Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

07.10.2022 [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є сином [PERSON] та [PERSON] . 02.11.2005 батьки позивача розлучились. Після розірвання шлюбу батьків позивач залишився проживати з матір`ю. 30.09.2005 рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ухвалено стягувати з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач зазначає, що після досягнення повноліття продовжує навчання та з 01.09.2021 навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Тернопільський фаховий коледж Тернопільського національного університету імені Івана Пулюя», де є студентом відділення інформаційних технологій, менеджменту, туризму та підготовки іноземних громадян та навчається за кошти державного бюджету. Дата завершення навчання 30.06.2025. Також позивач вказує, що у зв`язку з навчанням несе додаткові витрати, зокрема, на одяг, продукти харчування, засоби гігієни тощо. Позивач самостійно не має можливості влаштуватись на роботу у зв`язку з денною формою навчання. При цьому матір позивача, з якою останній спільно проживає, позбавлена можливості самостійно надати йому усю матеріальну допомогу, оскільки у [PERSON] на утриманні є ще двоє повнолітніх дітей, які продовжують навчання, а також у неї на утриманні перебуває непрацездатна матір [PERSON] . Відтак позивач зазначає, що потребує матеріальної допомоги від відповідача у зв`язку з продовженням навчання. Разом з тим позивач зауважує, що відповідач добровільно не надає позивачеві матеріальну допомогу, хоча відповідач є працездатним, офіційно працевлаштований та отримує дохід у виді заробітної плати. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 07.10.2022 і до закінчення навчання [PERSON] у Відокремленому структурному підрозділі «Тернопільський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя», але не більше, ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. 14.10.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 14.11.2022 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 14.11.2022 судове засідання відкладено на 06.12.2022 у зв`язку з неявкою відповідача. 06.12.2022 за клопотанням відповідача судове засідання відкладено на 16.01.2023. У судовому засіданні 16.01.2023 представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Пояснила, що позивач несе додаткові витрати у зв`язку з навчанням, зокрема, на житло, одяг та харчування, однак не змогла вказати точний розмір таких витрат. Також зазначила, що не обізнана про те, чи отримує позивач стипендію, чи працевлаштована матір позивача та чи отримує вона дохід. У судовому засіданні 16.01.2023 відповідач [PERSON] позов визнав частково та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, у сумі 1000 гривень щомісячно. Зазначив, що періодично добровільно надає позивачу матеріальну допомогу, зокрема, придбав йому мобільний телефон вартістю 17000 грн. Зауважив, що також сплачує аліменти на утримання інших двох повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Позбавлений можливості сплачувати на утримання позивача аліменти у розмірі 3000 грн, оскільки у такому випадку відрахування на аліменти перевищуватимуть 50 відсотків його заробітної плати, що є порушенням вимог ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику. У судове засідання 16.01.2023 позивач [PERSON] не з`явився, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд установив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 02.11.2005 був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 9). У даному шлюбі народився [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міського управління юстиції (а.с. 6). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.09.2005 ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с. 10). Згідно з довідкою Відокремленого структурного підрозділу «Тернопільський фаховий коледж Тернопільського національного університету імені Івана Пулюя» № 09/22-050 від 10.06.2022 [PERSON] за кошти державного бюджету навчається на 1 курсі денної форми здобуття освіти за спеціальністю 123 «Комп`ютерна інженерія» Відокремленого структурного підрозділу «Тернопільський фаховий коледж Тернопільського національного університету імені Івана Пулюя». Термін навчання з 01.09.2021 до 30.06.2025 (а.с. 12). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України). Так, ч. 1, 2 ст. 199 СК України визначають, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги відповідача, посилаючись, зокрема, на наявність витрат, пов`язаних з навчанням. При цьому позивач вказує, що у зв`язку з навчанням на денній формі навчання позбавлений можливості працевлаштуватись з метою отримання доходу для задоволення особистих потреб. Як убачається з довідки № 09/22-050 від 10.06.2022 (а.с. 12), про яку суд зазначив вище, навчання [PERSON] здійснюється на денній формі здобуття вищої освіти, яка відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про вищу освіту» є таким способом організації навчання здобувачів вищої освіти, що передбачає проведення навчальних занять та практичної підготовки. Указане дає підстави дійти висновку, що у зв`язку з навчанням на денній формі навчання [PERSON] позбавлений можливості працювати, отримувати дохід та забезпечувати свої потреби, внаслідок чого потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. Крім цього, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його матір [PERSON] , з якою позивач спільно проживає, позбавлена можливості самостійно надавати йому матеріальну допомогу у зв`язку з навчанням, оскільки у неї на утриманні перебувають повнолітні діти, які продовжують навчання, а саме: [PERSON] , [INFO] , яка навчається на денній формі навчання за кошти державного бюджету на 2 курсі Тернопільського коледжу харчових технології і торгівлі; [PERSON] , [INFO] , який навчається на денній платній формі навчання на 2 курсі Західноукраїнського національного університету. На підтвердження вказаних обставин позивач надав свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7) та серії [NUMBER] (а.с. 8), довідку Тернопільського коледжу харчових технології і торгівлі № 294 від 06.09.2021 (а.с. 13), довідку Західноукраїнського національного університету № 272 від 02.09.2021 (а.с. 14), договір про надання освітньої послуги для підготовки фахівців № 374468 від 16.08.2021 (а.с. 15). Разом з тим суд приймає до уваги, що матеріальне утримання таких повнолітніх дітей також здійснює і відповідач, оскільки згідно з постановою Тернопільського апеляційного суду від 14.07.2022 (а.с. 18-21) з [PERSON] стягуються аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, у сумі 1500 грн щомісячно та на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у сумі 2000 грн щомісячно. Також в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його матір [PERSON] позбавлена можливості самостійно надавати йому матеріальну допомогу, оскільки у неї на утриманні перебуває непрацездатна матір [PERSON] . На підтвердження таких обставин позивач надав копію пенсійного посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 28) та довідку про стан здоров`я №\~238 від 04.02.2022 (а.с. 29), зі змісту яких вбачається, що [PERSON] є пенсіонеркою та в неї наявний ряд захворювань. Разом з тим позивач не надав докази, які б підтверджували розмір доходу [PERSON] , а також що розмір цих доходів недостатній для забезпечення особистих потреб [PERSON] , у зв`язку з чим [PERSON] змушена надавати їй додаткову матеріальну допомогу. Так само відсутні докази, які б підтверджували понесені [PERSON] витрати на утримання та лікування [PERSON] . Проте суд враховує, що навіть у разі можливості одного з батьків самостійно задовольняти матеріальні потреби дитини, які пов`язані з її навчанням, законодавець не звільняє другого з батьків від аналогічного обов`язку здійснювати матеріальне забезпечення дитини. Щодо можливості відповідача надавати позивачеві матеріальну допомогу суд зазначає таке. Згідно з довідкою про доходи № 4, виданою Хмельницьким навчально-виховним комплексом № 4, [PERSON] працевлаштований у даному навчальному закладі на посаді вчителя трудового навчання. За період з 01.01.2022 до 30.09.2022 загальна сума доходу [PERSON] за винятком аліментів становить 176530,55 грн (а.с. 47). Так само з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 276020216 від 22.09.2021 (а.с. 17) вбачається, що у власності [PERSON] перебуває квартира загальною площею 56,3 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Більше того відповідач визнавав та не заперечував, що має можливість сплачувати на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] має фінансову можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Частиною 1, 2 ст. 200 СК України\~визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до\~ст.