Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

позивач [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] . У обґрунтування позову посилається на те, що позивачу на праві власності належить на [ADDRESS] на підставі Договору дарування житлового будинку і Договору дарування земельної ділянки, посвідчених приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Василевич О.Р. 04 травня 2016 року за реєстровими №№ 235, 233 - 29/100 частин у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 847290646103; запис про право власності 14442789) та 29/100 частин у праві спільної часткової власності на земельну ділянку для будівництва житлового будинку площею 0,1000 га, кадастровий номер 4610300000:19:050:0095 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 823063746103; запис про право власності 14443957). Іншими учасниками права спільної часткової власності на розташовані на [ADDRESS] житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку є фізичні особи (треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору) - [PERSON] (40/100 частин), [PERSON] (31/100 частина), яким відповідні ідеальні частки у праві власності на об`єкти нерухомого майна належать згідно із зазначеними вище правочинами. У вказаному будинку зареєстрований, зокрема, відповідач [PERSON] , [INFO] (з 22.05.2019 року). Реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] (як нареченого дочки позивачки- [PERSON] ) у житловому будинку [ADDRESS] було здійснено за згодою співвласників будинку. Після реєстрації 29 жовтня 2019 року шлюбу між [PERSON] і [PERSON] останній вселився у житловий будинок [ADDRESS] . Однак, подружнє життя дочки з відповідачем не склалося. У квітні 2021 року [PERSON] вивіз зі спірного житлового будинку свої особисті речі та виселився з нього. Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 22.06.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] , втратив право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] , так як не проживає у ньому без поважних причин понад один рік, а саме - з квітня 2021 року. Ухвалою судді Бориславського міського суду Львівської області від 08\~грудня 2022\~року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився вдруге, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомив, правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву не скористався. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] ,\~ [PERSON] у судове засідання не прибули, подали до суду заяви від 15.12.2022 та 19.12.2022, у яких просять розглянути справу у їхній відсутності, позов вважають підставним та підтверджуються, що [PERSON] не проживає без поважних причин на [ADDRESS] з квітня 2021 року. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280\~ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Вислухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 29/100 частин у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями на [ADDRESS] належать позивачці [PERSON] . Іншими учасниками права спільної часткової власності на розташовані на [ADDRESS] житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку є фізичні особи (треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору) - [PERSON] (40/100 частин), [PERSON] (31/100 частина), що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №№ 58757582, 58752146, сформованими приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Василевич О.Р. 10.05.2016, копією Договору дарування житлового будинку і Договору дарування земельної ділянки, посвідчених приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Василевич О.Р. 04 травня 2016 року за реєстровими №№ 235, 233, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 847290646103; запис про право власності 14442789). Згідно довідки сектору реєстрації відділу надання адміністративних послуг Бориславської міської ради Львівської області від 02.11.2022 № 1477/17-59: за даними Реєстру територіальної громади та Адресної картотеки сектору реєстрації за адресою: [ADDRESS] зареєстроване місце проживання мають особи: відповідач [PERSON] , [INFO] (з 22.05.2019 року), а також: [PERSON] , [INFO] (з 10.06.2020 року), [PERSON] , [INFO] (з 16.10.2018 року), [PERSON] , [INFO] (з 02.06.2017 року), [PERSON] , [INFO] (з 02.06.2017 року), [PERSON] , [INFO] (з 22.02.2022 року). Реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] (як нареченого доньки позивачки - [PERSON] ) у житловому будинку [ADDRESS] було здійснено за згодою співвласників будинку. Після реєстрації 29 жовтня 2019 року Бориславським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області шлюбу між [PERSON] і [PERSON] останній вселився у житловий будинок [ADDRESS] . Однак, рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 22.06.2022, яке набрало законної сили 25.07.2022, у справі № 438/348/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідач [PERSON] з квітня 2021 року та на момент розгляду вказаної справи не проживає у вищевказаному будинку, особистих речей там не зберігає. Відсутність відповідача за місцем реєстрації з квітня 2021 року підтверджується також комісійним актом ПП «Борислав Комфорт» від 02.11.2022 щодо обстеження за фактом проживання мешканців будинку [ADDRESS] , а також показами у судовому засіданні свідка [PERSON] , який показав, що є родичем позивачки, та свідку достовірно відомо, що відповідач [PERSON] з квітня 2021 року не проживає у будинку [ADDRESS] після того, як він розійшовся з [PERSON] . Аналогічні покази дав також свідок [PERSON] , яка показала, що проживає по сусідству з позивачем на [ADDRESS] і їй відомо, що відповідач [PERSON] з квітня 2021 року не проживає у будинку [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Суд встановив, що відповідач не проживає у будинку за місцем реєстрації тривалий час, зокрема, з квітня 2021 року, своїх речей там не зберігає, тому суд вважає, що відповідач є таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, і усунення перешкод позивачу у користуванні житлом має відбутися шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. За встановлених обставин, оскільки відповідач не проживає у будинку за місцем своєї реєстрації понад один рік без поважних причин, тому відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . При зверненні до суду з позовом позивачем було оплачено судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп. У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені, - з відповідача підлягає стягненню в користь позивача сума оплаченого судового збору.

Outcome: approved