Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначив, що позивач та відповідачка 07.02.2004 уклали шлюб, про що було видано свідоцтво серії № [NUMBER] від 07.02.2004. Від даного шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія № [NUMBER] від 01.11.2011. Однак, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені. Шлюб фактично розпався, причина розпаду протилежні погляди на сімейне життя, втрата почуття любові та взаємоповага. З травня 2022 року відповідачка виїхала за межі України і з цього часу вони спільним подружнім життям не проживають. На даний час відповідачка проживає на території Польщі з іншим чоловіком, дітей від спільного подружнього життя відповідачка залишила позивачу і вони знаходяться на повному його утриманні. Самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дочки не змогли. На підставі викладеного просив суд розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою та визначити місце проживання неповнолітньої доньки разом з батьком. Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 30.11.2022 у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позові, просили їх задовольнити. Відповідачка через канцелярію суду подала клопотання, в якій вказала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити, розгляд справи проводити за її відсутності, оскільки перебуває у Польщі. Представник третьої особи органу опіки та піклування Стрілківської сільської ради Самбірського району Львівської області в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд, відповідно до правил частини 3 статті 200 ЦПК України\~визнав за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалите рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 07.02.2004 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом запису актів громадянського стану Стрілківської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, про що було видано свідоцтво серії № [NUMBER] від 07.02.2004. Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії № [NUMBER] від 01.11.2020 (а.с.10). З довідки, виданої виконкомом Стрілківської сільської ради Самбірського району Львівської області 11.11.2022 за №792, вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , має на утриманні та вихованні двох дітей, дружина на час складання довідки перебувала у Польщі (а.с.12). З Акту обстеження матеріально-побутових від 11.11.2022 умов видно, що [PERSON] проживає разом із своєю неповнолітньою дочкою [PERSON] , за якою доглядає та займається її вихованням. Також, на своєму утриманні має сина студента [PERSON] . Дружина на даний час перебуває в Польщі (а.с.13). Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються\~Конституцією України\~та\~Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог частини 1\~статті 9 Конституції України, ратифікована\~Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно зі\~статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до статей\~105,\~110,\~112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частини 1\~статті 110 СК України). Згідно із\~статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що має місце припинення подружніх стосунків, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому позов в частині позовних вимог про розірвання шлюбу є обґрунтований та законний, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом із позивачем, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог в цій частині, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини 1\~статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною 3\~статті 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі\~статті 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Відповідно до положень статті 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як роз`яснено у пункті 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визначення його недійсним та поділ майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я\~є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено, що позивач бажає визначити місце проживання спільної доньки разом із собою. Таке ж бажання виявила і відповідачка, яка своєю заявою в підготовчому судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечувала. Враховуючи вік дитини, визнання відповідачкою позовних вимог і не заперечення щодо визначення місця проживання дитини з батьком, також її перебування за кордоном, суд вважає що доцільним є визначення місця проживання дитини разом із батьком, що відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, принципу рівності прав та обов`язків щодо своїх дітей, узгоджуватиме з положеннями Конвенції прав дитини, рішеннями Європейського суду з прав дитини і ґрунтуватиметься на чинному національному законодавстві України. З огляду на встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини з батьком також підлягають задоволенню.

Outcome: approved