Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-03 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту також - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі по тексту також - відповідач), в якому просить стягувати з відповідача аліменти щомісячно на її користь в розмірі 1\\4 частину від суми одержуваних ним доходів з дня подання даного позову і до часу закінчення позивачкою навчання у вищому навчальному закладі України, але в період не більше досягнення позивачкою двадцятитрьохлітнього віку. Також просила судові витрати у виді сплати судового збору покласти на відповідача. Позивач вказує на те, що відповідач [PERSON] являється її рідним батьком. 01 серпня 2021 року позивачка зарахована на навчання (денна форма) в Національну академію Служби безпеки України, термін навчання в якій закінчується в лютому 2025 року. Позивачка з відповідачем проживають окремо. Позивачці відомо, що відповідач має дохід і має можливість надавати їй матеріальну допомогу, оскільки позивачка навчається у вищому навчальному закладі, являється військовослужбовцем, а відтак позбавлена можливості працювати у вільний від навчання час. У позивачки, є проблеми з коштами, необхідними для оплати вартості проїзду додому у вихідні дні, придбання необхідних предметів особистої гігієни, інших побутових речей. Позивачка стверджує, що відповідач має дохід і гарний стан здоров`я, а відтак має можливість виплачувати аліменти в розмірі 1\\4 частки від одержуваних ним сум доходу на її утримання до часу закінчення позивачкою навчання на денній формі навчання. Оскільки особистий дохід громадян, які не перебувають на державній службі або не працюють в органах місцевого самоврядування, не оприлюднюються, тому надати суду довідку про фактичний дохід відповідача позивачка не має змоги. Більше того, його місце роботи наданий час їй не відомо, можливо він одержує пенсію. В добровільному порядку відповідач [PERSON] надавати позивачу матеріальну допомогу відмовляється, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 16.08.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. 23.09.2022 ухвалою судді здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 22.12.2022 відповідач надав на адресу суду відзив, в якому просить провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.01.2023 у задоволенні клопотання [PERSON] про перехід до розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів у порядку загального позовного провадження - відмовлено. Ухвалою суду від 04.01.2023 клопотання [PERSON] про витребування доказів залишено без задоволення. Позивач у судове засідання не з`явилась, у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, вказав, що не ухиляється і надає посильну допомогу позивачці із пенсії, оскільки інших доходів не має. У 2021 придбав позивачу перед від`їздом на навчання одяг на суму 17 980 грн., що підтверджується товарними чеками, доданими до відзиву на позовну заяву. На протязі навчання в Академії неодноразово відвозив її з м.Києва додому та з дому до м. Києва на власному автомобілі, який заправляв за власні кошти, поповнював мобільний телефон. Відповідач також пояснив, що постійно допомагає старшому сину грошовими коштами та дав суду копії квитанцій про переказ грошових коштів. Відповідач звертає увагу на те, що є інвалідом 3-ї групи, на даний час виховує 6-ти річну дочку [PERSON] , [INFO] , окрім пенсії, інших доходів не має. Щомісячно витрачає кошти на комунальні послуги, на харчування своєї сім`ї. Дружина у зв`язку з військовими подіями не працює і єдиним доходом в сім`ї є пенсія відповідача. Окрім того, малолітня дитина росте і розвивається, їй необхідно купувати одежу, оплачувати дитячий садочок та інші заходи. Позивач по справі, навчається в Академії СБУ та перебуває на повному державному утриманні, тобто безоплатно проживає в гуртожитку в двомісній кімнаті, харчування безоплатне, безкоштовно отримує форменний одяг, в якому проводить більшість свого часу, а тому відповідач вважає позовні вимоги безпідставними. Заслухавши пояснення відповідача, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , актовий запис №3, свідоцтво серії [NUMBER] . Її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно Довідки №2 від 14.04.2022, виданої Національною академією Служби безпеки України вбачається, що [PERSON] з 01 серпня 2021 року проходить військову службу (навчання) (денна форма) в Національній академії СБ України, навчальною программою підготовки за освітнім ступенем бакалавр, за обраною спеціальністю, передбачено термін закінчення навчання - лютий 2025 року. За правилами частини першої статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 Сімейного кодексу України ). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей 191, 200 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Верховний Суд у Постанові від 29.01.2018 року у справі № 622/373/16-ц зазначив, що положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 Сімейного кодексу України визначаються декілька видів виконання обов`язку утримувати дитину, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Верховний Суд роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 Сімейного кодексу України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 Сімейного кодексу України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання) (Постанова Верховного Суду від 29.01.2018 року у справі № 622/373/16-ц). Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до закінчення позивачем навчання, однак, не більше як до досягнення останньою 23-річного віку. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved