Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

26 липня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Новопразька селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.03.2014 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.04.2016. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею. Після розлучення відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не сплачує аліменти, ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, не спілкується з ним, не дбає про його самоусвідомлення, не сприяє загальновизнаних норм моралі, не дає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач не вітає сина з днями народженнями, не дарує іграшок, не відвідує його вдома або дитячому дошкільному закладі, не цікавиться його життям. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 11.08.2022 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Копія ухвали була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 10.11.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Позивач у судовому засіданні підтримала позов із зазначених у ньому підстав, просила його задовольнити. Пояснила, що відповідач останній раз бачився із сином коли йому було 9 місяців. Після цього відповідач сина не бачив, не спілкувався з ним, не цікавився його життям, аліменти на його утримання не сплачує. Також зазначила, що їй відомо, що відповідач у 2017-2018 роках виїхав до Польщі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі через оголошення на сайті Судової влади України, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги та висновок підтримують. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.03.2014 по 04.05.2016, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.04.2016 про розірвання шлюбу (а.с.9-10). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, актовий запис № 33, [PERSON] народився [INFO] . Його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно копії довідки, виданої Новопразькою селищною радою №1343 від 04.11.2021, [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до висновку виконавчого комітету Новопразької селищної ради, як органу опіки та піклування від 24.02.2022 №20, комісія просить позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.15-16). Згідно копії характеристики, виданої Новопразьким НВО, [PERSON] навчається у Новопразькій НВО з 1 класу (2020 р.), проживає з мамою. Мати приділяє багато уваги сину. За час навчання батько [PERSON] жодного разу не відвідував школу та ніяким чином не цікавився досягненнями сина (а.с.17). Згідно копії заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.04.2015 та виконавчого листа до нього, справа №398/717/15-ц, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] (а.с.19-21). Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 02.11.2021 №96757, виданого Олександрійським ВДВС, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] станом на 01.10.2021 становить 114178,39 грн. (а.с.18). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що неповнолітній [PERSON] мешкає разом із матір`ю [PERSON] . Вихованням та утриманням дитини займається лише мати. Батько дитини [PERSON] бачив сина в останній раз коли останньому було близько року, у вихованні та утриманні сина не приймає участі, дитину не відвідує, його життям та здоров`ям не цікавиться. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати - юність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 51 Конституції України передбачений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З наданих суду доказів та пояснень учасників справи вбачається, що [PERSON] повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина, не спілкується з ним, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться його життям, станом здоров`я, не відвідує, не турбується про фізичний і духовний розвиток, не надавав та не надає матеріальної допомоги на його утримання, що свідчить про байдужість відповідача як до власного сина, так і до виконання батьківських обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виховання та утримання своєї дитини та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а тому позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі по 992,40 грн.

Outcome: approved