Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

30 листопада 2021 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Дніпровської міської ради до [PERSON] , треті особи: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовано тим, що кімната № [NUMBER] в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] перебуває в комунальній власності територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради (далі - ДМР). Відповідач [PERSON] зареєстрований в зазначеній кімнаті з 28.08.2003 року, однак, у кімнаті не проживає більше 5 років, з 01.10.2018 року його особовий рахунок закрито. На підставі викладеного просить визнати відповідача такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2021 року, позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача відзив на позов не надійшов. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Від представника ДМР Пренко А.В. надійшла заява, в якій позов підтримала, просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Від представника третьої особи: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшла заява, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника департаменту. Від представника третьої особи КП «Жилсервіс-5» ДМР Файфер С.М. надійшла заява, в якій просив розглядати справу без його участі. Судом вжито усіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи, однак, відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч. 4 ст. 223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд постановив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У ході судового розгляду встановлено, що відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно будівля гуртожитку, розташована за адресою: [ADDRESS] належить позивачу на праві комунальної власності. Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу Державної Міграційної служби від 24.01.2022 року (а.с.28) [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 1670, виданою КП «Жилсервіс-5» ДМР 23.07.2021 року [PERSON] з 28.08.2003 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок на кімнату № [NUMBER] (а.с.9). Довідкою КП «Жилсервіс-5» ДМР підтверджено, що у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] особовий рахунок на ім`я [PERSON] закритий з 01.10.2018 року на підставі службової записки майстра дільниці [PERSON] про не проживання в гуртожитку (а.с.8). Отже, з наведеного вбачається, що відповідач займав кімнату [ADDRESS] . Як вбачається з актів обстеження об`єкту житлової нерухомості від 15.02.2020 року, 14.01.2021 року, 14.07.2021 року [PERSON] у кімнаті [ADDRESS] не проживає більше 5 років (а.с.5-7). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача у розмірі 2270 грн. (а.с.13) підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved