Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-04 00:00:00

У жовтні 2019 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, усунення перешкод в користуванні житловим будинком з господарськими будівлями та земельною ділянкою, визначення порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що являється співвласником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованими по [ADDRESS] . Іншим співвласником є її рідна сестра, [PERSON] , відповідачка по справі. Розмір частки кожного співвласника у спільному майні складає по Ѕ. Між сторонами склався фактичний поділ даного будинку. Проте в 2011 році відповідачка самовільно зайняла весь будинок, мотивуючи це тимчасовою мірою, необхідною для облаштування окремого входу з власної частини будинку. В подальшому сторони спільно ініціювали процес виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на якій розташований будинок. З грудня 2012 року відповідачка почала обмежувати позивачку в доступі до спільного майна, шляхом зміни замку до вхідних дверей. Заходи по врегулюванню спору, вжиті позивачкою не дали бажаного результату, сторони не можуть знайти порозуміння в визначені порядку користування спільним майном, а той порядок що склався ще у 2010, не дотримується з боку відповідачки, яка зайняла весь будинок та всі господарській будівлі. У зв`язку наведеним позивачка прохала суд усунути перешкоди в користуванні належним їй майном, провести виділ частки зі спільного майна, визнавши право приватної власності на новосформований об`єкт нерухомого майна, а також визначити порядок користування земельною ділянкою площею 1477 кв. м. у відповідності до часток сторін. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.71). Відповідач правом на подання відзиву не скористалася. Ухвалою від 14 грудня 2021 року суд залучив до участі у справі [PERSON] у якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. Своїм правом на подання заперечень [PERSON] скористався. В ході розгляду справи, ухвалою суду від 05 січня 2022 року була призначена комплексна будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза За наслідками її проведення комісією експертів складено висновок № 282/283/1659/1660 від 30.06.2022. Окрім того, до моменту закриття підготовчого провадження позивачка збільшила позовні вимоги, шляхом подання відповідної заяви. Зокрема збільшено розмір майнової вимоги про поділ будинку та господарських будівель та споруд , виходячи з розміру ринкової вартості домоволодіння встановленої під час проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 282/283/1659/1660. Окрім того, уточнено що позивачка прохає суд здійснити виділ її частки, відповідно до варіанту розподілу житлового будинку [ADDRESS] , позначеної блакитним кольором у висновці експертів № 282/283/1659/1660 від 30.06.2022. Також позивачка прохала визначити порядок користування земельною ділянкою згідно варіанту № 1, запропонованого висновком експертів № 282/283/1659/1660 від 30.06.2022, виділивши в її користування, ділянку позначену блакитним кольором. Інша сторона своїм правом на подання заперечень стосовно відповідної заяви не скористалася. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Огризков А.А. збільшенні позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомляла. Її представник, адвокат Яковенко Г.М. судове засідання не з`явився, однак подав заяву про відкладення розгляду справи, з мотивів відповідачка особисто бажає надати свої пояснення в ході розгляду справи. Оцінюючи доводи сторони відповідача, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Розумність строків є однією із засад цивільного судочинства. Справа перебуває в провадженні суду протягом досить тривалого часу, а тому сторона відповідача мала вдосталь часу та можливість надати суду свої доводи. Разом з тим, процесуальна участь сторони відповідача зводиться до постійного подання представником заяв про відкладення розгляду справи. В свою чергу суд вважає, що відповідні обставини не є такими, що об`єктивно перешкоджають розгляду справи, відповідна процесуальна поведінка сторони суперечить завданням цивільного судочинства. Тому розгляд справи здійснюється у відсутність сторони відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору, [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідмоляв. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що по [ADDRESS] розташовується житловий будинок з господарським будівлями та спорудами. З технічного паспорту (від 22.11.2019 року) вбачається, що складу спірного будинковолодіння входять наступні об`єкти нерухомого майна: будинок літ. «А-1», житлова прибудова літ «А1-1», веранда літ. «а», погріб під будинком літ. «а2», прибудова літ. «а3» (є самочинно збудованою), господарські будівлі та споруди: сарай літ. «Б», гараж літ. «Г», сарай літ. «Е», убиральня літ. «Ж», ворота з хвірткою №1, огорожа №2, хвіртка №3, огорожа №4, скважина №5, вимощення І. Власниками даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами являються [PERSON] (згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.11.2010 року) та [PERSON] (згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.11.2010 року). Розмір частки кожного із співвласників складає 1/2 (а.с.18-19, том.1). Відомості про їх права на спільне майно внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.30-31, том.1). Спірне майно розташоване на земельній ділянці комунальної форми власності. Між сторонами виник спір з приводу порядку користування спільним майном та прибудинковою земельною ділянкою. Позивачка наполягає на виділі своєї частки зі спільного майна, визначені порядку користування земельною ділянкою на якій розташовано будинковолодіння, а також усуненні перешкод в користуванні нерухомим майном. Оцінюючи встановленні обставини суд зауважує наступне. Щодо виділу частки зі спільного майна. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997року №475/97-ВР, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. У відповідності до ч.1 ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно роз`яснень, викладених в п. п. «; а » п. 12, п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 р. № 20 « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності » та п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду від 04.10.1991 р. № 7 « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок » про те, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. За результатами експертного дослідження № 282/283/1659/1660 від 30.06.2022, встановлено можливість виділу частки позивачки в окремий об`єкт нерухомості та запропоновано три варіанти розподілу наведені в додатках до висновку №№2,7,10 із незначним відступом від ідеальних частин співвласників. Оскільки в ході судового розгляду була встановлена можливість виділення частки зі спільного майна, в окремий об`єкт нерухомості без втрати свого цільового призначення, тому суд вбачає підстави для задоволення вимог позивачки. Позивачка наполягала на варіанті виділу № 1, що наведений у Додатку № 2 до експертного дослідження № 282/283/1659/1660 від 30.06.2022. Заперечень від відповідачки з приводу варіантів розподілу, визначених під час експертного дослідження, до суду не надходило. Суд погоджується з думкою позивача про доцільність розподілу будинку у відповідності до варіанту № 1 що наведений у Додатку № 2 до експертного дослідження № 282/283/1659/1660 від 30.06.2022 (де блакитним кольором позначена частина будинку, що виділяється позивачці [PERSON] , а зеленим відповідачці [PERSON] ), так як він передбачає мінімальний відступ від ідеальних часток співвласників а також менш значний обсяг будівельних робіт по переобладнанню виділених приміщень в окремі об`єкти нерухомого майна, в порівнянні з іншими варіантами та враховує фактичний порядок користування будинком, який склався між сторонами до моменту виникнення спору. Здійснюючи розподіл будинку та виділ часток співвласників у відповідності до варіанту № 1, що наведений у Додатку № 2 до експертного дослідження № 282/283/1659/1660 від 30.06.2022, суд одночасно покладає на відповідачку провести ряд будівельних робіт, визначених експертами. Враховуючи що поділ будинку здійснюється з відступом від ідеальних часток співвласників, суд одночасно вирішує питання про стягнення грошової компенсації на користь співвласника частка якого зменшилася. Так, висновці експертів, встановлено, що за варіанту поділу № 1 наведеного у Додатку № 2 до експертного дослідження № 282/283/1659/1660 від 30.06.2022 частка майна, яка відводиться першому співвласнику (в даному випадку [PERSON] ) на 10902 грн є меншою від частки, яка виділяється другому співвласнику ( [PERSON] ). У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що "у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ\~(поділ)\~технічно можливий,\~але з\~відхиленням від\~розміру ідеальних\~часток співвласників\~з урахуванням\~конкретних обставин,\~поділ (виділ)\~може бути\~проведений зі\~зміною ідеальних\~часток і\~присудженням грошової\~компенсації співвласнику,\~частка якого\~зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників". У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що "виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ\~(поділ)\~технічно можливий,\~але з\~відхиленням від\~розміру ідеальних\~часток співвласників,\~то з\~урахуванням конкретних\~обставин такий\~поділ (виділ)\~можна провести\~зі зміною\~ідеальних часток\~і присудженням\~грошової компенсації\~співвласнику,\~частка якого\~зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно". Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути грошову компенсацію в розмірі 10902 грн. у зв`язку з відхиленням ви виділу майна від ідеальних часток співвласників. У зв`язку з виділенням часток співвласників в окремі об`єкти нерухомості, слід припинити право спільної часткової власності сторін на відповідний житловий будинок. Стосовно визначення порядку користування земельною ділянкою Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, знаходиться по [ADDRESS] . Спірне майно побудоване на земельній ділянці комунальної форми власності. З технічного паспорту вбачається, що спірний будинок був побудований у 1954 році. Позивач вказує, що для обслуговування вказаного будинку використовується земельна ділянка площею 0,1477 га, стосовно якої позивачем і заявлено вимогу про визначення порядку користування у відповідності до часток співвласників житлового будинку. Будь-яких документів, що б підтверджували у сторін наявність прав на відповідну земельну ділянку суду не надано. Навпаки, суду надано відомості про те, що сторони лише ініціювали процес формування земельної ділянки в рамках проведення її приватизації. Так, рішенням Миргородської міської ради Полтавської області віл 17.05.2012 № 88, надано дозвіл [PERSON] та [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 1477 кв м., в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд площею 1000 кв. м. та для ведення садівництва площею 477 кв.м. за адресою [ADDRESS] (а.с.36, том 1). За відомостями Відділу у Миргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області станом 31.12.2012 не зареєстровано права власності, права постійного користування чи договорів оренди землі на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] (а.с.37, том 1). Аналогічно, відповідна земельна ділянка не була сформована в порядку визначеному ст. 79-1 Земельного кодексу України, що діяв з 01.01.2013 року. Таким чином, доказів формування земельної ділянки (з визначенням її меж та подальшою державною реєстрацією) площею 0,1477 га, розташованої за адресою [ADDRESS] як об`єкта цивільних прав суду не надано. Право користування є однією з цивільних правомочностей, яку можна здійснювати лише по відношенню до речей, які можуть виступати об`єктами цивільних прав. Окрім того, ст.79-1 ЗК України, містить пряму вказівку про те, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Тобто можливості розподілу права користування земельною ділянкою, має передувати факт набуття такого права співвласниками (чи користувачами) на індивідуально визначену земельну ділянку. Позивач прохає встановити порядок користування об`єктом, межі якого не визначені, та у встановленому законом порядку не погодженні між іншими учасниками земельних правовідносин. Судове рішення не має собою підміняти рішення компетентного органу. Матеріали справи чітко вказуються, що сторонам а ні в користування а ні у власність земельна ділянка площею 0,1477 га Миргородською міською радою не передавалася. Тому відсутність доказів формування земельної ділянки є окремою підставою для відмови у задоволенні даної позовної вимоги. Окремо варто зауважити, що дійсно Земельний кодекс України передбачає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди. Однак цей принцип є релевантним лише до земельних ділянок, які для цього призначені, тобто для обслуговування будинку та розташованих на ній споруд.. З матеріалів справи вбачається, що орган місцевого самоврядування надав дозвіл сторонам на виготовлення технічної документації із землеустрою з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, лише в межах 0,1000 га. Тобто, орган місцевого самоврядування, будучи розпорядником земель комунальної власності, передбачав, що для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, за адресою [ADDRESS] , використовуватиметься лише частини земельного масиву загальною площею 0,1477 га, а саме ділянка площею 0,1000 га, що вчергове вказує на необґрунтованості вимоги позивачки, котра виходячи з самого факту набуття права власності на житловий будинок, прохає визначити за нею право користування усім земельним масивом, адже на іншу частину земельного масиву площею 0,0477 га, принцип єдності юридичної долі визначений ст. 120 ЗК України не поширюється. Ба більше, до моменту завершення формування земельної ділянки у встановленому законом порядку, співвласники житлового будинку є належними користувачами лише в межах площі фактично зайнятої будинком та спорудами. Варіанти запропоновані експертом, щодо визначення порядку користування стосуються всього земельного масиву. Окрім того, в ході експертного дослідження було виявлено невідповідності серед документів наданих позивачкою на експертизу, де зазначаються різні площі земельної ділянки, даного домоволодіння, а саме 0,1477 га (за відомостями технічного паспорту) та 0,1521 га (за наслідками тахеометричної зйомки землевпорядника). При цьому, експерт зауважив на наявності накладок на зареєстровані земельні ділянки суміжних землевласників, під час тахеометричного обміру земельного масиву яким фактично користуються сторони. Однак до розгляду справи позивач не залучав а ні Миргородську міську раду як розпорядника земель комунальної власності, в тому числі земельного масиву площею 0,1477 га, а ні суміжних землевласників, хоча фактично вимога позивача про визначення порядку користування поширюється і на вже зареєстровані ділянки в місці де відбувається накладка. Відповідні обставини є окремою підставою для відмови у задоволенні даної позовної вимоги. Стосовно усунення перешкод у користуванні належним майном. За змістом ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Даним судовим рішенням здійснюється виділення часток співвласників зі складу спільного майна, з подальшим визнанням за ними права приватної власності на частину житлових приміщень, як окремий об`єкт нерухомого майна. Позивач надав докази наявності перешкод у доступі до належного їй майна, неодноразових звернень до органів поліції з даного приводу. Відповідна поведінка сторони відповідача продовжувалася і в ході судового розгляду, зокрема під час необхідності забезпечення доступу експерта до об`єкту дослідження, будинковолодіння по [ADDRESS] . З огляду на положення ст. 391 ЦК України, вимоги позивачки з приводу усунення перешкод в здійсненні нею права власності, щодо її майна грунтуються на законі, а тому підлягає до задоволення. Аналогічно суд вважає за необхідне зобов`язати відповідачу не чинити перешкоди позивачці у користуванні земельною ділянкою в межах фактичного користування власниками будинковолодіння, за адресою [ADDRESS] . Розподіляючи судові витрати суд керується наступним. У відповідності до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сукупному розмірі 4063,73 грн. Разом з тим, у справі було проведено експертне дослідження, вартість яких складає 12505,01 грн, що підтверджується відповідними квитанціями).. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У даній справі позов задоволено частково. Позивачем заявлено три позовні вимоги, дві з яких судом задоволенні. . Зважаючи навищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати сукупний розмір яких складає 11046 грн, що пропорційно до кількості задоволених позовних вимог.

Outcome: partial