\~182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників та інших посібних матеріалів, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, можливість дитини працювати під час навчання тощо. Крім цього, ч. 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. При цьому Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Так, суд встановив, що [PERSON] за кошти державного бюджету навчається на 1 курсі денної форми здобуття освіти за спеціальністю 123 «Комп`ютерна інженерія» Відокремленого структурного підрозділу «Тернопільський фаховий коледж Тернопільського національного університету імені Івана Пулюя». Указані обставини підтверджуються довідкою Відокремленого структурного підрозділу «Тернопільський фаховий коледж Тернопільського національного університету імені Івана Пулюя» № 09/22-050 від 10.06.2022 (а.с. 12). Також повнолітній [PERSON] , який продовжує навчання, потребує додаткових витрат, які безпосередньо пов`язані з його навчанням в освітньому закладі. Зокрема, [PERSON] необхідно придбавати навчальні посібники, канцелярське приладдя, спортивний одяг для відвідування занять з фізичної підготовки тощо. Разом з тим позивач не надав суду належні та достатні докази, які б підтверджували розмір витрат, які позивач несе у зв`язку з продовженням навчання. Так само позивач не довів відсутність у нього будь-яких видів доходу, зокрема, стипендії. Відтак при визначені розміру аліментів, які мінімально необхідні для повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд виходить з встановлених законодавцем прожиткових мінімумів. Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2023 становить 2833 грн. За таких\~обставин суд\~доходить висновку,\~що витрати,\~пов`язані з\~навчанням [PERSON] ,\~в середньому\~становлять 2833\~грн на\~місяць.\~Відтак,\~зважаючи на\~те,\~що батьки\~у рівній\~мірі зобов`язані\~здійснювати утримання\~своїх дітей,\~суд вважає,\~що щомісячні\~витрати кожного\~з батьків\~на утримання\~ [PERSON] \~мають становити\~1500\~грн,\~оскільки вказана\~сума є\~необхідною для\~належного розвитку дитини та забезпечення її права на освіту. Ураховуючи викладене, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня життя [PERSON] , який продовжує навчання, аліменти у розмірі 1500 гривень щомісячно. Щодо доводів відповідача про те, що вказаний розмір аліментів перевищуватиме 50 відсотків його заробітної плати, що є порушенням вимог ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», суд зазначає таке. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Так, в обґрунтування розміру аліментів, які стягуються з його заробітної плати відповідач зазначив, що з заробітної плати відраховуються аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , яка продовжує навчання, у розмірі 1500 грн, та на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, у розмірі 2000 грн щомісячно. Вказані обставини підтверджуються постановою Тернопільського апеляційного суду від 14.07.2022 (а.с. 18-21). Так само відповідач зазначив, що з його заробітної плати здійснюються відрахування на погашення заборгованості за аліментами на утримання неповнолітніх дітей, яка виникла раніше. З урахуванням викладених обставин відрахування з заробітної плати відповідача становлять приблизно 8000 грн щомісячно. З довідки про доходи № 4, виданої Хмельницьким навчально-виховним комплексом № 4, вбачається, що за період з 01.01.2022 до 30.09.2022 загальна сума доходу [PERSON] за винятком аліментів становить 176530,55 грн (а.с. 47). Відтак середньомісячна заробітна плата [PERSON] за винятком аліментів та загальнообов`язкових державних відрахувань становить 15789,67 грн (176530,55 грн 31775,5 грн 2647,98 грн) / 9 = 15789, 67 грн). Тобто дана сума є розміром заробітної плати, яка виплачується відповідачу вже після відрахування коштів на виплату аліментів на утримання інших двох дітей. Відтак у разі стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів [PERSON] не перевищуватиме 50 відсотків заробітної плати, що має бути йому виплачена (15789,67 грн - 1500 грн = 14289,67 грн; 8000 грн + 1500 грн = 9500 грн, що є меншим, ніж 14289,67 грн, які залишаються відповідачеві після усіх відрахувань та сплати аліментів). При цьому за умови стягнення заборгованості за аліментами, які відповідач мав сплачувати на утримання ще на той час неповнолітніх дітей, розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у сумі 496,20 грн, а інші 50 відсотків судового збору у сумі 496,20 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial