Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

09.12.2021 року позивач [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м.Харкова із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У вказаному житловому приміщенні зареєстрований, крім позивача, відповідач [PERSON] , [INFO] . Проте, відповідач з 2017 року не проживає у вказаному житловому приміщенні, не приймає участі в утриманні житла, сплаті комунальних послуг. Оскільки через реєстрацію відповідача у квартирі позивач не може реалізувати свої права, тому просить позов задовольнити. 11.01.2022 року суддею Фрунзенського районного суду м.Харкова Шарко О.П. відкрито загальне позовне провадження. 13.01.2022 року ухвалою судді Фрунзенського районного суду м.Харкова закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави, вказана справа підсудна Октябрському районному суду м.Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16.11.2022 року справа прийнята до провадження судді Гольник Л.В. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надавав, про причини неявки не інформував, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. За таких обставин судом відповідно до ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України\~постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до такого висновку. За статтями 3 та 4\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи та закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст.\~13\~ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу від 19.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковою М.В., квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.7). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.07.2013 року право приватної власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с.8). Відповідно до Довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Досліджені судом докази підтверджують, що відповідач [PERSON] фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] , з 2017 року. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги, суд враховує роз`яснення, викладені у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, за якими члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Також, відповідно до ст.47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, глава 23\~ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про\~деякі питання,\~що виникли\~в практиці\~застосування судами\~Житлового кодексу\~України» від\~12.04.1985\~року №\~2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Суд вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що відповідач не проживає у спірній квартирі. Для ухвалення рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, має бути належним чином доведено факт непроживання особи у приміщенні без поважних причин понад один рік. В той же час, в даному випадку, такі обставини належним чином доведені. За таких обставин, вимога про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користуванням квартирою [ADDRESS] підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 908,00 грн. На підставі ст. ст. 15, 16, 319, 405 ЖК України,

Outcome: approved