Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

У серпні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтовання позову вказав, що протягом 2016-2019 до нього як до керівника СФГ "Дослідне" звернулася відповідачка [PERSON] з метою отримання грошових коштів (орендної плати наперед), обіцяючи передачу останньому у оренду свою земельну ділянку (пай), кадастровий номер №5324581200:00:001:0828. Позивач попередив її та її доньку [PERSON] відповідачку по справі що в разі отримання коштів і не укладення договору оренди землі із СФГ «Дослідне», де він являється засновником, відповідачка має повернути кошти, на що вони погодилися. Всього [PERSON] було отримано: 20.09.2016 6000 грн, 04.03.2018 -3989 грн, 20.02.2019 4000 грн, а всього 13989 грн. У липні 2019 році [PERSON] порушила своє зобов`язання, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.07.2019 у реєстрі речових прав було зареєстровано додаткову угоду про поновлення (продовження) терміну дії договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 5324581200:00:001:0828 з ТОВ «Агрофірма`Пузиківська» (номер запису про інше речове право 41912360), після чого померла. Відповідачка [PERSON] при отриманні спадкових справ на майно матері визнала вказаний борг матері та власноручно склала розписку із зобов`язанням повернути безпідставно отримані матір`ю кошти в сумі 13989 грн, оскільки взяті на себе зобов`язання не були виконані. У вказаній розписці відповідачка прийняла на себе зобов`язання повернути 13989,00 грн до 01.01.2022, однак цього не виконала, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 13989,00 грн., судовий збір в розмірі 992,40 грн, і витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 18.08.2022 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 14.09.2022 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про зміну підстав позову. В обгрунтування вказаної заяви зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Так, протягом 2016-2019 року до [PERSON] , як до засновника СФГ «Дослідне» зверталась [PERSON] з метою отримання грошових коштів (орендної плати наперед), обіцяючи передати в оренду свою земельну ділянку (пай), і отримавши від нього кошти, відповідно розписки у відповідача виникли зобов`язання укласти договір оренди або повернути кошти в подвійному розмірі. Всього було отримано 13989,00 грн. [PERSON] порушила своє зобов`язання та 05.07.2019 продовжила договір оренди землі з ТОВ «Агрофірма «Пузиківська». З цього моменту фактично підстава для набуття коштів у неї відпала. Стате . 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. [PERSON] померла, а її дочка [PERSON] склала розписку де, визнала грошові кошти 13989,00 грн як безпідставно набуті кошти її матір`ю та зобов`язалася їх повернути до 01.01.2022, однак потім стала уникати зустрічі. За вказаних обставин позивач вважав за необхідне змінити підставу позову та стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь 13989,00 грн., судові витрати у вигляді судового збору та витрати на правову допомогу. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 17.11.2022 було прийнято заяву про зміну підстав позову. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 08.12.2022 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, телефонограмою від 12.01.2023 просив розглянути справу без його участі та участі позивача, позов задовольнити. В разі неявки відповідачки в судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.5\~ст.223\~ЦПК\~України суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. З огляду на те, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] є власницею Ѕ земельної ділянки, площею 2,45 га, кадастровий номер 5324581200:00:001:0828 відповідно до свідоцтва про право на спадщину, серія та номер:579, видане 13.05.2021 (а.с. 5). Згідно розписки від 27.10.2021 відповідачка [PERSON] повідомила про те, що її мати [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі: 20.09.2016 6000 грн, 04.04.2018 3989 грн, 20.02.2019 4000 грн, а всього 13989 грн., які вона не повернула [PERSON] та не уклала договір оренди її земельної ділянки (державний акт на право приватної власності на землю ІІ ПЛ 010622) з СФГ «Дослідне» в обумовлений строк згідно умов наданих нею розписок. Зазначила, що розуміє, що вступаючи у спадщину по померлій [INFO] [PERSON] , остання приймає як права, так і зобов`язання померлої, тому зобов`язується повернути грошові кошти в сумі 13989 грн [PERSON] до 01.01.2022 (а.с. 7). Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини другої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною третьою статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: - повернення виконаного за недійсним правочином; - витребування майна власником із чужого незаконного володіння; - повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; - відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17). Відсутність правової підстави-це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Крім того згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17). Отже для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц та від 13.01.2021 у справі № 539/3403/17). Подібний висновок також сформульовано у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 910/16334/19. Розмір отриманих відповідачкою коштів її матір`ю [PERSON] підтверджується вищевказаною розпискою від 27.10.2021 року. Отже, вимоги, викладені в розписці, відповідачкою не виконані, строк виконання сплив, що призвело до порушення прав позивача. За таких підстав позовні вимоги щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів є суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідачки витрат на професійну правову допомогу у розмірі 5 000 грн. Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). На підтвердження\~витрат на\~правову допомогу\~ позивачем, а також його представником представником позивача\~ адвокатом\~Бондаренком С.Г.\~ не було надано жодних доказів, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved