Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначав, що він є власником квартири [ADDRESS] . 29 серпня 2008 року він і [PERSON] уклали шлюб. Ще до реєстрації шлюбу він 03 липня 2008 року зареєстрував місце проживання відповідача у належній йому квартирі. Однак подружнє життя у них не склалося. 12 листопада 2013 року шлюб між ними розірваний. Фактично відповідач проживала у вказаній квартирі до розірвання шлюбу, після чого залишила належну йому квартиру та більше у квартирі не з`являлася, її речі у квартирі відсутні. Добровільно вирішити питання зняття [PERSON] із реєстраційного обліку місця проживання у квартирі неможливо, оскільки місце її проживання йому невідоме. Реєстрація відповідача у належній йому квартирі порушує його права як власника квартири. Оскільки [PERSON] у належній йому на праві власності квартирі не проживає без поважних причин, тому вважає, що відповідач втратила право користування цим житлом та встановленим між ними сервітутом у вигляді усної домовленості щодо реєстрації проживання у житловому приміщенні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Боярова А.В. у суді позовні вимоги підтримала, у подальшому подала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, розгляд справи здійснювати за відсутності сторони позивача. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином за зареєстрованим місцем її проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд вона не повідомила, відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення сторони позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . 29 серпня 2008 року позивач [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. 12 листопада 2013 року цей шлюб між ними розірваний, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільної стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №\~144. Із довідки №\~1363 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої КП ЖЕК-4, вбачається, що у зазначеній вище квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Із акта обстеження житлових умов від 09 червня 2021 року, складеного депутатом Броварської міської ради Київської області Негодою Г.В. у присутності сусідів позивача, вбачається, що на момент обстеження за адресою: [ADDRESS] , постійно зареєстрований та постійно проживає позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] у квартирі не проживає із 12 листопада 2013 року. Місце її перебування невідоме. Згідно із довідкою №\~06-11/3553 від 14 липня 2021 року, наданою на запит суду Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування Прозорий офіс Броварської міської ради Київської області, видно, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , із 03 липня 2008 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] у суді показали, що відповідач [PERSON] у належній позивачу квартирі не проживає із листопада 2013 року без поважних причин, перешкод у користуванні квартирою їй ніхто не чинив, її речі у даній квартирі відсутні. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У ч. 2 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач більше одного року не проживає без поважних причин у належній позивачу на праві приватної власності квартирі та сервітутом у вигляді усної домовленості між ними щодо реєстрації місця проживання та проживання у житловому приміщенні відповідач не користується, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про припинення сервітуту та визнання [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним вище жилим приміщенням, ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved