Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту належності визнання права власності за спадщиною. В обґрунтування поданого позову зазначено, що рішенням виконавчого комітету Кілійської міської ради № 35 від 03.12.1959 року [PERSON] передано земельну ділянку площею 600 кв. м., за адресою: [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку. Відповідно до заповіту від 25.09.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Кілійської державної нотаріальної контори за реєстровим № 3941, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав усе своє майно [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.12.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . 30.09.2020 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском 6-ти місячного строку та відсутністю правовстановлюючого документу. В зв`язку з зазначеним позивач просив суд: -встановити факт належності житлового будинку в [ADDRESS] ), 75 - [PERSON] який помер [INFO] ; -визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] право власності на весь житловий будинок за адресою: [ADDRESS] який складається з: літ. «А» - житлового будинку (житловою площею 28, 0 кв. м., загальною площею 51,7 кв. м.), літ. «Б» - вбиральня, літ. «В» - сарай, літ. «Г» - баня, літ. «Д» - кладова, літ. «Е» - сарай, № 1-4; І надвірних споруд, розташований на земельній ділянці загальною площею 591 кв. м., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, в судове засідання не з`явився, надав відзив згідно якого просив розглянути справу у його відсутність, заявлені вимоги визнав у повному обсязі. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням виконавчого комітету Кілійської міської Ради депутатів трудящихся № 355 від 03.12.1959 року [PERSON] передано земельну ділянку площею 600 кв. м., за адресою: [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку. Відповідно до акту від 22.12.1959 року [PERSON] проведено в натурі відвід земельної ділянки площею 600 кв. м., по [ADDRESS] . Згідно договору про надання в безстрокове використання ділянки для будівництва житлового будинку від 26.12.1959 року встановлено, що [PERSON] передано у безстрокове використання земельну ділянку площею 600 кв. м., по [ADDRESS] . Рішенням відділу комунального господарства виконкому Кілійської міської Ради депутатів трудящихся від 26.12.1962 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту затвердженого 08.02.1973 року виконкомом Кілійської міської ради депутатів трудящихся встановлено, що будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (колишній № 63) закінчено. Відповідно до виписки з рішення виконкому Кілійської міської Ради № 10 від 25.01.2000 року встановлено, що [PERSON] передано земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 591 кв. м. Відповідно до заповіту від 25.09.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Кілійської державної нотаріальної контори за реєстровим № 3941, встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав усе своє майно [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.12.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 408 від 20.12.2002 року. Відповідно до довідки за вих. № 4185/14 від 24.09.2020 року встановлено, що у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований та проживав [PERSON] , 1934 року народження, який помер [INFO] . З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 70698612 від 22.11.2022 року встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не відкривалась. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 70698633 від 22.11.2022 року встановлено, що заповіт з номером в реєстрі нотаріальних дій 3941 та номером у Спадковому реєстрі 8287226, заповідачем якого є [PERSON] , який помер [INFO] - чинний. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку,визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт належності житлового будинку в [ADDRESS] ), 75 - [PERSON] який помер [INFO] . Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять, усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Не підлягає задоволенню вимога спадкоємця про визнання за ним права власності на самочинно зведені спадкодавцем будівлі, або споруди, оскільки згідно ч. 2 ст. 376 УК України останній не може набути права власності на таке майно. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені впостановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом також встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлена можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв`язку з чим її право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved