Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

В квітні 2021 року, АТ «МетаБанк» який є правонаступником АБ «Металург» звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення з них солідарно інфляційних втрат в сумі 6448,18 гривень та 3% річних в сумі 3135,83 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.02.2007 між АБ «Металург», та [PERSON] було укладено кредитний договір №32-16-07/0055-КН відповідно до якого АБ «Металург» надав [PERSON] кредит на поточні потреби в розмірі 30000 гривень на термін до 18.02.2009 включно. В той же день, з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №32-16-07/0055-КН між АБ «Металург» та [PERSON] було укладено договір поруки №32-16-07/0055-КН/П. У зв`язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] належним чином не виконували свої зобов`язання за кредитним договором, АБ «Металург» звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором. 22.05.2008 Шевченківський районний суд м.Запоріжжя, задовольняючи заяву АБ «Металург» стягнув солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по кредитному договору №32-16-07/0055-КН в розмірі 52262,16 гривень, судовий збір в розмірі 261,31 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу в розмірі 15,00 гривень. Судовий наказ набрав законної сили 05.06.2008. Позивач наполягає, що станом на день подання цієї позовної заяви судовий наказ від 22.05.2008 Шевченківського районного суду м.Запоріжжя не виконаний, заборгованість за кредитним договором не сплачена, внаслідок чого станом на 31.03.2021 мається заборгованість у розмірі 52262,16 гривень. Просить суд стягнути солідарно [PERSON] та [PERSON] інфляційні втрати в сумі 6448,18 гривень та 3% річних в сумі 3135,83 гривень, а всього 9\~584, 01 гривні. Судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2\~270 гривні, також просить стягнути з Відповідачів. На позовну заяву представником Відповідача [PERSON] адвокатом Луговим Б.В. подано відзив. Так, представник Відповідача стверджує що 20 січня 2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із заявою про поновлення строку пред`явлення до виконання судового наказу від 22.05.2008 (судова справа №336/423/21). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.03.2021 у справі №336/423/21 у задоволенні зазначеної заяви позивачу було відмовлено. Представник Відповідача також зазначає, що Позивач, змінив кінцевий строк виконання основного зобов`язання на 22.05.2008 на підставі частини другої статті 1050 ЦК України шляхом подачі заяви на видачу судового наказу до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Крім того, представник Відповідача зазначає, що строк позовної давності з вимогами про стягнення грошових коштів по кредитному договору №32-16-07/0055-КН сплинув 18 лютого 2012 року. Також, представником Відповідача подано окрему заяву про застосування позовної давності в частині стягнення грошових коштів з [PERSON] . Представником Позивача подано відповідь на відзив, в якій він заперечує проти доводів, викладених у Відзиві. Зазначає, що зобов`язання відповідачів виникли не з кредитного договору, а з судового наказу Шевченківського районного суду від 22.05.2008, який ними до даного часу не виконаний. На підставі викладеного, вважає, що відповідачі зобов`язані, на підставі ст. 625 ЦК України, сплатити інфляційній втрати та 3 відсотки річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представником відповідача [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив. У своєму запереченні представник відповідача акцентує увагу на тому, що зазначений судовий наказ ніколи не пред`являвся до виконання. Відповідачу [PERSON] не було відомо про існування судового наказу Шевченківського суду від 22.05.2007. Крім того, зазначає, що судовий наказ має іншу правову природу ніж рішення суду. В судове засідання представник позивача не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце його проведення був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Луговий Б.В. у судове засідання не з`явилась, .про час, дату та місце його проведення належним чином повідомлені. Від представника надійшла заява про розгляд справи без його та [PERSON] участі. В заяві просить задоволені позовних вимог до [PERSON] відмовити, застосувати строки позовної давності. Вивчивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. 19.02.2007 між АБ «Металург», та [PERSON] було укладено кредитний договір №32-16-07/0055-КН відповідно до якого АБ «Металург» надав [PERSON] кредит на поточні потреби в розмірі 30000 гривень на термін до 18.02.2009 включно. В той же день, з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №32-16-07/0055-КН між АБ «Металург» та [PERSON] було укладено договір поруки №32-16-07/0055-КН/П. Строк кредитного договору №32-16-07/0055-КН від 19.02.2007, укладеного між АБ «Металург»,\~правонаступником якого є АТ «МетаБанк» та [PERSON] встановлено до 18.02.2009 включно. 22 травня 2008 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя видав судовий наказ про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по кредитному договору №32-16-07/0055-КН в розмірі 52262,16 гривень, судового збору в розмірі 261,31 гривень та витрат на інформаційно-технічне забезпечення процесу в розмірі 15,00 гривень. Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди, підтвердженого судовим наказом. Таким чином, відповідачі мають грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2008 року, яке на даний час не виконано. З огляду на те, що відповідачі порушили вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Зволікання відповідачів з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на грошові кошти за неналежне виконання судового рішення. Представником [PERSON] заявлено про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Положеннями ч.1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення ЄСПЛ від 20 грудня2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Із матеріалів справи вбачається, що рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя постановлене 22.05.2008 року і з того часу не виконане. Позивачем клопотання щодо поновлення строку позовної давності не заявлялося, доказів щодо поважності причин пропуску чи переривання строків надано суду не було. На даний час, Позивач втратив можливість пред`явити зазначений судовий наказ для примусового виконання. Загальна (трирічна) позовна давність для примусового стягнення позивачем у судовому порядку заборгованості за вищезазначеним кредитним договором станом на 22.05.2008 року у розмірі 52262,16\~гривень(основного\~зобов`язання)\~сплила ще у 2011\~році,\~а [PERSON] \~позов у\~цій справі\~не визнає,\~просить застосувати\~позовну давність,\~то трирічна\~(загальна)\~позовна давність\~для стягнення\~3\~%\~річних (які\~не є\~штрафними санкціями\~і тому\~на них\~розповсюджується також\~загальний (трирічний)\~строк позовної\~давності),\~як додаткового зобов`язання, теж сплила у 2011 році, враховуючи що позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом у цій справі лише у квітні 2021 року. Безпідставним у даній справі при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах цієї справи є посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц (в якій 3% річних нараховувались позивачем\~за триваюче порушення\~в межах 3-х років до дати звернення з позовом від 2016 року до суду\~за наявності вже рішення\~суду\~від 2009 року\~про стягнення основного боргу\~за кредитним договором), оскільки наведені у постанові Верховного Суду фактичні обставини є різними У зв`язку із викладеним позовні вимоги в частині стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат з [PERSON] підлягають задоволенню, а позовні вимоги в частині стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат з [PERSON] - не підлягають задоволенню. Представником відповідача [PERSON] подана заява про розподіл судових витрат, які скаладють: витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5900 (п`ять тисяч дев`ятсот) гривень, які підтверджуються договором про надання правової допомоги від 28.10.2021 №354 з додатком №1, актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №0001 від 01.11.2021, квитанцією №ПН961 від 27.10.2021, актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №0002 від 26.01.2022, квитанцією №ПН2239 від 27.01.2022, актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №0003 від 23.02.2022, квитанцією №ПН1326 від 23.02.2022. Зазначена заява підлягає задоволенню, від Позивача клопотань про зменшення судових витрат не надходило. На підставі викладеного,

Outcome: partial