Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

24.09.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу, відшкодування заборгованості та неустойки, стягнення моральної шкоди з фізичної особи-підприємця [PERSON] . 08.10.2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. відкрито провадження у справі, призначено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що 19 червня 2019 року, між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір № 10-2933, предметом якого є встановлення дверей в квартирі [ADDRESS] . За зазначеним вище договором нею була внесена предоплата у розмірі 86 000 грн. При цьому, договором встановлено, що продавець передає покупцю товар протягом 65 календарних днів з моменту підписання усіх необхідних документів та отримання повної оплати від покупця. Зважаючи на те, що після спливу 65 календарних днів відповідач не надав відповіді позивачці коли товар буде готовий, остання у вересні та повторно у листопаді 2019 року у телефонному режимі звернулася до відповідача з вимогою виконати зобов`язання за договором, за результатами розмови якої її було повідомлено про необхідність сплатити суму у розмірі 7 230 грн. за доставку і монтаж товару. 14.11.2019 року позивачка внесла доплату за товар у розмірі 36 946 грн і здійснила оплату за доставку товару ФОП [PERSON] в розмірі 7 230 грн. Зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, позивачка просила стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 122 946 грн. за товар, що були сплачені на виконання договору купівлі-продажу № 10-2933 від 19.06.2019 року; 7 230 грн. за доставку і монтаж товару та 100 000 грн. в якості моральної шкоди. 08.10.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. 17 вересня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що останнім виконано умови договору, а саме поставлено позивачці «Комплект для санвузла» вартістю 10 519 грн., «комплект для кухні» вартістю 36 778, 52 грн., а також було повідомлено позивачку про готовність до поставки «комплекту для гардеробу» вартістю 75 647, 39 грн., всього на суму 122 945, 56 грн. Крім того, зазначив, що відсутні підстави для стягнення грошових коштів у сумі 7 230 грн., оскільки позивачем було здійснено замовлення та оплачено послуги по монтажу третій особі, а заявлені вимоги про стягнення пені за період з 31.08.2019 року по 17.01.2020 року передує завершенню встановленого договором кінцевого терміну поставки, а тому є такими, що суперечать умовам укладеного договору. Також просив відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, з підстав її необгрунтованості. 20.12.2021 року судом прийнято до провадження заяву позивачки [PERSON] про збільшення позовних вимог, відповідно до якої з підстав порушення відповідачем зобов`язання, позивачка просила стягнути пеню в розмірі 0.1 % за кожен день прострочення, яка станом на 20.12.2021 року складає 103 523 грн. 34 коп. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року залучено до участі у справі № 752/18503/20 в якості третьої особи на стороні відповідача фізичну особу-підприємця [PERSON] . Позивачка правом подачі відповіді на відзив на позовну заяву не скористалася. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 31.03.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні 11.01.2023 року сторони відсутні. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, просив задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі, з урахуванням заяви про їх збільшення. Відповідачка у судовому засіданні відсутня, про дату та час розгляд справи повідомлена належним чином. ЇЇ представник повторно звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи, з огляду на що суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. Третя особа ФОП [PERSON] , про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. З огляду на викладене суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників, ухвалити судове рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково за наступних підстав. Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, 19 червня 2019 року, між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу № 10-2933 . Відповідно до п.1.1 зазначеного вище договору відповідач зобов`язується передати у власність позивачки товар - двері та/або фурнітуру та/або комплектуючі згідно замовлення позивачки, а остання прийняти й оплатити товар. (а.с. 22-27) Відповідно до п.4.1. ціна кожної одиниці товару вказана в специфікації договору. За даними специфікації № VD000010582 від 19.06.2019 року, як додатку до Договору № 10-2933 встановлено три позиції товару: «гардероб» вартістю 75 647, 39 грн., «санузел» вартістю 10 519,65 грн. та «кухня» вартістю 36 778, 52 грн., ціна товару разом складає у сумі 122 945, 56 грн. Згідно п.4.5. Договору в залежності від асортименту товару сторонами погоджено можливість застосування двох варіантів умов оплати: зокрема п. 4.5.2 передбачена поетапна оплата: перший етап оплати у сумі не менше 70% від загальної ціни договору, здійснюється покупцем в день підписання даного Договору; другий етап оплати сплачується покупцем не пізніше ніж за три робочі дні до запланованої дати відвантаження товару. Згідно п.3.1. Договору відповідач передає товар позивачці протягом 65 календарних днів з моменту підписання сторонами усіх необхідних документів ( договір та додаткові угоди до нього) та отримання повної оплати від позивачки згідно даного договору. Відлік строку поставки товару починається з дати зарахування грошових коштів на рахунок продавця відповідно до погоджених сторонами умов оплати товару. На виконання умов Договору 19 червня 2019 року позивачкою [PERSON] було сплачено відповідачу ФОП [PERSON] грошові кошти у сумі 86 000 грн., що становило 70 % від загальної вартості ціни суми, яка зазначена в специфікації договору, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру ( а.с. 21). Позивачка у позовній заяві стверджувала, що під час телефонної розмови зі співробітниками ФОП [PERSON] останні повідомили, що товар готовий та може бути доставлений та змонтований у разі сплати позивачкою грошових коштів у розмірі 7 230 грн., у зв`язку з чим 14.11.2019 року позивачкою [PERSON] було сплачено відповідачу ФОП [PERSON] грошові кошти у сумі 36 946, 00 грн. та ФОП [PERSON] у розмірі 7 230, 00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. Звертаючись до суду з позовом позивачка стверджувала, що в зазначений у договорі строк відповідачем так і не було виконано своїх зобов`язань за договором, не виконано їх і на час звернення до суду з позовом. Відповідачка, заперечуючи проти позовних вимог, у частині стягнення з нього вартості замовленого позивачкою товару на суму 122 945, 56 грн. не надала суду будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження передачі останній товару у строк визначений умовами договору № 10-2933 від 19.06.2019 року. Доданий до відзиву акт прийняття-передачі товару № 10-2933 Вейк по замовленню № VD00010582 від 15.08.2019 року, на підтвердження отримання позивачкою комплекту товару «Санузел» на суму 11 523, 60 грн. суд не приймає до уваги, оскільки зазначене у ньому найменування товару не відповідає переліку, зазначеного у специфікації товару, що є невід`ємною частиною договору № 10-2933 від 19.06.2019 року. Крім того, у відповідності до абз.2 п. 5.3 Договору він не містить підтвердження про його підписання саме [PERSON] . Отже, з наданих сторонами у справі доказів, судом встановлено, що відповідачка у встановлений строк, договірні зобов`язання за договором № 10-2933 від 19.06.2019 року не виконала, товар за договором замовнику не передала, доказів того, що виконання договору не відбулося з вини замовника відповідачкою суду не надано, а відтак остання має обов`язок відшкодувати позивачці суму коштів попередньої оплати, яку вона передала їй за придбання товару. Що ж стосується позовних вимог позивачки про стягнення з відповідачки ФОП [PERSON] грошових коштів у розмірі 7 230 грн. сплачених ФОП [PERSON] за монтаж та доставку товару, то вони є безпідставними та необгрунтованими, оскільки умовами договору № 10-2933 від 19.06.2019 року не передбачена ціна за його доставку, а щодо послуги монтажу товару позивачкою у відповідності до п. 1.7 Договору не надано доказів на підтвердження укладення відповідного договору між нею та ФОП [PERSON] та його оплати. Крім того, позивачка просила стягнути з ФОП [PERSON] суму пені на підставі п. 9.3 Договору №10-2933 від 16.09.2019 року за період з 31.08.2019 року по 20.12.2021 року у сумі 103 523, 34 грн. Суд, перевіривши наданий позивачкою розрахунок, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Так, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки. Згідно п.3.1. Договору з приводу якого заявлено спір, продавець передає товар покупцеві протягом 65 календарних днів з моменту підписання сторонами усіх необхідних документів ( договір та додаткові угоди до нього) та отримання повної оплати від покупця згідно даного договору. Відлік строку поставки товару починається з дати зарахування грошових коштів на рахунок продавця відповідно до погоджених сторонами умов оплати товару. Пунктом 9.3 Договору купівлі-продажу №10-2933 від 19.06.2019 року передбачено, що в разі порушення продавцем строків поставки товару, передбачених цим договором, покупець має право стягнути з продавця пеню у розмірі 0,1% від ціни одиниць товару, строки поставки яких прострочені, за кожен день прострочення, яке обчислюється, починаючи з 7 дня прострочення. Сплата пені не звільняє продавця від виконання своїх зобов`язань за цим договором. Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що позивачкою 14.11.2019 року було здійснено повну оплату на виконання договору №10-2933 від 16.09.2019 року, а відтак граничним терміном виконання відповідачем умов договору було 17 січня 2020 року, а сума пені за прострочення строків поставки товару повинна обчислюватися з 24 січня 2020 року. Таким чином, оскільки ФОП [PERSON] були порушені строки поставки товару, зазначені в договорі, суд стягує з останньої на користь позивачки пеню за несвоєчасну поставу товару, а саме «комплект для гардеробу», «комплект для санвузла» саме за період з 24.01.2020 року по 20.12.2021 року, що складає ( сума заборгованості 86167.04 грн. * кількість днів прострочення 696 * розмір договірної пені - 0,1 % за кожний день прострочення / 100) 59 972 грн. 26 коп. При цьому, як видно зі змісту повідомлення отриманого 02.03.2020 року позивачкою [PERSON] від відповідачки ФОП [PERSON] остання повідомила, що позиція «комплект для кухні» готовий та просила узгодити час для його встановлення. Останнє не було спростовано позивачкою будь-якими належними та допустимими доказами. У зв`язку з чим суд вважає за можливе стягнути пеню за невиконання договору в частині доставки «комплекту для кухні» за період з 24 січня 2020 року по дату отримання позивачкою повідомлення про можливість його відвантаження, а саме 02.03.2020 року, що складається з( сума заборгованості 36778,52 грн. * кількість днів прострочення 38 * розмір договірної пені - 0,1 % за кожний день прострочення / 100) 1 397 грн. 58 коп. Щодо вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. В даному випадку позивачкою не надано жодних доказів завдання їй моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачем порушено строки виконання договору, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми коштів попередньої оплати у розмірі 122 945 грн. 56коп., пені в розмірі 61 369,84 грн., в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Питання про розірвання договору купівлі-продажу позивачка зазначила лише у самій назві позовної заяви, однак будь-якого правовового обґрунтування такій вимозі не надала та у прохальній частині не зазначила такої позовної вимоги. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Пунктом першим ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачкою надано договір № Т-580 від 14.01.2020 року укладеного між ТОВ « Центр юридичної допомоги населенню та бізнесу» та [PERSON] , квитанцію від 14.01.2020 р. про переказ коштів в розмірі 9870,00 грн. (а.с. 16-18). Таким чином, зважаючи на те, що позивачкою [PERSON] не було надано доказів на підтвердження укладення нею договору про надання правничої допомоги та відповідно понесення судових витрат під час розгляду справи, суд приходить до висновку про відмову у стягненні з відповідача судових витрат на правничу допомогу. Оскільки позивачка при подачі позовної заяви до суду була звільнена від сплати судового збору, спір задоволено частково, то у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати з розгляду даної справи слід віднести за рахунок відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі - 1 835 грн. 35 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial