Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернулася до [PERSON] із позовом у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач є батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Починаючи з грудня 2015 року відповідач життям доньки не цікавився, жодного разу не приводив та не забирав з дитячого садочка, не виявляє бажання спілкуватись з донькою та брати участь у її вихованні, аліменти на дитину не сплачує. Відповідач взагалі відсутній у житті доньки. Відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, тобто самоусунувся від її виховання. Вихованням дитини займається тільки позивач, забезпечує йому гідні умови проживання, а тому просить задовольнити її позов. Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 31 серпня 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи у засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9). На підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 104 року у справі №199/1485/14-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] з 24 лютого 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10,11). Оцінюючи доводи позивача про неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків суд враховує наступне. Згідно довідки - розрахунку по аліментах, виданою 01 вересня 2021 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у сумі 135214,25 грн. Зі змісту зазначеного розрахунку вбачається, що боржником за судовим наказом у період з 2014 року по вересень 2021 року не здійснено жодного платежу (а.с.13-14). Наведене свідчить про ухилення відповідача від обов`язку утримувати дитину, забезпечувати її матеріально. Згідно довідки КЗДО (ясла-садок) комбінованого типу №2 Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 03.09.2021, [PERSON] відвідувала вказаний заклад з серпня 2016 року по серпень 2019 року; протягом всього цього часу дитину приводила і забирала мама [PERSON] ; батько дитини дошкільний заклад не відвідував (а.с.15). Аналогічна інформація надана КЗО №338, який дитина відвідувала з вересня 2019 року по червень 2020 (а.с.16). Як вбачається з характеристики учениці 2-А класу КЗ «Навчально-виховний комплекс №33» [PERSON] має навчальні досягнення достатнього рівня, добре розвинену пам`ять, добрий загальний розвиток; мати доньки завжди забезпечує всім необхідним для освітнього процесу, систематично відвідує батьківські збори. За період з 2020-2021 батько не приймав участи у вихованні доньки (а.с.17). У судовому засіданні допитана свідок [PERSON] , яка пояснила, що позивач є її донькою. Батька своєї онучки [PERSON] вона бачила два рази в житті, під час знайомства та під час сварки. Дитина проживає з мамою, а батько не утримує дитину матеріально, не спілкується з нею. Батька в житті дитини немає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача. Знає, що [PERSON] є батьком доньки позивача - [PERSON] . Родину вона знає добре, час від часу доглядала дитину. Їй відомо, що батько не приймає участі у житті [PERSON] , не відвідує доньку, її виховує тільки мама. Наведені докази свідчать про те, що відповідач не цікавиться життям своєї дитини, ухиляється від обов`язку виховувати її. 13 липня 2022 рганом опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради складено висновок, у якому вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських право по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.78-80). Як встановлено у ч.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Натомість висновок органу опіки та піклування містить мотиви його прийняття, посилання на обставини справи, норми законодавства, яким керувався орган опіки та піклування та не суперечить інтересам дитини, тому із зазначеним висновком суд погоджується. Оцінюючи наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як встановлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати доньку, що свідчить про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку що позивачем доведено ту обставину, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved