Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить провести поділ майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ним право власності на частину квартири [ADDRESS] , а решту майна залишити відповідачці. Позовну заяву обґрунтовує тим, що з відповідачкою по справі вони перебувають у шлюбі з 28.08.2014. Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу під час спільного проживання ним на ім`я дружини було придбано квартиру за адресою [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана ними за їхні спільні кошти та в інтересах сім`ї, так як до того часу вони власного житла не мали, а жили у родичів. Оскільки договір було оформлено на ім`я дружини, то право власності за нею зареєстровано в цілому. Таким чином, у відповідності до норм чинного законодавства квартира за адресою [ADDRESS] являється їхнім з відповідачкою подружнім майном і є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов визнає частково, а саме: просить залишити за нею 2/3 частки квартири. Розгляд справи просить проводити без її участі. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить його задоволити. Окрім цього, просить стягнути з відповідачки судові витрати по справі в розмірі 1511,00 грн. судового збору та витрат за надання правової допомоги у розмірі 3000,00 грн. за оформлення та подання цивільного позову, та 2000,00 грн. за надання правової допомоги у суді. Просить суд слухати справу за його відсутності. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 03.10.2022 відкрито провадження у справі, призначено відкрите підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання та відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 22.11.2022 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. 25.01.2023 відповідачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов визнає частково, а саме: просить залишити за нею 2/3 частки квартири. Розгляд справи просить проводити без її участі. 25.01.2023 позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить його задоволити. Окрім цього, просить стягнути з відповідачки судові витрати по справі в розмірі 1511,00 грн. судового збору та витрат за надання правової допомоги у розмірі 3000,00 грн. за оформлення та подання цивільного позову, та 2000,00 грн. за надання правової допомоги у суді. Просить суд слухати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, про що складено відповідну довідку. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: відповідно до договору купівлі-продажу від 17.02.2021, посвідченого приватним нотаріусом Бабич В.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 163, відповідачка [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с. 9-14) та зареєструвала право приватної власності на вказане майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 244805946 від 17.02.2021 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.08.2022 (а.с. 8, 15). Згідно з довідкою про доходи, виданою ТзОВ «ТАРКЕТТ ВІНІСІН», [PERSON] за період з січня 2019 року по грудень 2021 року нараховано заробітну плату у розмірі 842075,99 грн. (а.с. 16). [PERSON] , яка є дочкою сторін, відвідує заняття з англійської мови у понеділок з 16:00 год. по 17:00 год. та у суботу з 12:00 год. по 13:00 год., що підтверджується довідкою від 02.01.2022 (а.с. 38). Також [PERSON] , починаючи з 05.08.2022, відвідує заняття зі stretching у «Formus studio», періодичність занять три рази в тиждень, а вартість одного заняття 70 грн., що підтверджується відповідною довідкою від 02.11.2022 (а.с. 33). Згідно з характеристикою, виданою 17.01.2022 на ученицю 3 класу Кропивницької гімназії [PERSON] , остання зарекомендувала себе, як старанна, дисциплінована учениця. Мама постійно контролює і допомагає дитині під час занять. Дівчинка займається в гуртку « [INFO] ». Мама та бабуся з дідусем (зі сторони матері) постійно опікуються дитиною, піклуються про здоров`я та цікавляться її успіхами, привозять в школу та забираються після уроків (а.с. 40). Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зі ст.\~60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма\~ст. 368 ЦК України. Згідно зі ст.\~63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~№ 11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно зі законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 р (справа № 6-399-цс17). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Згідно ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, за таких обставин, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана під час шлюбу подружжям за спільні кошти, що не оспорюється відповідачкою та іншого суду у свою чергу не доведено. Водночас, відповідачка [PERSON] просить суд збільшити її частку під час поділу спільного сумісного майна та визнати за нею 2/3 частини спірної квартири, мотивувала це у підготовчому засіданні тим, що разом з нею проживає їхня з позивачем дитина та вона несе додаткові витрати на утримання доньки, про що долучила відповідні докази. У частинах 2 та 3 статті 70\~СК України передбачено що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Обставини, які дають право на відступлення від засад рівності часток подружжя або збільшення частки підлягають доказуванню. При цьому, суд враховує, що у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року (справа № 297/2837/17) викладений правовий висновок про те, що проживання дітей з одним із батьків само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя відповідно до вимог ч. 3 ст. 70 СК України. Окрім цього, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка зверталася до суду з позовом про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, яка проживає з матір`ю, та визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення її утримання і виховання, а також про те, що дитина повністю перебуває на утриманні матері. Водночас те, що [PERSON] несе додаткові витрати на доньку, за наявності відповідних доказів, можуть бути підставою для звернення з позовом про стягнення з [PERSON] додаткових витрат на підставі ст. 185 СК України, при цьому матеріали справи не містять відомостей, що відповідачка зверталася до суду з вказаною позовною заявою. Таким чином, суд вважає за можливе в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за кожним із сторін право власності по частці вказаної квартири. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір, який підлягає стягненню з відповідачки. Щодо витрат на правничу допомогу суд виходити з наступного. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частинами першою та другою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Аналогічні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат визначено у статтях 141-142 ЦПК України. Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді позивачем надано акт надання правової допомоги б/н від 22.11.2022 до договору про надання правової допомоги від 29.07.2022, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 54 від 10.10.1994, ордер серії ІФ № 063415, квитанції № 464968 та № 464969 від 27.09.2022 (а.с. 31, 32, 35, 36). На підставі вказаних доказів позивач просив стягнути з відповідачки на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень. Виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову, обсягу виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання відповідних процесуальних заяв, потраченого на участь у судових засіданнях часу та врахувавши принцип співмірності і розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 3 000 грн., які є також фактично понесеними. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 3 000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги та 1511,00 грн. судового збору за подання позовної заяви. На підставі викладеного,\~ст.ст. 15, 16, 20, 325, 364, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 63,\~65,\~69, 70, 71, 72 СК України,\~

Outcome: approved