Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-03 00:00:00

02.09.2022 року позивач звернулася з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є бабусею [PERSON] , [INFO] . Батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Підставою актового запису про народження дитини була заява її матері; запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. [INFO] донька позивачки та мати [PERSON] померла. Після смерті доньки, рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради від 10 серпня 2020 року № 209 надано статус дитини-сироти її внукові - малолітньому [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та мешкає разом з позивачем. Рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради від 25 серпня 2020 року № 232 встановлено опіку над малолітнім [PERSON] та призначено опікуном над ним - [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 7 квітня 2021 року по справі № 750/7016/20, що набрало законної сили 18 травня 2021 року, визнано [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] ; внесено зміни до актового запису № 1111 від 25 травня 2011 року про народження [PERSON] шляхом зазначення у графі «батько» - « [PERSON] , [INFO] , громадянин України». Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15 липня 2021 року № 417 припинено опіку над малолітнім [PERSON] . Проте відповідач ніяким чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина з народження зареєстрована, постійно проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному утриманні позивача. Зазначені факти можна розцінювати як свідоме нехтування та ухилення від обов`язку виховання дитини, тому вважає, що є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] . В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що її донька [PERSON] познайомилась з відповідачем коли була хвора на діабет. Відповідач зав`язав з нею стосунки не з метою створення сім`ї, а для того, щоб привласнити квартиру і дачу. Коли [PERSON] завагітніла, попри небажання відповідача мати дітей, народила сина [PERSON] . Батьком дитини у свідоцтві про народження записала свого брата, оскільки відповідач не бажав народження цієї дитини, не забрав її з пологового будинку. Позивач була змушена працювати на базарі, щоб забезпечити сім`ю. Коли онуку [PERSON] було вісім місяців, він разом з матір`ю потрапив в реанімацію, їх ледве врятували. Натомість батька, а саме відповідача, в цей час не було. Відповідач не утримував сім`ю. У нього було п`ятеро дітей, яким він інколи давав кошти. Коли позивач сказала, щоб відповідач влаштовувався на роботу і почав сам забезпечувати свою сім`ю матеріально, в свою сторону почула погрози. Після смерті [PERSON] , її син [PERSON] , залишився проживати з позивачем. Вона займається його вихованням, слідкує за станом здоров`я, забезпечує матеріально, купує одяг, їжу, все необхідне. Відповідач зовсім не цікавиться дитиною, матеріальну допомогу не надає, а лише висловлює погрози в сторону позивача. Позивач не заперечує щодо неприязних відносин з відповідачем, які склалися на протязі довгого періоду часу, а метою позбавлення батьківських прав є отримання від відповідача метеріальної допомоги для дитини, оскільки відповідач добровільно її не надає. Представник позивача пояснила, що позивач забезпечила всі належні умови для нормального проживання, розвитку і навчання дитини. Позивач приймає активну участь в навчанні дитини, за власні кошти додатково винаймає репетиторів. Турбується про стан здоров`я дитини, звертається, у разі потреби, до лікарів, придбаває за власні кошти ліки, продукти, одяг. Довідкою, яка видана зі школи підтверджується, що батько дитини не приймає участі у навчальному процесі, успіхами у навчанні сина не цікавиться, батьківські збори не відвідує. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Не цікавиться життям дитини, його безпекою, здоров`ям. Як зазначив сам відповідач, останній раз він бачив сина влітку 2021 року під час його відпочинку в літньому таборі. Відповідач проти задоволення позову заперечував та пояснив суду, що коли познайомився з дочкою позивача, її лікуванням ніхто не займався. Змусив пройти всі обстеження, взяв кредит в сумі 20000 грн. на лікування [PERSON] . Коли [PERSON] завагітніла, попередив, що не бажає мати дітей, оскільки мав вже п`яЙть власних від попередніх шлюбів. Проте від виконання батьківських обов`язків не відмовлявся. Забрати дитину з пологового будинку не мав можливості, оскільки перебував на аварійному об`єкті водоканалу, працював там вдень і вночі. Коли [PERSON] померла, позивач навмисно повідомила онуку [PERSON] , що це його батько вбив матір. Дитина почала боятися відповідача, не бажала з ним спілкуватись. Прийшовши до школи, щоб дізнатись про успіхи в навчанні сина, з відповідачем ніхто не бажав спілкуватись. Позивач намовила всіх проти відповідача, розказавши недостовірну інформацію про нього. Свідчення позивача з приводу того, що відповідач не працював, неправдиві. Забезпечував власну сім`ю, допомагав матеріально своїм дітям з попередніх шлюбів. Шлюб з [PERSON] не укладав навмисно, щоб не було підозр, що він з нею лише з метою привласнення квартири. Має три власні квартири, тому такої цілі не було. Позивач неналежно здійснює догляд за дитиною в силу свого віку. Дитина погано читає, не має успіхів у навчанні. Неодноразово намагався налагодити зв`язок с сином, телефонував, щоб зустрітися, проте він не має такого бажання. Причиною цьому позивач, яка постійно намовляє дитину проти нього. Останнього разу бачив сина під час відпочинку в літньому таборі в 2021 році. Своє батьківство відповідач встановлював не з метою відібрання дитини у бабусі з якою дитина проживає з народження та не змінювати її звичний спосіб життя, а щоб дитина не була сиротою в разі смерті позивачки. Представники третьої особи позов підтримали повністю. В судовому засіданні пояснили, що відповідач не займається вихованням і розвитком дитини, не забезпечує її матеріально. Дитина постійно проживає з бабусею. Обстежили місце проживання дитини - умови задовільні. Поспілкувавшись з дитиною, вона повідомила, що любить бабусю, остання про нього піклується, а з батьком не бажає спілкуватись. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, думку представників третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено наступне. Мати малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 14). Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України. Після смерті матері, відповідно до рішення виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові раді від 10 серпня 2020 року № 209, [PERSON] було надано статус дитини-сироти (а.с. 15). Відповідно до рішення виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові раді від 25 серпня 2020 року № 232, [PERSON] встановила опіку над [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 07 квітня 2021 року [PERSON] , [INFO] , визнано батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 17-22). Вказане рішення суду набуло чинності 07.05.2021. Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15 липня 2021 року № 417, опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] , припинено, [PERSON] звільнено від здійснення повноважень опікуна (а.с. 27). Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 02.09.2020 №15022 зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , [PERSON] (а.с. 28-30). Батько, [PERSON] , проживає окремо від дитини. Малолітній [PERSON] навчається у Чернігівській загальноосвітній спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів фізико-математичного профілю № 12 Чернігівської міської ради з 2017 року. Відповідно до інформації з навчального закладу від 13.01.2022, за час навчання [PERSON] , батько, [PERSON] , навчанням сина не цікавиться, до школи не звертався, не відвідував батьківські збори (а.с. 31). Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України №3 в Постанові „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до витягу із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради «Про особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей» №590 від 17.11.2022 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 68,69). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що позивача знає уже більше 20 років, онука позивача [PERSON] з народження. Дитина постійно проживає з позивачем. З початком воєнного вторгнення Росії, з 24 лютого, більше місяця перебувала з ними в одному підвалі, рятуючись від вибухів. Батько [PERSON] за весь цей час не поцікавився де знаходиться дитина, як вона почувається, чи потрібна їй якась допомога. Позивач ніколи не допомагав матеріально. Свідок [PERSON] надала суду свідчення, що була подругою доньки позивача [PERSON] . [PERSON] хворіла діабетом. З народженням дитини, вихованням займалась самостійно. З часом з`явився відповідач, інколи бачила його в дворі з дитиною. Проте з [PERSON] він не проживав, разом вони не вели спільного господарства. Після смерті [PERSON] , опікуном дитини стала її бабуся, яка добросовісно виконує обов`язки по догляду за дитиною. Займається її вихованням, розвитком, піклується про стан здоров`я, забезпечує всім необхідним. Згідно з норми ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому ухилення від виконання дитини є лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Оскільки в справах щодо неповнолітніх дітей рішення суду має враховувати найкращі інтереси дитини, а спір між позивачем та відповідачем фактично стосується вирішення питання матеріального забезпечення дитини, яка проживає з бабусею, проте позивач юридично не оформила питання щодо визначення місця проживання дитини та не зверталася до відповідача з позовом про стягнення аліментів, а також враховуючи, що між позивачем та відповідачем виникли неприязні відносини і саме з приводу цих обставин позивач звертається до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Батьківство відповідача було встановлено рішенням суду в липні 2021 року, відповідач пояснює, що він остерігається приходити до сина, бо через сварки позивача в його адресу, дитина отримує психологічні травми, а тому питання про позбавлення батьківських прав відповідача є на даний час передчасним, враховуючи мету, отримання матеріального утримання дитини, якою позивач обґрунтовує свій позов. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Outcome: dismissed