Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

07.02.2022 Концерн «Міські теплові мережі», в особі представника Калініної-Заєць Ю.М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач отримує послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] . У період з 01.11.2014 по 31.10.2021 позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 39 391,86 грн., яку відповідачем сплачено у повному обсязі не було. Також зазначено, що на адресу відповідача неодноразово було направлено претензії стосовно вказаної заборгованості, але вказані претензії були залишені без уваги. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 39\~391,86 грн. та судовий збір у розмірі 2\~481,00 грн. Відповідно до відзиву, який надійшов до суду 15.06.2022, відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, оскільки права власності на вказану квартиру з 04.08.2015 по 30.11.2020 належало іншій особі. Згідно розрахунку заборгованості у квартирі зареєстровано 0 осіб. Таким чином, розрахунок повинен бути розраховано за нормою споживання на одну особу. Також зазначено, що позов подано у лютому 2022 року, з вимогами про стягнення заборгованості з 04.11.2014. Просить застосувати строк позовної давності. Ухвалою судді від 11 лютого 2022 року, відкрито провадження у справі за позовом Концерну „Міські теплові мережі до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Учасники справи заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Ухвалою суду від 04.07.2022 заяву відповідача [PERSON] про залишення позову без розгляду залишено без задоволення. Ухвалою суду від 04.07.2022 заяву відповідача [PERSON] про залишення позову без розгляду залишено без задоволення. Ухвалою суду від 07.09.2022 заяву відповідача [PERSON] про відвід судді залишено без задоволення. Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Позовна заява містить заяву про розгляд вказаної справи у відсутність представника, у разі їх неявки у судове засідання, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи термін розгляду вказаної цивільної справи, наявність заяви представника позивача про розгляд справи у його відсутність, наявність відзиву на позовну заяву із заявою про застосування строку позовної давності, відсутність заяв про відкладення розгляду справи, станом на даний час, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Відповідно до рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2020 (ЄУН 335/2520/19), яке набрало законної сили 31.12.2020, визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Суперфіна Б.М. про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 04.08.2015 про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру [ADDRESS] . Вказаним судовим рішенням встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] 04.08.2015 було зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект». До вказаної реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» 04.08.2015, квартира [ADDRESS] належала на праві власності відповідачу [PERSON] . Отже, з 04.08.2015 по 31.12.2020 право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект», а тому ТОВ «Кей-Колект», як власник зобов`язане було утримувати майно у цей період, а відповідно і сплачувати комунальні послуги. Разом із тим, вимоги про стягнення послуг пред`явлені за період з 04.08.2015 по 31.12.2020 до [PERSON] , який не є належним відповідачем за цими вимогами у вказаний період, оскільки відповідач [PERSON] не зареєстрований у вказаній квартирі, право власності було зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект», будь яких інших доказів, які б свідчили, що відповідач користувався цими послугами, за вказаний період, матеріали справи не містять. При зверненні з позовом позивач вказав відповідачем [PERSON] , клопотань про заміну відповідача чи залучення співвідповідачів позивач не заявляв. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним заява позивача, суд відмовляє у позові до такого відповідача, у частині вимог про стягнення заборгованості з централізованого опалення та гарячого водопостачання заявлених Концерном «МТМ» до [PERSON] за період часу з 01.08.2015 по 31.12.2020, як таких, що пред`явлені до неналежного відповідача. Відповідно до розрахунку долученого до позову, встановлено, що за період з 01.11.2014 по 31.10.2021, особовий рахунок № [NUMBER] , заборгованість складає 39\~391,86 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Враховуючи викладене, у межах заявленого періоду, суд вважає, що позивач обґрунтовано звернувся до суду з вимогами до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за період з 01.11.2014 по 01.08.2015, та з 01.01.2021 по 31.10.2021. Отже, вирішуючи питання про стягнення заборгованості за вказані періоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Правовідносини щодо прав та обов`язків між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 та іншими нормативно-правовими актами України. Згідно з абз. 8 п. 2 Правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630, централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормальної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відповідно ст. 1 ЗУ «Про теплопостачання», споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. У вказаній статті також визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від умов договору не допускається. В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, та встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. ст. 319, 322 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідача, як споживачів послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Вказаний розрахунок заборгованості є обєктивним, він узгоджуються з умовами чинного законодавства. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Факт отримання послуг від позивача відповідачем у відзиві та у судовому засіданні не заперечується. Як і не заперечується несплата відповідачем цих послуг у зазначений період. Доводи відповідача щодо відсутності зареєстрованих осіб у квартирі, у частині вимог про стягнення заборгованості за централізоване опалення, не заслуговують на увагу, оскільки вказана послуга нараховується не на кількість зареєстрованих осіб, а на опалювальну площу. Разом із тим, суд враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що позивач виконував свій обов`язок по наданню послуг, такі послуги позивачем надавались, відповідач ними користувався, а тому виходячи із вищенаведених вимог законодавства відповідач був зобов`язаний своєчасно вносити плату за надані комунальні послуги. Проте, відповідач дані зобов`язання виконував неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем за періоди з 01.11.2014 по 01.08.2015, та з 01.01.2021 по 31.10.2021, у зв`язку із чим позов Концерну «Міські теплові мережі», у цій частині, суд вважає обґрунтованим. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, а також наявності підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд враховує таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020. З позовом до суду Концерн «МТМ», згідно відмітки на позовній заяві, звернулось 07.02.2022. Строк позовної давності продовжено з дня набрання чинності змін у Розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності, з 02.04.2020. Враховуючи викладені обставини, суд доходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами, які виникли з листопада 2014 року по липень 2015 року включно. Таким чином, Концерном «МТМ» заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з 01.01.2021 по 31.10.2021 у межах строку позовної давності. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги, у межах строку позовної давності, у загальному розмірі 8\~153,36 грн. Водночас, у частині вимог про стягнення заборгованості з оплати послуг за період з 01.11.2014 по 01.08.2015, слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності до цих позовних вимог. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» слід задовольнити частково. У відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 513,57 грн.

Outcome: partial