Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-02 00:00:00

21 вересня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим по по [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказувала, що їй належить будинок по по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 жовтня 2020 року. В зазначеному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] з 05.12.2004 року, який є сторонньою особою, однак останній на момент набуття права власності на даний будинок, в ньому не проживав. Ніяких перешкод в користуванні житловим будинком відповідачем ніхто не чинив, та претензій з боку відповідача щодо користування житловою площею не надходило. У зв`язку з цим позивач звернулася до суду із позовом про визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з`явилася, надіслала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений за зареєстрованим місцем проживання належним чином та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку частини 11 статті 128 ЦПК України, у зв`язку з наявністю даних щодо не проживання відповідачів за місцем реєстрації, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Відповідно до ухвали суду від 23.02.2023 року розгляд справи здійснюється в заочному порядку за правилами загального позовного провадження. У відповідності до положень ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалось. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів, встановив наступні обставини та взаємовідносини сторін та дійшов до такого висновку. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.10.2020 р. власником будинку по [ADDRESS] зазначена [PERSON] . Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину від 19 жовтня 2020 року (а.с.7). За даними Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області у вище вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який не є родичем позивачки, з 05.12.2004 року, але не проживає (а.с. 9,11). Згідно з актом комісії від 20.09.2021року про не проживання, [PERSON] не проживає у спірному житловому будинку розташованим по [ADDRESS] з дня реєстрації (а.с. 10). Норми ЦК України регулюють правовідносини щодо проживання та втрати права на користування житлом, що є власністю громадян лише відносно членів сім`ї власника, водночас відповідачем у справі є [PERSON] , який не є членом сім`ї позивача. Так, відповідно до частини 2статті 405 ЦК Україничлен сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї власника належать особи, зазначені в частині 2статті 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права власника житлового будинку (квартири) визначеністаттею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Водночас, відповідно до статей 71,72 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані в судовому порядку втратившими право користування житловим приміщенням, якщо вони без поважних причин не проживали більше 6 місяців в житловому приміщенні. Ні норми ЦК України, ні норми ЖК України не регулюють цивільні відносини щодо порядку втрати права користування житловим приміщенням, що є у власності громадянина, особами, які не є членами сім`ї власника. Статтею 8 ЦК України, встановлено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Аналізуючи викладені докази в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не проживає у житловому будинку розташованому по [ADDRESS] , більш встановленого ст. 71 ЖК України, ст. 405 ЦК України, строку без поважних причин і до теперішнього часу не пред`являв позивачці ніяких вимог щодо користування будинком. Відповідно до вимог ст.ст.319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved