Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22 січня 2018 року в сумі 75868,50 грн. та судового збору в розмірі 2481,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 січня 2018 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір «Кредитна картка» №010/1062/82/0216942, відповідно до якого банком було встановлено позичальнику кредитний ліміт у розмірі 8000,00 грн., зі сплатою процентів (за користування кредитом), з кінцевим строком повернення кредитних коштів 22 січня 2022 року. В той же час, позивач зазначає, що 24 вересня 2018 року банк змінив розмір кредитного ліміту та відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 46000,00 грн. Як стверджує позивач, 28 травня 2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-34, відповідно до якого право вимоги за кредитними договорами щодо боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором №010/1062/82/0216942 від 22 січня 2018 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] - перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Позивач вказує, що у зв`язку з тим, що відповідач тривалий час своєчасно не вносив платежі на погашення кредиту та порушував договірні зобов`язання, станом на 29 травня 2020 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 75868,50 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 75781,53 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 86,97 грн. У зв`язку із зазначеним позивач звернувся до суду із даним позовом, за захистом свого порушеного права. Ухвалою суду від 06 грудня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Позивач належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі. Відповідач про розгляд справи повідомлявся шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками до неї за зареєстрованою адресою місця проживання. До суду повернувся поштовий конверт з рекомендованими повідомленнями без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позов відповідач не подавав. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На підставі наведеного, суд вважає, що відповідач був належним чином сповіщений про проведення судового розгляду цивільної справи. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 січня 2018 між Публічним акціонерним товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір у формі заяви про надання кредиту «Кредитна картка» №010/1062/82/0216942, відповідно до якого банком було встановлено позичальнику кредитний ліміт у розмірі 8000,00 грн., зі сплатою процентів (за користування кредитом), в тому числі за користування недозволеним овердрафтом у розмірі 42,0% річних, з кінцевим строком повернення кредитних коштів до 22 січня 2022 року. Зазначений договір був підписаний [PERSON] разом з додатком № 1 до вказаної заяви та паспортом споживчого кредиту, що свідчить про те, що позичальник погодився на умови надання кредиту, викладених у зазначених документах (а.с. 5-10). Разом з тим, вбачається, що 24 вересня 2018 року банк змінив розмір кредитного ліміту та відповідачу було встановлено новий кредитний ліміт у розмірі 46000,00 грн., про що також свідчить рух коштів за випискою по рахунку позичальника (а.с. 13 оборот). Так, відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Крім того, відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Так, у зв`язку із не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, відповідно до кредитного договору, згідно із наданим позивачем розрахунком боргу та випискою по рахунку позичальника, заборгованість [PERSON] за наведеним кредитним договором, станом на 29 травня 2020 року становить 75868,50 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 75781,53 грн., що включає в себе 46000,00 грн. - заборгованості за дозволеним овердрафтом та 29781,53 - заборгованості за недозволеним овердрафтом, а також заборгованості за відсотками у розмірі 86,97 грн. (а.с.11-19). Відповідач не надав суду докази, що сума заборгованості є меншою або відсутня. Крім того, судом встановлено, що 28 травня 2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-34 (а.с. 24-27). Відповідно до умов 2.1 наведеного договору, Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредиторові за плату, а Новий кредитор приймає належні Первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі Боржників. Як вбачається, на виконання умов договору відступлення права вимоги, АТ «Райффайзен Банк Аваль» було сплачено ціну вказаного договору на рахунок нового кредитора - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», про що свідчить платіжне доручення №18431 від 28 травня 2020 року (а.с. 29). Згідно Витягу реєстру боржників №114/2-34 (в новій редакції від 02 червня 2020 року), підписаного сторонами правочину, до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» від АТ «Райффайзен Банк Аваль» перейшло право вимоги за кредитним договором №010/1062/82/0216942 від 22 січня 2018 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , на загальну суму заборгованості 75868,50 грн. (а.с. 28). За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Так, відповідно до матеріалів справи, про зміну кредитора за кредитним договором №010/1062/82/0216942 від 22 січня 2018 року та необхідність сплатити суму боргу, новий кредитор повідомив [PERSON] , шляхом направлення на його поштову адресу відповідного повідомлення-вимоги від 29 травня 2020 року (а.с. 30). Крім того, вбачається, що з метою досудового врегулювання спору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на адресу відповідача [PERSON] було надіслано досудову вимогу від 06 жовтня 2022 року № В3058, з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 75868,50 грн., яка відповідачем виконана не була (а.с. 31). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 75868,50 грн. заборгованості за кредитом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором №010/1062/82/0216942 від 22 січня 2018 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , який підтверджує рух коштів по рахунку, в той же час, відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив до позовної заяви та спростувати доводи позивача. Крім того, відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2481,00 грн., які сплачено позивачем при зверненні до суду з даним позовом (а.с. 4). На підставі викладеного,

Outcome: approved