Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-03 00:00:00

У позові до державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Письменникової Галини Валеріївни позивач заявив вимогу про скасування заборони, накладеної на підставі договору іпотеки від 21.09.2006 року № 1705 на нерухоме майно: нежитлову будівлю - торговельний комплекс за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що 16.03.2016 р. між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) укладено договір купівлі-продажу Ѕ частки нежитлової будівлі - торгівельного комплексу за адресою: [ADDRESS] (далі піццерія). Відповідно до договору купівлі-продажу, продавець зобов`язується передати Ѕ частки майна у власність покупця, а покупець, прийняти та оплатити майно. За договорами відчужується Ѕ частка нежитлової будівля, торговельного комплексу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 2.1 договору купівлі-продажу, продавець стверджує, що на момент укладення договору купівлі-продажу предмет договору, не заставлений, під арештом чи забороною не перебуває. Відповідно до п. 2.3 договору купівлі-продажу. Відсутність заборон (арешту) та іпотеки нерухомого майна перевірено за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підтверджується Витягом із зазначеного реєстру. Договір посвідчено та зареєстровано в реєстрі приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. 17.03.2016 р. між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) укладено договір купівлі-продажу Ѕ частки нежитлової будівлі, торгівельного комплексу за адресою: [ADDRESS] (піццерія). Відповідно до договору купівлі-продажу продавець зобов`язується передати Ѕ частки майна у власність покупця, а покупець, прийняти та оплатити майно. За договорами відчуджується Ѕ частка нежитлової будівля, торговельного комплексу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 2.1 Договору купівлі-продажу, продавець стверджує, що на момент укладення договору купівлі-продажу, предмет договору, не заставлений, під арештом чи забороною не перебуває. Відповідно до п. 2.3 договору купівлі-продажу, відсутність заборон (арешту) та іпотеки нерухомого майна перевірено за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підтверджується Витягом із зазначеного реєстру. Договір посвідчено та зареєстровано в реєстрі приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, звернувшись до приватного нотаріуса 01.09.2022 р., він дізнався, що 11.09.2015 р. державний реєстратор Письменникова Галина Валеріївна наклала заборону на 450 кв.м нежитлової будівлі «Піццерія», яка нібито виникла на підставі договору іпотеки №1705 від 21.09.2006 р., приватний нотаріус ДМНО Коваленко Ю.С. Однак, 17.03.2016 р. під час укладення договорів купівлі-продажу жодної заборони на нерухомому майні не було. Позивач посилається на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, на переконання позивача, витяг який був вчинений під час вчинення договору купівлі-продажу, доводить той факт, що майно, яке придбав позивач, не мало жодної заборони. Також, взявши до уваги довідку від 01.09.2022 р. №308722746, можливо зробити висновок про відсутність державної реєстрації договору іпотеки, на підставі якого зареєстровано обтяження нерухомого майна; державний реєстратор здійснив реєстрацію обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно без реєстрації самого договору іпотеки. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримав повністю, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях; в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивач є власником Ѕ частки нежитлової будівлі - торгівельного комплексу за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 14.07.2022 р. (а.с. 11). Підстава внесення запису про право власності - рішення приватного нотаріуса ДМНО Вдовіної Л.Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.03.2016 р., підстава державної реєстрації - договір купівлі-продажу від 16.03.2016 р. (реєстр 833), видавник приватний нотаріус ДМНО Вдовіна Л.Л. Як встановлено судом на підставі Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.14-15), позивач набув у власність Ѕ частки нежитлової будівлі - торгівельного комплексу за адресою: [ADDRESS] . Підстава внесення такого запису про право власності - рішення приватного нотаріуса ДМНО Вдовіної Л.Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.03.2016 р., підстава державної реєстрації - договір купівлі-продажу від 17.03.2016 р. (реєстр 843), видавник приватний нотаріус ДМНО Вдовіна Л.Л. Дата та час формування цієї інформаційної довідки 28.03.2016 р. Вказана Інформаційна довідка, сформована станом на 28.03.2016 р., містить запис про державну реєстрацію іпотеки: дата та час державної реєстрації іпотеки 21.03.2016 р., підстава виникнення іпотеки договір іпотеки, виданий 21.03.2016 р., видавник приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіна Л.Л., договір позики, серія та номер:бн, виданий 16.03.2016 , видавник [PERSON] , підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28916249 від 24.03.2016 15:31:31, приватний нотаріус Вдовіна Л.Л., Дніпропетровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область, відомості про основне зобов`язання - строк виконання основного зобов`язання: 16.03..2026, розмір основного зобов`язання: 135000,00 грн., правочин, в якому встановлено основне зобов`язання: договір позики, серія та номер: бн, виданий 16.03.2016, видавник [PERSON] , відомості про суб`єктів: іпотекодержатель [PERSON] , іпотекодавець [PERSON] . Вказана Інформаційна довідка, сформована станом на 28.03.2016 р., містить відомості про державну реєстрацію обтяжень: дата та час державної реєстрації 21.03.2016 16:25:50, державний реєстратор приватний нотаріус Вдовіна Л.Л., Дніпропетровський міський нотаріальний округ, підстава виникнення обтяження договір іпотеки, серія та номер 850, виданий 21.03.2016, видавник приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіна Л.Л., підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 24.03.2016 15:20:01, приватний нотаріус Вдовіна Л.Л., Дніпропетровський міський нотаріальний округ, вид обтяження заборона на нерухоме майно, відомості про суб`єктів обтяження: обтяжувач7 [PERSON] , особа, майно якої обтяжується, [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2015 р. у справі №202/6747/15-ц у цивільні справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий», треті особи Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України пор визнання права власності, визнання договорів недійсними, позов задоволений повністю. Судом ухвалено: -визнати недійним Договір іпотеки № 63686-3 від 21 вересня 2006 року, який був укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «НОВИЙ» (нині\~Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Новий»), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко Ю.С. 21 вересня 2006 року та зареєстрований в реєстрі за № 1705; - зобов`язати [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 10.09.2006 року передати у власність [PERSON] нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю, будівля кафе « [INFO] » літ. а-1, поз. 1-23, заг. площ. 450 кв.м., ґанки літ. а,а1,а2, навіси літ. Д, Г, сараї літ. Б,В., огорожа №1,2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати таким, що підлягає вилученню з Державного реєстру прав\~Договір іпотеки №63686-3 від 21 вересня 2006 року, який був укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «НОВИЙ» (нині\~Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Новий»), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко Ю.С. 21 вересня 2006 року та зареєстрований в реєстрі за № 1705; - зняти обтяження у вигляді заборони відчуження за № 3769152 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яке було накладено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко Ю.С. 21 вересня 2006 року за договором іпотеки №63686-3 (реєстр. №1705) від 21 вересня 2006 року та зареєстроване в реєстрі за № 22, на нерухоме майно - нежитлова будівля, будівля кафе « [INFO] » літ. а-1, поз. 1-23, заг. площ. 450 кв.м., ґанки літ. а,а1,а2, навіси літ. Д, Г, сараї літ. Б,В., огорожа №1,2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати та вилучити з Державною реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження у вигляді арешту за №110941 в Державному реєстрі речових прав на все нерухоме майно боржника [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), який було накладено Постановою Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ВП№36145326 від 25.01.2013 року в інтересах [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - скасувати та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження у вигляді арешту за №4375822 в Державному реєстрі речових прав на все нерухоме майно боржника - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у межах суми звернення стягнення: 30461065,32 грн., який було накладено Постановою Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ВП№ 37752076 від 21.01.2014 року. Приватним нотаріусом ДМНО Маєвською М.В. 22.02.2018 р. було посвідчено заповіт, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, заповідав все майно [PERSON] , [INFO] [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до довідки з АКБ «Новий» від 09.08.2016 р., яка надіслана на адресу [PERSON] за вих. №5/20-2021 (3) станом на 09.08.2016 р. заборгованості за кредитним договором №63686 від 21.09.2006 р., на підставі якого був виданий виконавчий лист №2/199/134/14 від 31.03.2014 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська пор стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АКБ «Новий» суми 2\~387\~640 грн. 88 коп., претензій не має у зв`язку з його повним погашенням. Процесуальні дії у справі: -ухвалою суду від 04.10.2022 р. відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Письменникової Галини Валеріївни про скасування заборони на нерухоме майно; -ухвалою суду\~від 13.12.2022\~р.\~в задоволенні\~клопотання представника\~позивача\~адвоката\~Лупан О.Є.\~\~\~про витребування\~доказів\~ відмовлено. Спірні правовідносини виникли між учасникам справи із захисту прав позивача, як власника нерухомого майна. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.\~\~ Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). Судом в цій справі встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до державного реєстратора, як до відповідача, про скасування заборони на нежитлове приміщення. Позивач у\~цій справі\~клопотань про\~заміну первісного\~відповідача належним\~відповідачем чи\~про залученнядо участі у справі іншої особи, як співвідповідача, не заявляв. За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Державний реєстратор не є особою, за якою зареєстроване речове право на нерухоме майно - нежитлову будівлю - торговельний комплекс за адресою [ADDRESS] . \~Відносини,\~що виникають\~у сфері\~державної реєстрації\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень,\~і спрямований\~на забезпечення\~визнання та\~захисту державою\~таких прав\~регулюються Законом\~України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру (п. 9 ч. 1 ст. 2 зазначеного вище Закону). Виходячи з вищенаведеного, позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, тому суд відмовляє у позові до такого відповідача. Поза увагою позивача також залишилося те, що відповідно до\~статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині другій статті 26\~ Закону, зазначеного вище, унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. За змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37\~цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до\~\~01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26\~Закону України\~ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~№1952\~викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26\~Закону України №1952\~(у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього\~Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За змістом наведеної норми у чинній редакції на відміну від положень частини другої статті 26\~Закону України №1952\~у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав, як скасування заборони на нежитлове приміщення закон не передбачає. Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Outcome: dismissed