до дати закінчення строку дії платіжної карти; процентна ставка за кредитом - фіксована, 38\~%\~річних; періодичність сплати процентів - щомісячно. Згідно умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, датою укладення кредитного договору є дата підписання заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) уповноваженим представником (працівником) банку; датою надання кредиту (частин кредиту) є дата використання клієнтом кредиту (кредитних коштів). Кредитний договір діє до повного виконання клієнтом всіх грошових зобов`язань за кредитним договором. Перебіг строку кредитування починається з дати надання банком клієнту кредиту (встановлення ліміту) кредитування. Згідно з п. 1.21 розділу ХХІІ договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання клієнтом будь-якого грошового зобов`язання перед банком у розмірі та в строки, передбачені договором, банк має право нарахувати на суми прострочених платежів та стягнути пеню за кожен день прострочення, починаючи з\~дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної її сплати, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної її сплати, але не більше 15% від суми прострочення платежу. Відповідно до п. 1.1.3 розділу І договору цей договір, в тому числі, заява на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) та інші документи, які є їх невід`ємними частинами є кредитним договором, укладеним між банком та клієнтом. Позивачем на підтвердження заявлених вимог також надано розрахунки заборгованості, копію паспорта відповідача та виписку по картковому рахунку. Таким чином судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі. Проте, відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку із чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором станом на 03.12.2021 року загальна сума заборгованості становить 17 328,72 грн., з яких: 14991,62 грн. - заборгованість за основним боргом; 2246,43 грн. -\~відсотки за користування кредитом; 52,98 грн.\~- 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 15,10 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 22,59 грн. - інфляційні втрати від простроченої суми процентів за користування кредитом (а.с.8,9). З виписки по картковому рахунку вбачається, що в період з 10.10.2020 по 07.05.2021 рік відповідач користувався картковим рахунком, а саме - проводив розрахунки в торгово-сервісних мережах, знімав готівку, здійснював переказ коштів (а.с.11 звор. - 13). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Стаття 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до приписів статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відносно стягнення трьох процентів річних згідно частини другої статті 625 ЦК суд зазначає, що вказана норма застосовується як наслідок неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання та не застосовується при стягненні процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, які визначені положеннями статей 536, 1048, 1056-1 ЦК. Таким чином, правомірне та неправомірне користування грошовими коштами позичальником, а відтак стягнення процентів за правомірне (статті 536, 1048, 1056-1 ЦК) та неправомірне (стаття 625 ЦК) користування - не є тотожними поняттями і регулюються різними нормами ЦК. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 року за наслідком розгляду справи №\~910/10156/17 сформулювала висновок, яким розмежувала наслідки правомірного та неправомірного користування чужими грошовими коштами: "Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством, зокрема, частиною першою статті 1048 ЦК. Разом із тим, наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом." Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Згідно до частин 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача суми кредитної заборгованості у загальному розмірі 17328,72\~грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 2 481,00 грн.

Outcome: approved