Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначив, що 03.04.2012 року рішенням Суворовського районного суду м.Одеси у справі №1527/858/12 з відповідачів [PERSON] та [PERSON] було стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість в розмірі 214421,98 гривень. 26.02.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір №GL2N79746 про відступлення права вимоги, відповідно до якого до позивача серед іншого перейшло право вимагати від [PERSON] та [PERSON] погашення заборгованості на свою користь. 09.12.2021 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси у цивільній справі №1527/858/12 було замінено сторону (стягувача) виконавчого провадження на Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс». Посилаючись на те, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси у справі №1527/858/12 відповідачами не виконується та сума заборгованості складає 214421,98 гривень, а відповідно в період з 03.04.2012 року по цей час відповідачі безпідставно користуються коштами у розмірі 214421,98 гривень, просив стягнути з відповідачів солідарно інфляційні втрати та 3% річних за користування грошовими коштами. Разом з тим, враховуючи строки позовної давності позивач здійснює розрахунок заборгованості за період з 24.02.2019 року до 23.02.2022 року, та просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 66184,44 гривень та стягнути в рівних частинах судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі в призначений час в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.04.2012 року рішенням Суворовського районного суду м.Одеси у справі №1527/858/12 з відповідачів [PERSON] та [PERSON] було стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість в розмірі 214421,98 гривень. 26.02.2020 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір №GL2N79746 про відступлення права вимоги, відповідно до якого до позивача серед іншого перейшло право вимагати від [PERSON] та [PERSON] погашення заборгованості на свою користь. 09.12.2021 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси у цивільній справі №1527/858/12 було замінено сторону (стягувача) виконавчого провадження на Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс». З матеріалів справи вбачається, що відповідачами не відшкодовано заборгованість яка відповідно до рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 03.04.2012 року складає 214421,98 гривень. Позивачем було надано розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами, відповідно до якого заборгованість відповідачів складає 66184,44 гривень. Розрахунок вказаних сум наданий суду позивачем та відповідає вимогам закону. Відповідно до частини першої статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За змістом положень статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином - ст.599 ЦК України. Частиною другою ст.\~625\~ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018року у справі №686/21962/15-ц. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625\~ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування 3% річних відповідно до статті 625\~ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Таким чином, з ухваленням судом у 2012 році рішення про стягнення з відповідачів заборгованості не припинилося та триває до моменту фактичного виконання ним грошового зобов`язання. Відтак, позивач має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбаченихст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625\~ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. У відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України слід стягнути на користь позивача з відповідачів по 1135,00 гривень сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved