Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись з позовом до [PERSON] , в якому просять виселити та зняти з реєстрації [PERSON] з житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позову зазначено про те, що [PERSON] та її сини - [PERSON] та [PERSON] є власниками спірної трикімнатної квартири за вищевказаною адресою, на підставі свідоцтва про право власності від 06.05.2005 року. Право власності на зазначену квартиру набулось шляхом інвестування в будівництво, яке здійснювалось виключно за кошти, подаровані [PERSON] її батьками, котрі також здійснювали контроль за будівництвом, оздобленням та облаштуванням. При цьому умовою батьків було оформлення права власності на квартиру саме на дочку та її синів в рівних долях. Позивачі вказують на те, що старший син [PERSON] - [PERSON] в липні 2021 року подарував бабусі [PERSON] свою 1/3 частку власності на квартиру. На день подання позову в спірній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та колишній чоловік позивача - [PERSON] . В свою чергу співвласник [PERSON] не має іншого житла, і в силу поважного віку та стану здоров`я потребує допомоги та догляду рідних, не може остаточно переїхати до квартири, оскільки там зареєстрований колишній чоловік доньки, котрий зайняв для себе окрему кімнату, а відтак, [PERSON] перебувала в прохідному коридорі без вікон. Позивачі вказують на те, що шлюб між відповідачем та [PERSON] розірвано за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2017. Оскільки спірна квартира була особистою приватною власністю [PERSON] та її синів, та не відноситься до спільної сумісної власності подружжя, відповідач був зареєстрований в ній на праві особистого сервітуту, дія котрого припинилась після розірвання шлюбу між подружжям. Однак, вказане не завадило відповідачу самовільно зайняти окрему житлову кімнату, при цьому не приймати участі у прибиранні квартири, оплаті житлового-комунальних послуг, натомість реєстрація відповідача в квартирі завдає позивачам матеріальних збитків, та унеможливлює оформлення субсидії на житлово-комунальні послуги. В той же час, відповідач отримує пільги на оплату комунальних послуг на підставі посвідчення учасника бойових дій. Позивачі зазначають, що відповідач веде асоціальний спосіб життя, офіційне не працевлаштований, живе за рахунок випадкових заробітків, а в більшості часу відсипається вдома або зносить додому непотріб з вулиці, всупереч волі позивача [PERSON] та захаращує ним складське приміщення. Також, відповідач агресивний та соціально небезпечний, в стані алкогольного сп`яніння вчиняє вдома сварки, домашнє насилля, кричить, нецензурно висловлюється та поводиться неадекватно, що загалом негативно впливає на здоров`я і моральний стан позивачів. Зважаючи на викладене, позивачі вимушені звернутись до суду за захистом порушеного права. 12.09.2022 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 08.12.2022 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті. Позивачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, дпри цьому подали до суду заяви та просять розглянути справу за їх відсутності, вимоги позову підтримують, а також не заперечують щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, правом на подачу відзиву не скористався. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.1991, який був розірваний рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2017 по справі № 754/12701/17 (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про право власності від 06.05.2005, виданого Виконавчим органом Київської міської ради, квартира [ADDRESS] , та скаладається з 3 кімнат, жилою площею 52,90 кв. м, та загальною площею 98,50 кв. м, належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах на праві приватної власності (а.с.25). На підставі договору дарування від 01.07.2021, посвідченого приватним нотаріусом Кивського міського нотаріального округу Лисенко О.О., [PERSON] подарував бабусі [PERSON] право на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.26-28). Отже, позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних частках квартири [ADDRESS] , про що свідчать Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.29-31). Окрім позивача, у спірній квартирі зареєстровані також її молодший син [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА. При цьому позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією тимчасової посвідки на постійне проживання за № [NUMBER] (а.с.20). Позивачі несуть витрати по оплаті житлово-комунальних послуг у належній їм квартирі, що підтверджується відповідними квитанціями. Також, [PERSON] систематично не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до сина [PERSON] , що встановлено за виконавчим листом № 754/4772/19 від 28.10.2019, виданим Деснянським районним судом м. Києва, що перебуває на виконанні у Деснянському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Зокрема, вбачається, що в межах виконавчого провадження № 60660296, державним виконавцем винесено постанови від 07.04.2020 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а також накладено штраф у відповідності до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження».(61-65) Невиконання відповідачем рішення суду підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 03.06.2022 на загальну суму 61 317,99 грн (а.с.66), а також розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від03.06.2022 в рамках виконавчого провадження № 67350120 у сумі 41 219,75 грн (а.с.67). Позивачі в обґрунтування позовних вимог, зокрема зазначають і щодо наявності у власності відповідача іншого нерухомого майна, що дозволяє йому в повному обсязі користуватись ним. Зокрема, вказане підтверджується рішенням Володарського районного суду Київської області суду від 11.11.2021 позовну заяву [PERSON] та [PERSON] про набуття права власності за давністю володіння задоволено, визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності за наьбувальною давністю на нерухоме майно (домоволодіння) в рівних долях, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.36-39). Зважаючи на викладене, суд погоджується з твердженням позивачів щодо того, що спірна квартира не є єдиним місцем для проживання відповідача. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. Водночас, статтею 47 Конституції України встановлено, зокрема, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Тлумачення наведених норм права свідчить, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням у осіб сімейних відносин з власником втрачається й право користування жилим приміщенням у цих осіб. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і не ведуть з ним спільне господарство, усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Окрім того, відповідач не несе витрат по утриманню житла, веде аморальний спосіб життя та порушує в квартирі нормальну атмосферу постійними сварками, криками та нецензурною лайкою, в тому числі відповідач відносно [PERSON] вчиняє домашнє насилля, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме зверненнями позивачів до правоохоронних органів з метою захисту порушених прав. Зокрема, згідно відповіді Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 21.07.2022 щодо розгляду звернення заяви від 11.07.2022 щодо пошкодження вхідних дверей комори розглянуто, при цьому ознак кримінального правопорушення не виявлено, а з громадянином [PERSON] проведено профілактичну бесіда та попереджено про адміністративну відповідальність за порушення правил поведінки в межах санкції за ст. 173-2 КУпАП. Також, в матеріалах справи наявні докази звернення [PERSON] до правоохоронних органів, а саме відпрацьовано повідомлення до служби «102» від 22.05.2022 про те, що по [ADDRESS] , буянить п`яний зять та кидається в бійку, було доручено працівникам мобільної групи реагування, котрими на місці події виявлено [PERSON] , [INFO] в стані алкогольного сп`яніння. Правоохоронцями винесено постанову за статтею 178 КУпАП. При цьому, проінформовано, що [PERSON] при оформленні адміністративних матеріалів надав поліцейським паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] , на час звернення проводиться робота по документуванню вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 Кримінального кодексу України з боку [PERSON] . В процесі судового розгляду справи, на виконання приписів норм ст. 184 ЦПК України, у відповідності до яких позивач може бути допитаний як свідок про відомі йому обставини справи, що мають значення для вирішення справи, судом 20.12.2022 було допитано позивачів [PERSON] та [PERSON] в якості свідків. У відповідності до пояснень, позивачами було повідомлено, що відповідач [PERSON] не бажає самовільно покинути квартиру, зловживає алкогольними напоями, провокує скандали, лайки, та чинить моральний і психологічний тиск на позивачів, що викликає у позивачів побоювання за власну безпеку, та позбавляє можливості спокійно жити у власній квартирі. Позивачі як на підставу своїх вимог посилаються на те, що відповідач [PERSON] після припинення шлюбних стосунків за рішенням суду з [PERSON] , більше не є членом її сім`ї, а отже втратив право користування належним їй нерухомим майном, а саме житловою площею на праві сервітуту. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Згідно з ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Зважаючи на той факт, що підставою для встановлення [PERSON] особистого сервітуту був факт реєстрації його шлюбу з [PERSON] та проживання разом однією родиною у квартирі позивача, а отже факт припинення сімейних відносин тягне за собою підставу припинення особистого сервітуту, зважаючи, що відповідач втратив статус члена сім`ї власника квартири. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що відповідач втратив право на користування чужим майном, а відтак право сервітуту підлягає припиненню на вимогу співвласників цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби.

Outcome: approved