Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що після розлучення відповідач [PERSON] вчиняє насильницькі дії по відношенню до неї та дітей. Насильницькі дії тривають в часі, вона неодноразова зверталась в поліцію та до суду, на підставі чого відкриті кримінальні провадження, неодноразово судом видавався обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] з покладенням на нього певних обов`язків та заборон. Сім`я перебуває на обліку в Службі у справах дітей та сім`ї та Центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. Зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] неодноразово і регулярно вчиняє насильство відносно неї, завдає біль та страждання він повинен відшкодувати їй моральну шкоду. Просить стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду в розмірі 300 000,00грн. 20.07.2022 Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 20.07.2022 сторонам направлено лист з додатками до нього, а саме: позивачу копію ухвалу про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї. 09.11.2022 від представника відповідача [PERSON] , адвоката Пилипець А.Ю., надійшов відзив на позовну про стягнення моральної шкоди. Згідно відзиву відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі виходячи із такого. Так посилання позивача на те, що відповідачем було завдано їй тілесних ушкоджень є безпідставними та таким, що доводиться належними доказами у справі (обвинувальним вироком суду). Зазначають, що позивач не надає доказів вчинення відповідачем насильницьких дій щодо позивача. Відсутнє фото-відео фіксація неналежної поведінки відповідача, свідчення свідків (очевидців) такої неналежної поведінки відповідача. Жодне із рішень, на які посилається та якими обґрунтовує позивач вчинення насильницьких дій щодо неї, не містять переліку обставин (насильницьких дій), які вчинялися відповідачем по відношенню до позивача. На думку відповідача [PERSON] , перелік даних рішень суду у цій справі, направлене лише на створення психологічного ефекту, а не доведення фактів та обставин, які зазначаються позивачем у позові. Також зазначають, що у позові не доведено та нічим не обґрунтовується вимога щодо стягнення в якості відшкодування моральної шкоди суми у розмірі 300 000,00грн, не пояснюється з яких міркувань позивач виходила, визначаючи саме цей розмір відшкодування. Нічим не аргументує, що саме цей розмір моральної шкоди буде справедливим та розумним по відношенню щодо страждань, які на думку позивача, вона зазнала від відповідача. Більш того, позивач [PERSON] не надає жодних документально завірених витрат, які були наслідком завдання моральної шкоди (висновки лікарів, проходження курсу реабілітації, чеки на купівлю ліків і т.д.). Також позивач, в силу обставин перелічених вище, не доводить наявність причинно-наслідкового зв`язку та вину відповідача у завдані їй моральної шкоди. На думку відповідача, заявлена сума моральної шкоди у розмірі 300000,00грн направлена на безпідставне збагачення позивача за рахунок відповідача, відшкодування моральної шкоди не повинно призводити до безпідставного збагачення. Просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 09.11.2022 від представника відповідача [PERSON] , адвоката Пилипець А.Ю., надійшло клопотання про залишення позову без розгляду з підстав того, що у провадженні цього суду є справа із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет в з тих самих підстав, а саме по справі № 754/10021/21 в рамках кримінального провадження [PERSON] було подано цивільний позов до [PERSON] про стягнення моральної шкоди з підстав нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень та винесенням обмежувального припису щодо [PERSON] внаслідок вчинення останнім насильницьких дій по відношенню до позивача. Вивчивши клопотання про залишення позову без розгляду та перевіривши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Згідно із ст. 127 КПК України - підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. У відповідності до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. На захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками. Стаття 129 КПК України передбачає, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст.16 ЦК України способами. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Даний позов поданий [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди не стосується конкретного кримінального провадження щодо скоєння кримінального правопорушення [PERSON] , яке розглядається судом в кримінальній справі № 754/10021/21, а обставини даного позову тривають в часі та охоплюють період з 2018 по 2021 рік. Отже суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на звернення до суду для захистом своїх порушених прав, а тому відмовляє в задоволенні клопотання адвоката Пилипець А.Ю. про залишення без розгляду позов у справі № 754/5502/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди. 08.12.2022 від позивача [PERSON] до суду надійшли заперечення на відзив, згідно яких позивач зазначає, що вона неодноразово зверталась до поліції, її скарги ігнорували, про що є рішення суду про бездіяльність, судові рішення не завжди були на її користь, тому [PERSON] продовжував здійснювати протиправні дії. Зазначає, що у справі є всі рішення суду з приводу обмеження спілкування і заборони знаходження в одному помешканні, але навіть обмежувальні заходи, протоколи і приписи не заважали знущатися з неї. Свідками цих знущань були спільні діти, в першу чергу, а потім знайомі і родичі, які бачили синьці по всьому тілі, навіть на обличчі. Є скріншоти, які долучені до справи і свідчать про те, що відповідач не добирав слів, нецензурна лайка і лексика є звичайною справою для нього по відношенню до мами його дітей, залякування, приниження її особистості. Справа №754/10021/21 (у рамках кримінального провадження) внаслідок насильницьких дій по відношенню відповідача до неї, нанесення їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень (струс мозку, численні забої тулуба і зламана грудна клітина). Згідно лікування, шкоди здоров`ю дійсно було заявлено позов, який до цієї справи не має відношення. Також фактором не малим є, що сім`я перебуває на обліку в Службі у справах дітей та сім`ї та Центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Деснянського районної в місті Києві державної адміністрації, як сім`я в якій є факти насильства. Позивач зазначає, що зверталась до практичного психолога, неодноразово до сімейного лікаря, проте, що дуже часто на нервовому ґрунті є проблеми зі здоров`ям, її надавали направлення до стаціонару, прописували таблетки і лікування, про що є записи і направлення. Зазначає, що на сьогоднішній день [PERSON] продовжує насильницькі дії, терпіти, які немає сили, була написана влітку заява і зареєстрована в поліції. [PERSON] також вчиняє насильницькі дії проти свого сина, якого постійно ображає, використовуючи в переписці і розмовах образливі слова, які стосуються не тільки його, а й мене. На сьогоднішній день, залякування, образи, погрози продовжуються, ще в більшому об`ємі, про що свідчить смс повідомлень від [PERSON] , який відправляє з різних номерів телефонів. Це говорить лише про те, що людина не зупинилася і продовжує моральні і фізичні знущання. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди просить врахувати ступінь фізичних і моральних страждань, пов`язаних з індивідуальними особливостями особи, якій завдано шкоду. Просить задовольнити позов в повному обсязі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. 26.09.2018 шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірваний, що підтверджується копією рішення Деснянського районного суду м. Києва (справа №754/4738/18). Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , копії свідоцтв про народження містяться в матеріалах справи. 25.10.2018, згідно копії листа Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві у відповідь на адвокатський запит [PERSON] було повідомлено, що по спецлінії «102» 26.03.2018 надійшло повідомлення [PERSON] про те, що чоловік [PERSON] в агресивному стані її побив, на місце було направлено наряд патрульної поліції УПП, дане повідомлення зареєстровано до ЖЄО Деснянського УПП за № 20002 від 26.03.2018. По спецлінії «102» 27.03.2018 надійшло повідомлення [PERSON] про те, що чоловік неадекватно себе поводить, б`ється, буянить, на місце було направлено наряд патрульної поліції УПП, дане повідомлення зареєстровано до ЖЄО Деснянського УПП за № 20313. До Деснянського УПП 28.03.2018 звернулась [PERSON] із заявою про те, що 26.03.2018 за місцем мешкання чоловік наніс тілесні ушкодження, дану заяву зареєстровано до ЖЄО Деснянського УПП за № 20520. До Деснянського УПП 20.09.2018 звернулась [PERSON] із заявою про те, що її чоловік перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння вчиняє насильство в сім`ї та погрожує фізичною розправою, дану заяву зареєстровано в канцелярії № Ч-4895, під час розгляду даної заяви відносно [PERSON] складено протокол за ст. 173-2 КУпАП та направлено до Деснянського районного суду м. Києва. 05.02.2019, згідно копії акта обстеження умов проживання, складений комісією Служби у справах дітей та сім'ї Деснянської РДА в м. Києві з метою з'ясування обставин щодо насильства в сім'ї за адресою [ADDRESS] вказано, що стосунки, традиції сім'ї напружені, батько б`є матір, з дітьми батько спілкується агресивно. 21.03.2019, згідно копії довідки за результатами перевірки складеної ДОП Деснянського УП ГУ НП у м. Києві зазначено, що за результатами звернення [PERSON] про те, що її чоловік [PERSON] потягом тривалого часу чинить відносно неї протиправні дії, перебуває в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння - було проведено перевірку та за її результатами складено висновок, а відносно [PERSON] було складено протокол за ст. 173-2 КУпАП та направлено на розгляд до Деснянського районного суду м. Києва. 22.05.2019, згідно копії заяви від [PERSON] на ім'я слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві Дмитренко Ю.О. позивач залучає до матеріалів кримінального провадження довідку з Міської клінічної лікарні швидкої допомоги від 05.05.2019 з діагнозами забій, садини. Вказує, що причиною звернення до лікарні стало нанесення побоїв [PERSON] 24.05.2019, згідно копії заяви на ім'я начальника Служби у справах дітей та сім'ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від [PERSON] , остання просить допомоги в вирішення питання щодо насилля її та дітей колишнім чоловіком [PERSON] 24.05.2019, згідно копії листів Служба у справах дітей та сім'ї Деснянської РДА в м.Києві, на підставі звернення про вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] та її неповнолітніх дітей колишнім чоловіком [PERSON] , звертається до Директора центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Деснянського району м. Києва та до Начальник Деснянського УП ГУ НП у м. Києві для з'ясування ситуації яка склалась в родині з метою визначення потреб сім`ї, просять провести спеціальне інспектування для подальшого вирішення питання та надання необхідної допомоги в межах повноважень. 19.06.2019, згідно копії акта обстеження умов проживання дитини складений комісією у складі Служби у справах дітей та сім'ї Деснянської РДА в м. Києві та представника ФСР ДРЦСССДМ з метою з'ясування обставин щодо насильства в сім'ї вчиненим [PERSON] відносно колишньої дружини за адресою [ADDRESS] надано висновки та рекомендації, а саме матері рекомендовано звернутись до психолога Центру у справах сім'ї та жінок Деснянського району та до суду для встановлення обмежувального припису. 22.07.2019, згідно копії довідки виданої Центром у справах сім`ї та жінок Деснянського району м. Києва [PERSON] було надано консультацію практичного психологу закладу. 05.09.2019, згідно копії акту з'ясування обставин вчинення насильства в сім'ї або реальної загрози їх вчиненню складений комісією районного структурного підрозділу відповідального за реєстрацію державної політики щодо попередження насильства в сім'ї у висновках щодо необхідності здійснення подальшої роботи зазначено, що наразі в суді вирішується питання щодо обмежувального припису. В матеріалах справи містяться копії заяв від [PERSON] від 14.02.2019, 04.04.2019, 15.04.2019, 03.07.2019, 09.07.2019 на ім'я начальника Деснянського УП ГУ НП у м. Києві з приводу погроз та насилля відносно неї на дітей . В матеріалах справи міститься копія постанови слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м.Києві про призначення судово-медичної експертизи, згідно якої було встановлено що [PERSON] було нанесено тілесні ушкодження та завдано фізичного болю. 24.01.2020 позивач [PERSON] звернулась до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини з проханням привернути увагу до ситуації тотального нехтування вимогами законодавства щодо забезпечення прав людини, вчинень кримінальних правопорушень, невиконання рішень суду. 27.02.2020 від Представника Уповноваженого з дотримання прав дитини та сім`ї було направлено лист на В.о. голови Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації по тим підставам, що за результатом звернення до них [PERSON] щодо вчинення домашнього насильства у сім`ї та бездіяльність працівників Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації у наданні допомоги. У своєму листі просять перевірити в межах повноважень факти, порушені заявницею у зверненні та вжити відповідних заходів реагування. 02.04.2020, згідно копії листа від Служби у справах дітей та сім'ї Деснянської РДА в м.Києві, на підставі звернення про вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] колишнім чоловіком [PERSON] , звертається до Директора Деснянського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді для з'ясування ситуації яка склалась в родині з метою визначення потреб сім`ї, просять провести спеціальне інспектування для подальшого вирішення питання та надання необхідної допомоги в межах повноважень. 21.09.2020, згідно копії листа Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві у відповідь на адвокатський запит [PERSON] було повідомлено, що за фактом вчинення домашнього насильства по відношення до неповнолітнього сина [PERSON] 2003 року народження, поліцейські вжили заходи по відношенню до [PERSON] , а саме було складено протокол відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, матеріали були направлені до Деснянського районного суду м. Києва. На підставі викладеного громадянка [PERSON] поставлена на профілактичний облік за категорією «кривдник». 29.09.2020, згідно копії листа Служби у справах дітей та сім'ї Деснянської РДА в м. Києві у відповідь на адвокатський запит [PERSON] було повідомлено, що до Служби у справах дітей та сім'ї Деснянської РДА в м. Києві надійшли наступні повідомлення про домашнє насильство у родині [PERSON] : вхідний №Ч-852 від. 24.05.2019; вхідний № 102/Ч-423 від 03.03.2020; вхідний № 10223/Ч-452 від 02.04.2020; вхідний № 10223/Ч-474 від 17.04.2020; вхідний № 10223/Ч-498 від 20.05.2020; вхідний № 10223/2653 від 05.08.2020. 30.09.2020, згідно копії листа Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві у відповідь на адвокатський запит [PERSON] було повідомлено, що згідно ІТС ІПННП Деснянського УП ГУНП у м. Києві надійшло три звернення громадянки [PERSON] , а саме 08.04.2020 надійшов рапорт старшого дільничного офіцера поліції Івакини С.І. про те, що 30.03.2020 йому на виконання надійшов матеріал ЄО № 19748 по заяві гр. [PERSON] , [INFO] , про те, що 22.03.2020 під час перебування за місцем спільного проживання [ADDRESS] колишній чоловік [PERSON] , [INFO] , наніс тілесні ушкодження заявниці. Дана подія була внесена де Єдиного реєстру досудових рішень № 12020100030002317 за ст. 125 КК України, провадження якого здійснюється слідчим відділом Деснянського УП ГУНП у м. Києві; 23.06.2020 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 23.06.2020 о 21 год. 32 хв. за адресою [ADDRESS] колишнім чоловіком громадянки [PERSON] - гр. [PERSON] , було порушено терміновий заборонний припис стосовно кривдника. Дана подія була внесена до Єдиного реєстру досудових рішень №12020100030003986 від 24.06.2020 року за ст. 390-1 ч. 1 КК України, провадження якого здійснюється слідчим відділом Деснянського УП ГУНП у м. Києві; 07.07.2020 о 19 год. 24 хв. до чергової частини ГУНП на 102 звернулася гр. [PERSON] , про те, що 16 год. 30хв. колишній чоловік [PERSON] , без її дозволу забрав спільну дитину [PERSON] , з дитячого закладу № 125 , який розташований по вул. Лаврухіна, 13-6 в м. Києві та пішов з нею у невідомому напрямку. На телефонні дзвінки не відповідає, місцезнаходження дитини їй невідомо. Крім цього заявниця [PERSON] повідомила, що згідно рішення суду її колишньому чоловікові заборонено з`являтися в їх спільному помешканні за адресою [ADDRESS] , але він не позбавлений батьківських прав. За фактом проводилась перевірка інспектором сектору ювенальної превенції Деснянського УП ГУНП у м. Києві. Дитина була знайдена, повернута додому. Від заявниці [PERSON] надійшла заява з проханням не проводити перевірку по даному зверненню, претензій ні до кого не має. Згідно копії листа Національної поліції України ГУ НП у м. Києві УОАЗОР від 16.10.2020 та копії листа Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві від 20.10.2020 у відповідь на адвокатський запит [PERSON] було повідомлено, що у базі даних Інформаційного порталу Національної поліції України зафіксовано 71 (сімдесят одне) повідомлення на спеціальну лінію «102» та особистих заяв від громадянки [PERSON] з приводу конфлікту з колишнім чоловіком. 22.02.2021, згідно копії листа Національної поліції України ГУ НП у м. Києві УОАЗОР у відповідь на адвокатський запит [PERSON] було повідомлено, що у базі даних Інформаційного порталу Національної поліції України зафіксовано 11 (одинадцять) повідомлення на спеціальну лінію «102» та особистих заяв від громадянки [PERSON] з приводу конфлікту з колишнім чоловіком. 24.03.2021, згідно копії листа Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві у відповідь на адвокатський запит [PERSON] було повідомлено, що звернення громадянко [PERSON] зареєстроване Інформаційного порталу Національної поліції України ЖЄО Деснянського УП ГУ НП у м. Києві за № 9478, з приводу порушення обмежувального припису її колишнім чоловіком [PERSON] розглянуто та внесено до ЄРДР за ст. 390-1 КК України, відкрито кримінальне провадження № 12020100030004679 від 15.09.2020. Згідно копії Постанови Верховного суду України від 28.04.2020 по справі № 754/11171/19 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.10.2019 та постанову Київського апеляційного суду від 20.11.2019 в частині відмови у задоволенні вимог заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису щодо заборони [PERSON] перебувати у місці проживання (перебування) заявниці у кв. [ADDRESS] , заборонити йому наближатися на визначену відстань до 2км до місця проживання за цією адресою скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення заяви. Видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , поклавши на нього на строк шість місяців такі обов`язки: - заборонити [PERSON] перебувати у місці проживання (перебування) заявниці у кв. [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань до 2км до місця проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Згідно копії рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2020 по справі №754/13178/20 заяву [PERSON] , заінтересовані особа: [PERSON] , Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про продовження дії обмежувального припису - задоволено частково. Продовжено обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , поклавши на нього на строк чотири місяців такі обов`язки: - заборонити [PERSON] перебувати у місці проживання (перебування) [PERSON] - у квартирі [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань до 2 км до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії Постанови Київського апеляційного суду від 19.01.2021 №754/13178/20 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2020 - залишено без змін. Згідно копії Постанови Київського апеляційного суду від 10.06.2021 рішення Деснянського районного суду м. Києві від 30.03.2021 скасовано та ухвалене нове рішення, згідно якого продовжено строком на 6 місяців термін дії обмежувального припису, виданого рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2020 по справі №754/13178/20. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Моральна шкода - це протиправне приниження (або замах на приниження) гідності людини, яке викликає в її психіці негативні процеси і стани. Вона полягає саме у втратах, тих негативних наслідках немайнового характеру, які виникли через страждання. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь - якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Стаття 23 ЦК України встановлює, яку форму може набувати моральна шкода, та в яких випадках вона може бути заподіяна особі. Перелік не має вичерпного характеру. Отже моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Заявлений розмір моральної шкоди в сумі 300000,00грн є непропорційним до обсягу моральних страждань, спричинених потерпілому. Водночас суд, урахувавши характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, моральний стан та стан здоров`я її та двох дітей, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля витрачені позивачкою для відновлення та відстоювання своїх порушених прав, дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 100000грн є пропорційним до обсягу моральних страждань у цій ситуації і достатнім для сатисфакції потерпілої сторони. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. З огляду на наведене та з урахуванням вищенаведених обставин, а також переживань, яких зазнала позивач та її діти, а саме вчинення щодо них насильницьких дій, суд знаходить доведеним факт порушення належного позивача права та вважає обґрунтованими позовні вимоги про застосування такого способу захисту порушеного права як стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100000,00грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3000,00грн.

Outcome: partial