Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) через свого представника адвоката Стецяк В.М. (далі - представник позивача) звернувся до суду із вищевказаним позовом до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі відповідач) мотивуючи тим, що [INFO] помер [PERSON] , який приходився рідним братом позивача. Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом, вчиненим 17.02.2020, відповідно до якого спадкодавець заповів усе своє майно позивачеві - [PERSON] . До складу спадкової маси увійшла земельна ділянка, площею 3,39 га, що розташована на території Нападівської сільської ради та належала спадкодавцеві на підставі державного акту серії ВН №05501. Позивач спадщину прийняв шляхом звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в межах визначеного законодавцем строку, утім йому було відмовлено у видачі нотаріального акту з тих підстав, що не підтверджується належність майна спадкодавцеві у вигляді вищевказаної земельної ділянки, оскільки відповідно до свідоцтва про смерть помер « [PERSON] », тоді як державний акт видано на ім`я « [PERSON] », а також відсутні відомості про власника земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, та стало підставою звернення до суду із даним позовом. Відзиву на позов відповідачем не було надано. Ухвалою суду від 20.09.2021 відкрито провадження у даній справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.11.2021 відмовлено у прийнятті заяви відповідача про визнання позову. Ухвалою суду від 29.03.2022 за клопотанням позивача витребувано докази, а саме з нотаріальної установи матеріали спадкової справ після смерті спадкодавця. Ухвалою суду від 07.06.2022 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, позивач направив до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, до суду було надано заяву за підписом голови Липовецької міської ради Бичкова В., відповідно до якої він позов визнав, не заперечував щодо його задоволення, а розгляд справи просив проводити за відсутності представника органу місцевого самоврядування. Приймаючи до уваги те, що сторони скористались своїм правом на розгляд справи у їх відсутність, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.223 ЦПК України, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності сторін, на підставі зібраних у справі доказів, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.02.2020 (а.с.13). Після його смерті відкрилася спадщина. Із матеріалів спадкової справи №476/2020, судом встановлено, що своїм правом на спадкування скористався позивач [PERSON] , подавши 27.02.2020 заяву про прийняття спадщини за заповітом від 17.02.2020 після смерті свого брата [PERSON] , який помер [INFO] до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини (а.с.128). Як убачається із заповіту вчиненого 17.02.2020, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив особисте розпорядження, відповідно до якого заповів усе належне йому майно, рухоме і нерухоме, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і все те, на що за законом буде мати право та належати йому на момент смерті - [PERSON] , [INFO] (а.с. 21). Вказаний заповіт було посвідчено секретарем Нападівської сільської ради у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №5. За життя спадкодавця заповіт не змінювався та не скасовувався. За матеріалами спадкової справи інші спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у спадщині за наявності заповіту, відсутні. Отож зібрані у справі докази підтверджують, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняв у визначений законодавцем строк, подавши заяву нотаріусу відповідного змісту за місцем відкриття спадщини, відтак в силу приписів ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить йому з часу відкриття спадщини. Постановою завідувача Самбірської державної нотаріальної контори від 26.03.2021 (а.с. 18), [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 3,3947 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського призначення, що розташована на території Нападівської сільської ради Липовецького району. Відмова мотивована тим, що на підтвердження факту належності спадкодавцю земельної ділянки було надано Державний акт на право приватної власності на землю серії ВН № 05501 виданий 07.10.2000 Нападівською сільською Радою народних депутатів, де власник зазначений [PERSON] , тоді як помер [PERSON] . Також було надано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданий 15.10.2021 за № НВ-0005821192020, де в блоці відомостей відсутня інформація про власника земельної ділянки. Як убачається із рішення 12 сесії 23 скликання Нападівської сільської ради народних депутатів від 11.08.2000 (а.с.15), було вирішено погодити схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) та затвердити технічну документацію по передачі земельних ділянок (паїв) в натурі громадянам с. Вікентіївка із земель колективної власності КСП «Трудівник». Відповідно до списків громадян с. Вікентіївка, яким передаються земельні частки (паї) в натурі із земель КСП «Трудівник», який є додатком до рішення 12\~сесії 23\~скликання Нападівської\~сільської ради\~народних депутатів\~від 11.08.2000\~(а.с.16),\~у списку під №29 значиться - [PERSON] , земельна ділянка розміром 3,39 га (а.с.16). Як убачається із Державного акту на право приватної власності на землю серія ВН №05501 (а.с.22), на підставі рішення 12 сесії 23 скликання Нападівської сільської ради народних депутатів від 11.08.2000, на ім`я [PERSON] було видано вказаний правовстановлюючий документ, відповідно до якого передано у приватну власність земельну ділянку, площею 3, 39 га, в межах згідно з планом, що розташована на території Нападівської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що в Книзі записів державних актів вчинено запис за №285. Як слідує із довідки виданої Липовецькою міською радою від 23.01.2021 №19 (а.с.17), [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] на ім`я якого видано державний акт Серії ВН №05501 від 07.10.2000, це одна і та ж особа. Судом встановлено, що 01.06.2013 між [PERSON] та ПСП «Агрофірма Нападівська» було укладено Договір оренди землі №7в, відповідно до якого орендодавець передав орендареві земельну ділянку кадастровий номер 0522283800:04:000:5301, площею 3,3947 га, яка знаходиться на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області в межах села Нападівка, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру (а.с.27), відомості про земельну ділянку кадастровий номер 0522283800:04:000:5301, площею 3,3947 га, яка знаходиться на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, внесені до реєстру, форма власності приватна, внесено відомості про оренду земельної ділянки орендар ПСП «Агрофірма Нападівська», строк дії речового права до 01.01.2024. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.33), внесено актуальну інформацію про державну реєстрацію іншого речового права право оренди земельної ділянки орендар ПСП «Агрофірма Нападівська», строк дії речового права до 01.01.2024, на підставі технічної документації із землеустрою від 17.01.2013 до Державного земельного кадастру. Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні. Державний акт на землю\~- це документ, виданий уповноваженим державним органом, що підтверджує право власності або право користування громадянина чи юридичної особи на земельну ділянку.\~ З 01.01.2013, у зв`язку з набранням чинності\~Закону України «Про Державний земельний кадастр» (далі Закон № 3613)\~державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою\~не видаються, а земельні ділянки як об`єкти права реєструються в Державному земельному кадастрі (далі ДЗК), права на них (власності, користування, тощо) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Реєстрація прав щодо земельної ділянки можлива лише за умови, що таку ділянку зареєстровано в ДЗК. Основним законом, що встановлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру є\~Закон України «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закону № 3613). Відповідно до частини дев`ятої статті 21\~Закону № 3613\~відомості про речові права на земельні ділянки, що виникли\~до 01.01.2013, вносяться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, до ДЗК із Державного реєстру земель та документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 01.01.2013, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів. Відомості про розподіл земель за формами власності і видами речових прав вносяться до ДЗК відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Наявність помилок у правовстановлюючому документі на землю унеможливлює реалізацію особою своїх прав власника земельної ділянки. Відповідно до пункту 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 25\~грудня 2015\~року №\~1127 (далі\~ Порядок) для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. З огляду на викладене, позивач не позбавлений можливості звернутися до державного реєстратора з метою внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності спадкодавця, надавши останньому витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та передбачені п. 66 вищевказаного Порядку документи від нотаріуса, який завів спадкову справу. Після внесення відомостей до Державного реєстру прав про спадкодавця, як власника земельної ділянки, та відповідних змін до Державного земельного кадастру в частині зазначення власника видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно може бути вчинена нотаріусом на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Судом встановлено, що підставою для відмови нотаріусом у видачі на ім`я позивача нотаріального акту послугувало те, що не підтверджується факт належності [PERSON] , який помер [INFO] правовстановлюючого документу у вигляді Державного акту Серії ВН №05501 від 07.10.2000 виданого на ім`я « [PERSON] », інші спадкоємці відсутні, отож питання, у випадку неможливості його врегулювання у позасудовому порядку шляхом внесення змін до такого документу, може бути вирішено шляхом звернення до суду із заявою у порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а рішення суду є для нотаріуса підставою для видачі нотаріального акту. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 зазначеного Закону. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку про те, що оформлення спадкових прав з видачею свідоцтва про право на спадщину, здійснюють нотаріуси або уповноважена на це посадова особа. Суди ж розглядають спори з приводу захисту спадкових прав в разі їх порушення, оспорення чи/та невизнання (частина перша статті 4 ЦПК України) або в разі оскарження особою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (статті 49, 50 Закону України «Про нотаріат»). Отже, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена чи не втрачена, це може бути підставою для відмови у позові. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 182/8267/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 643/20546/14-ц, від 13 травня 2022 року у справі № 552/4460/20, від 19 травня 2022 року у справі № 636/1853/18, від 25 травня 2022 року у справі № 298/1618/19. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що вимоги позивача про визнання права власності на майно, що увійшло до спадкової маси задоволенню не підлягають, оскільки не було доведено наявність перешкод отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку за умови дотримання позасудового порядку. За таких підстав, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed