Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , Шостої Київської державної нотаріальної контори, Департаменту з державної реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), згідно з яким, враховуючи позовну заяву в новій редакції, просила суд: -Скасувати запис державного реєстратора Департаменту з державної реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Крижевського В.В. № 32341381 (індексний номер 47722623 від 11.07.2019 року) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (в частині розміру частки 1); -Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , видане нотаріусом Шостої київської нотаріальної контори в частині розміру спадщини, на яке видане свідоцтво; -Скасувати запис про державну реєстрацію права власності № 33375228 від 25.09.2019 року (індексний номер 48844624) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснений нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А. про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (в частині розміру частки 1): -Визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] ; -Судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є донькою [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . Під час перебування батьків позивача у зареєстрованому шлюбі у них виникло право спільної сумісної власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] та відповідно кожному з подружжя належала частина квартири незалежно від того, на чиє ім`я оформлено право власності на неї. При цьому, оскільки на час відкриття спадщини після померлого [PERSON] позивач проживала та була зареєстрована разом ним, [PERSON] вважає, що є такою, що прийняла спадщину після смерті батька, а саме 1/6 квартиру [ADDRESS] . 18.04.2019 року на підставі заяви [PERSON] була заведена спадкова справа № 235/2018 щодо майна померлої [PERSON] . Разом з тим, постановою державного нотаріуса Шостої київської нотаріальної контори Мостицької С.А. від 08.11.2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки позивач не є спадкоємцем за заповітом та не має права на обов`язкову частку. Як зазначено у постанові, [PERSON] було надано нотаріусу заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Науменко М.Г. 29.09.2018 року за реєстровим номером 2520, відповідно до якого померла [PERSON] все належне їй рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, на що вона матиме право за законом і що їй належатиме на день смерті заповіла синові - [PERSON] . Крім того, постановою державного нотаріуса П`ятої кивської нотаріальної контори Коробановою О.В. від 08.11.2019 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що неможливо встановити належність на праві власності вищевказаної квартири [PERSON] , померлому [INFO] , оскільки згідно інформаційної довідки № 30701 КВ - 2019 від 21.08.2019 року право власності на вказану квартиру не зареєстроване. Також, позивач вказував, що 11.07.2019 року державним реєстратором Департаменту з державної реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Крижевським В.В. за заявою [PERSON] та н підставі довідки Житлово-будівельного кооперативу «Метробудівець» про членство в кооперативі та про внесення таким членом пайового внеску в повному обсязі від 21.06.2019 року прийнято рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] . 25.09.2019 року на підставі свідоцтва про право на спадщину 5-1739 нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори Мотицької С.А. зареєстровано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що дії відповідача свідчать про невизнання її права на її частку у квартирі, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.12.2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.12.2019 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , право власності на яку (розмір частки 1) зареєстровано за [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.01.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 25.02.2020 року до суду надійшов відзив Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, оскільки для проведення державної реєстрації [PERSON] було подано документи, які є чинними та у судовому порядку не оскаржувались, відповідають вимогам, передбаченим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 05.03.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив Департаменту з державної реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, в якій вона зазначила, що нею не оскаржується порядок проведення реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] 12.03.2020 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову, оскільки сам по собі факт реєстрації позивача за однією адресою з померлим [PERSON] не може вважатися фактом того, що вона постійно проживала із спадкодавцем і відповідно прийняла спадщину. Ухвалою суду від 17.06.2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості співвідповідача Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ). 15.07.2020 року до суду надійшов відзив Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не є спадкоємцем за заповітом та не має права на обов`язкову частку квартири. 17.07.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.07.2020 року зобов`язано Шосту Київську державну нотаріальну контору надати до суду належним чином завірену копію спадкової справи померлої [INFO] [PERSON] 27.08.2020 року до суду надійшли заперечення відповідача [PERSON] на відповідь позивача на його відзив. 12.07.2021 року до суду надійшли пояснення позивача по справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.01.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.09.2021 року виправлено описку в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 25.01.2021 року та зазначено, що правильною датою цієї ухвали є 21.09.2021 року. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не сповістили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , які перебували у шлюбі з 22.01.1966 року. Відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 78 від 07.02.1966 року була членом ЖБК «Метробудівець». Згідно з довідкою ЖБК «Метробудівець» № 113 від 16.02.1966 року [PERSON] дозволено внести кошти за двокімнатну квартиру на розрахунковий рахунок кооперативу. Відповідно до довідки ЖБК «Метробудівець» за № 52 від 03.03.1966 року загальними зборами кооперативу [PERSON] затверджена двокімнатна квартира [ADDRESS] . 11.08.1966 року виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів [PERSON] видано ордер № А 49279 про право на зайняття сім`єю, яка складається з двох людей - [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , двокімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки ЖБК «Метробудівець» від 21.05.2019 року сума паєнакопичення за двокімнатну квартиру [ADDRESS] становить 3 829 карбованців та виплачена [PERSON] у шлюбі. [INFO] помер [PERSON] , про що 18.03.2010 року складено актовий запис № 82, що підтверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] від 18.03.2010 року. [INFO] померла [PERSON] , про що 23.01.2019 року складено актовий запис № 53, що підтверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] від 25.01.2019 року. 18.04.2019 року на підставі заяви [PERSON] була заведена спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] . Згідно з заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Науменко М.Г.29.09.2018 року за реєстровим № 3520, [PERSON] заповіла [PERSON] все належне їй рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, на що вона матиме право за законом і що їй належатиме на день смерті. 30.05.2019 року позивач звернувся до Шостої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 11.07.2019 року державним реєстратором Департаменту з державної реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Крижевським В.В. за заявою [PERSON] та н підставі довідки Житлово-будівельного кооперативу «Метробудівець» про членство в кооперативі та про внесення таким членом пайового внеску в повному обсязі від 21.06.2019 року прийнято рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] . 02.08.2019 року позивач звернувся до П`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про те, що нею фактично було прийнято спадщину після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] . 25.09.2019 року за реєстровим № 5-1739 [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 05.11.2019 року [PERSON] було подано заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А. від 08.11.2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилося після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] . Постановою державного нотаріуса П`ятої Київської державної нотаріальної контори Коробанової О.В. від 08.11.2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , оскільки неможливо встановити належність на праві власності вищевказаної квартири [PERSON] , померлому [INFO] , оскільки згідно Інформаційної довідки № 30701 КВ-2019 від 21.08.2019 року право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що оскільки спірна квартира є спільною сумісною власністю її батьків як подружжя, вона, як особа, яка на час відкриття спадщини після померлого [PERSON] проживала та була зареєстрована разом з ним, є такою, що прийняла спадщину після батька, а саме: 1/6 квартири [ADDRESS] . Так, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» член житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. За правилами ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб і сім`ю України. Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК зв рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї. Як передбачено ст. 22 Кодексу про шлюб і сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. При цьому, відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» за № 9 від 18.09.1987 року, пай, внесений подружжям в житлово-будівельний кооператив у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. До повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні. За вказаних обставин, оскільки пайові внески за квартиру сплачені під час перебування [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , суд погоджується з доводами позивача про те, що на підставі ст.ст. 15, 17 Закону України «Про власність» та ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України у подружжя виникло право спільної сумісної власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] та відповідно до ст. 28 Кодексу законів про шлюб та сім`ю України кожному з подружжя належала частини квартири. Разом з тим, щодо права позивача на спадкування 1/6 частини квартири після смерті її батька - [PERSON] , слід зазначити наступне. Як вже зазначалося вище, позивач обґрунтовував свій позов тим, що на час відкриття спадщини після померлого [PERSON] вона проживала та була зареєстрована з ним за адресою: [ADDRESS] . При цьому, факт реєстрації позивача та померлого [PERSON] за вищевказаною адресою станом на 04.03.2010 року підтверджується листом Відділу з питань місця проживання /перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.08.2019 року. Так, відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не відмовився від неї в порядку, встановленому законом. Тобто, ч. 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Як передбачено, ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Положеннями ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати суду висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2020 року у справі №355/832/17 (провадження № 61-27212св18). Однак, будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач постійно проживав з [PERSON] за місцем їх реєстрації, а саме у спірній квартирі, матеріали справи не містять. Натомість, як встановлено судом, відповідно до довідки ЖБК «Метробудівець» від 03.03.2020 року, виданої головою правління, за час його перебування наданій посаді голови правління ЖБК «Метробудівець», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме у період з 2008 року, громадянин [PERSON] , 1939 року народження, у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не мешкав. Згідно з довідкою № 3 Садівницького товариства «Журавлі» від 08.08.2020 року померлий [INFO] [PERSON] постійно мешкав в садовому товаристві « Журавлі », [ADDRESS] , у період з 1998 року до моменту смерті [INFO] . Будинок та ділянка належать на праві власності [PERSON] . Дана довідка підписана членами садового товариства [PERSON] - член товариства з 1990 року та [PERSON] - член товариства з 1985 року та затверджена головою правління СТ «Журавлі» Максимовичем В.Г. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 04.03.2010 року Голова СТ «Журавлі» Косенко І.В. звертався до Сільського голови с. Озера Кушніренко Л.В. з заявою, в якій просив виділити безкоштовне місце на сільському цвинтарі в с. Озера, для поховання померлого [PERSON] , що помер [INFO] на території СТ «Журавлі», що знаходиться за адресою: Київська обл., Бородянський р-н, с. Озера і адміністративно належить до Озерської сільської ради. Також, як зазначено у вказаній заяві, [PERSON] постійно мешкав у СТ «Журавлі» з 1998 року до моменту своєї смерті [INFO] на ділянці, що належить його сину - [PERSON] згідно державного акту серії ЯЖ № 248645. Згідно з довідкою сільського голови Озерської сільської ради Мартинова В.А. від 07.08.2020 року за № 235 [PERSON] , мешканець СТ «Журавлі», с. Озера Бородянського району Київської області, похований на кладовищі с. Озера 05.03.2010 року. Таким чином, оскільки дослідженими судом доказами в їх сукупності підтверджено факт проживання позивача з померлим [PERSON] на час смерті останнього за різними адресами, суд приходить до висновку, що позивач на може вважатися такою, що постійно проживала із спадкодавцем і відповідно такою, що прийняла спадщину у розумінні вимог ст. 1270 ЦК України. Крім того, суд враховує ту обставину, що позивач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, лише після 9 років після смерті останнього, а саме [INFO] звернувся до П`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про те, що нею фактично було прийнято спадщину після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а будь-які належні докази, які б підтверджували факт порушення відповідачами прав позивача, відсутні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed