Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-28 00:00:00

Позиція позивача. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошової компенсації за спільно нажите майно подружжя в якому просить: -визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, що набуте в період шлюбу: автомобіль ВАЗ 11193, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] вартістю 114142,50 грн, що еквівалентно 2850 доларів США; смартфон Samsung Galaxy S20 з чохлом до нього вартістю загальною вартістю 24641,00 грн; опалювальний котел BAXI Eco 4S вартістю 16100 грн; - залишити автомобіль ВАЗ 11193, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , смартфон Samsung Galaxy S20 з чохлом до нього, опалювальний котел BAXI Eco 4S в користуванні відповідача; - стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за її частину в спільному нажитому майні подружжя в розмірі 77441,75 грн; - стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 12000,00 грн та судового збору. В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначила, що з 28.08.2020 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. На даний час сім`я їх розпалася та на момент подання даного позову відповідач по справі подав до неї позов про розірвання шлюбу. В період шлюбу вона та відповідач придбали майно, а саме: автомобіль ВАЗ 11193, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , вартістю 1141142,50 грн., що еквівалентно 2850 доларів США станом на 15.08.2022 року, смартфон Samsung Galaxy S20 з чохлом до нього вартістю загальною вартістю 24641,00 грн; опалювальний котел BAXI Eco 4S вартістю 16100 грн. Добровільно відповідач відмовляється поділити спільне майно, а тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Рух справи в суді. Ухвалою судді Красноградського районного суду Харківської області від 17.08.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання по розгляду позовної заяви. Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 16.11.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 16.11.2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Красноградського районного суду Харківської області від 25.11.2022 року продовжено розгляд справи та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою від 29.12.2022 року провадження по справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації за спільно нажите майно подружжя в часті позовних вимог про залишення автомобіля ВАЗ 11193, 2008 року випуску в користування [PERSON] ,- закрито у зв`язку з відмовою позивача від вказаної позовної вимоги. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Від представника відповідача адвоката Пілігріма П.О. надійшов відзив на позовну заяву в якому позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано жодного належного чи допустимого доказу наявності майна, яке набуте під час шлюбу та яке наявне на час розгляду справи. Зокрема заперечував проти набуття в період шлюбу смартфону Samsung Galaxy S20 з чохлом до нього та опалювального котла BAXI Eco 4S, у зв`язку із чим заперечує проти наявності майна на час розгляду справи в суді. Також звертає увагу суду на те, що смартфон відносить до речей індивідуального користування. Крім того заначив, що товарні чеки від 20.10.2020 року, які видані 31.07.2022 року не є належними доказами підтвердження набуття сторонами майна в період шлюбу, оскільки не відповідають вимогам закону. Також зазначив, що відповідач на даний час не володіє жодним автомобілем, про дану обставину позивачу відомо достеменно. Від позивачки [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив в якій вказувала на те, що смартфон не є індивідуальною річчю відповідача, оскільки він був придбаний для відповідача за спільні кошти які були подаровані їм на весілля та частково з її заробітної плати, а отже він є спільною сумісною власністю подружжя. Котел був придбаний для помешкання, в якому вони проживали після реєстрації шлюбу. Доказами придбання смартфону та котла є товарні чеки. Придбання автомобіля в період шлюбу за спільні кошти підтверджується довідкою Територіального сервісного центру МВС №6345 від 30.07.2022 року. Від позивачки [PERSON] 29.12.2022 року надійшла письмова заява в якій просить справу 29.12.2022 року розглянути за її відсутності, позов просить задовольнити в повному обсязі. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Пілігріма П.О. 21.12.2022 року до суду надійшло клопотання в якому просить розглядати без участі відповідача та представника відповідача за наявними матеріалами та відмовити в задоволенні позову. Від відповідача [PERSON] 29.12.2022 року надійшли письмові пояснення по справі в яких просить справу розглядати за його відсутності, відмовити в задоволенні позову з підстав викладених в заявах по суті справи. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті Враховуючи те, що сторони про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, та від них надійшли письмові заяви про подальший розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі за наявними у справі доказами на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюючи фіксування судового процесу. Позиція учасників судового процесу в судовому засіданні. В судовому засіданні 14.12.2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Дейна С.А. позов підтримала в повному обсязі, а також зазначила, що позивач та відповідач по справі перебували з 28.08.2020 року в зареєстрованому шлюбу, під час шлюбу за спільні кошти ними було придбано майна, а саме: автомобіль, опалювальний котел та смартфон. Відповідач добровільно поділити майно подружжя відмовився. Автомобіль і опалювальний котел були придбані за кошти подаровані на весілля, залишок коштів у розмірі 5000 грн, подружжя витратило на перший внесок на купівлю смартфону, а сума, яка залишилась до сплати була розстрочена та виплачена подружжям за спільні кошти. Після сварки, яка була у листопаді 2021 року , позивачка по справі поїхала до своїх батьків, а спільне майно залишилось у відповідача в тому числі і автомобіль. Згодом у грудні місяці 2021 року відповідач продав автомобіль, тобто розпорядився ним на власний розсуд, без волі позивачки, та кошти витратив на власний розсуд. Оскільки автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, не може бути поділений в натурі між сторонами, представник позивача вважає, що в силу положень сімейного законодавства України позивачка має право на половину вартості проданого автомобіля. Опалювальний котел залишився в помешканні в якому проживало подружжя, тобто у відповідача, а також у нього залишився смартфон. Вказувала також не те, що смартфон є сумісною власністю подружжя, оскільки він перебував в їх спільному користуванні та не був особистою власністю відповідача. Так як речі придбані подружжям є неподільними, та залишились у користуванні відповідача, вважає, що позивачка має право на грошову компенсацію від їх вартості. В судовому засіданні 14.12.2022 року позивачка [PERSON] пояснила, що після того як її чоловік подав на розлучення, вона почала збирати документи на поділ майна подружжя бо вони разом перестали проживати з листопада 2021 року, про це він також вказав в позовній заяві про розірвання шлюбу та це було встановлено у рішенні про розірвання шлюбу, але відповідач відмовився добровільно поділити майно. Про те, що відповідач продав автомобіль (перереєстрував на іншу особу) вона дізналась з довідки сервісного центру та оголошення про його продаж. Кому він продав автомобіль їй не відомо, але він досі ним користується разом із своєю родиною. На підтвердження придбання в період шлюбу котла та смартфону нею надано товарні чеки, які видав їй магазин, оскільки фіскальні чеки залишились у відповідача, а їх копію магазин не видає. Вказувала на те, що смартфон не можна вважати особистою власністю, оскільки з нього можна видалити дані відповідача до заводських налаштувань та він стане як новий і ним може користуватися будь хто. Зазначала на завищені судові витрати на правничу допомогу. В судовому засіданні 14.12.2022 року представник відповідача адвокат Пілігрім П.О. заперечував проти задоволення позову, спочатку вказував на те, що в матеріалах справи відсутні докази наявності майна, яке позивач просить поділити, зокрема автомобіля, котла та смартфону. Зазначив, що товарні чеки не є належними доказами придбання котла та смартфону, так як вони видані через два роки та на них немає підпису відповідача. Належними доказами в даному випадку вважає повинні бути саме фіскальні чеки. Вказував на те, що смартфон є особистою власністю, оскільки в ньому встановлюється особиста сім-карта, власний акаунт, відповідальність за його вміст несе саме власник. В процесі розгляду справи визнав те, що сторонами по справі під час шлюбу було придбано автомобіль, та вказав на те, що автомобіль був проданий відповідачем, ще коли сторони перебували у шлюбі, за суму погоджену з позивачкою та половину грошей від його продажу позивачка отримала від відповідача, та на даний час вона хоче другий раз отримати компенсацію за автомобіль. Згодом вказував на те, що відповідач кошти від продажу автомобіля витратив на потреби сім`ї, а позивачкою не надано доказів що кошти від продажу автомобіля не витрачались на потреби сім`ї. Також вказував на те, що за відчуження майна у шлюбі компенсація вартості майна не передбачена, тобто автомобіль, який придбаний у шлюбі та проданий у шлюбі поділу не підлягає. Також вказував на те, що позовні вимоги про залишення майна у користуванні відповідача не підлягають задоволенню, оскільки майно на даний час відсутнє, а отже не можливо залишити у власності те чого не має. Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Позиція суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Фактичні обставини, встановлені судом. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] , який розірваний рішенням Красноградського районного суду Харківської області 21.10.2022 року. Позивач вказує, що під час перебування у шлюбі сторонами по справі було придбано спільне майно, а саме автомобіль ВАЗ 11193, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] вартістю 114142,50 грн, що еквівалентно 2850 доларів США; смартфон Samsung Galaxy S20 з чохлом до нього загальною вартістю 24641,00 грн; опалювальний котел BAXI Eco 4S вартістю 16100 грн. Відповідно до довідки ТСЦ МВС №6345 від 30.07.2022 року за [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] з 22.10.2020 року зареєстрований автомобіль ВАЗ 11193, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , 24.12.2021 року вказаний автомобіль перереєстрований на нового власника. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За таких обставин для поділу спільного майна необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу. За змістом ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Згідно із частинами першою, другою статті 71 СК України, частиною другою статті 364 Цивільного кодексу України поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Як вбачається із наявних матеріалів справи, сторони дійсно перебували з 28.08.2020 року в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний згідно рішення Красноградського районного суду Харківської області від 21.10.2022 року. В період шлюбу сторонами був придбаний автомобіль ВАЗ 11193, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який буз зареєстрований за відповідачем з 22.10.2020 року. З 24.12.2021 року даний автомобіль зареєстрований на нового власника, що підтверджується інформацією Територіального сервісного центру МВС №6345 від 30.07.2022 року. Тобто в період перебування сторін у шлюбі спірний автомобіль вибув із власності подружжя, оскільки зареєстрований на нового власника. Отже придбання автомобіля в період зареєстрованого шлюбу вказує на те, що він належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Згідно вимог ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого із подружжя. Тобто, відчужуючи спірний автомобіль на користь іншої особи презумується, що відповідач діяв за згодою своєї дружини [PERSON] . Виходячи із контексту цієї ж ч.2 ст.65 СК України дружина або чоловік має право на звернення до суду із позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Проте, таким правом, передбаченим законом, [PERSON] не скористалася. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Оскільки спірний автомобіль став власністю третьої особи, відсутні передумови для визнання даного автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя та залишення його у власності одного із них. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Згідно із частинами першою, другою статті 71 СК України, частиною другою статті 364 Цивільного кодексу України поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Матеріали справи не містять письмової згоди позивача на відчуження автомобіля АЗ 11193, 2008 року випуску. Суд наголошує на тому, що спірний автомобіль, який був відчужений відповідачем без згоди позивача, набутий за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Посилання представника відповідача на те, що автомобіль був відчужений за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та кошти від їх продажу були витрачені в інтересах сім`ї, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки сторони по справі почали проживати окремо з листопада 2021 року та з цього часу фактичні шлюбні відносини були між ними припинені, що встановлено рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 21.10.2022 року про розірвання шлюбу між сторонами по справі, а 24.12.2021 року спірний автомобіль перереєстрований на нового власника. Крім того, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Відповідачем жодних доказів використання коштів в інтересах сім`ї не надано, а також не надано доказів про передачу позивачу половину коштів від продажу автомобіля. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Тобто у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вирішуючи питання про дійсну ринкову вартість автомобіля ВАЗ 11193, 2008 року випуску суд виходить з того, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18, Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № № 483/812/19, провадження № 61-20774св19. В даному випадку позивач погодилась із вартістю, за якою був проданий спірний автомобіль, проте заперечила ту обставину, що вона давала у будь-якій формі згоду на продаж транспортного засобу. Таким чином судом встановлено, що спірний транспортний засіб сторони придбали за час перебування у зареєстрованому шлюбі, відповідач здійснив продаж зазначеного майна без повідомлення про це позивача, та без отримання її згоди. Позивач в позовній заяві вказує на те, що спірний автомобіль сторонами було придбано за 2850 доларів США, за кошти які були подаровані на весілля, та за вказану суму був відповідачем проданий, що не заперечувалось відповідачем в заявах по суті справи, а також його представником в судовому засіданні, крім того позивачем надано суду докази про середню ринкову вартість автомобіля ВАЗ 11193, 2008 року випуску, на час розгляду справи в суді, тобто вартість майна, що підлягає поділу, визначена за погодженням між подружжям, а отже враховуючи, що спірний транспортний засіб відповідач відчужив без згоди позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації Ѕ частини проданого автомобіля в розмірі 1425 доларів США, що за офіційним курсом Нацбанком на час подання позову до суду становить 52110,25 грн (1425 доларів США х 36,5686 грн = 52110,25 грн). Щодо позовних вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь компенсації вартості 1/2 частини опалювального котла BAXI Eco 4S суд зазначає наступне. Відповідно до товарного чеку №КрС0223927 від 21.10.2020 року ФО-П [PERSON] (дата видачі 31.07.2022 року), який виданий на ім`я [PERSON] , останній оплатив вартість котла BAXI Eco 4S у розмірі 16100,00 грн. Крім того, суд вважає, що не варті уваги посилання представника відповідача на те, що наданий позивачем товарний чек не є належним доказом враховуючи наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що товарний чек є розрахунковим документом, який підтверджує факт продажу товарів (послуг). Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані надавати в паперовій та/або електронній формі покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший розрахунковий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів". Тобто вище зазначені документи видаються за вимогою покупця. Таким чином, оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків у випадках, передбачених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», є правомірним. Таким чином, суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Суд звертає увагу на те, що куплений сторонами у шлюбі котел є неподільною річчю, який після розірвання шлюбу залишився у володінні відповідача, його спільне користування є неможливим, а тому суд приходить до висновку про необхідність поділу даного майна, який є спільним майном подружжя, саме шляхом стягнення з відповідача на користь позивача вартості належної їй 1/2 частки у спільному майні подружжя, а саме опалювального котла BAXI Eco 4S у розмірі 8050 грн. Щодо позовних вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь компенсації вартості 1/2 частини вартості смартфону Samsung Galaxy S20 з чохлом до нього суд зазначає наступне. Відповідно до товарного чеку №КрГ від 22.10.2020 року ФО-П [PERSON] (дата видачі 31.07.2022 року), який виданий на ім`я [PERSON] , останній оплатив вартість смартфону Samsung Galaxy S20 з чохлом до нього у розмірі 24641,00 грн. Згідно ч. 2 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особиста приватна власність кожного з подружжя поділу не підлягає. Як встановлено судом, що сторонами по справі за спільні кошти було придбано смартфону Samsung Galaxy S20 для користування відповідача, докази того, що вказаний смартфон перебував в користуванні і чоловіка і дружини в матеріалах справи відсутні, а отже спірний смартфон є особистою власністю відповідача, а тому поділу не підлягає. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості наданих доказів є конституційної гарантією (стаття 129 Конституції України). Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Висновки за результатами розгляду справи. Отже, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частини проданого 24.12.2021 року автомобіля ВАЗ 11193, 2008 року випуску у розмірі 52110,25 грн, компенсацію вартості Ѕ опалювальний котел BAXI Eco 4S у розмірі 8050 грн, всього стягнути 60160 (шістдесят тисяч сто шістдесят) грн 25 коп., а опалювальний котел залишити в особистій власності відповідача. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] при подачі позову відповідно до квитанції від 16.08.2022 року сплатила судовий збір у розмірі 992,40 грн та на професійну правничу допомогу понесла витрати у загальному розмірі 12000,00 грн. загальний розмір судових витрат становить 12992,40 грн. Так, на підтвердження здійснених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: витяг з договору №813 про надання правової допомоги від 21.07.2022 року; акт виконаних робіт від 08.08.2022 року; квитанції про оплату витрат на правову допомогу від 08.08.2022 року. При подачі позову позивачем заявлено до стягнення з відповідача компенсацію за частину в спільному майні подружжя в загальному розмірі 77\~441,75 грн. Суд позов позивача задовольняє частково на загальну суму 60160,25 грн. Таким чином на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 10092,59 грн (60160,25 грн (задоволені позовні вимоги) х 100% : 77441,75 (заявлені позовні вимоги) = 77,68% (процент задоволених позовних вимог), 12992,40 грн (загальні судові витрати) х 77,68% (процент задоволених позовних вимог) : 100% = 10092,49 грн). Крім того відповідачем по справ також було понесено судові витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 12000,00 грн., суд відхилив 22,32% позовних вимог позивача (100%- 77,68%=22,32%). Так, на підтвердження здійснених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано: копію Договору №01-1209/22 про надання правової допомоги від 12.09.2022 року, копію Додаткової угоди №1 від 12.09.2022 року до Договору №01-1209/22 про надання правової допомоги від 12.09.2022 року; копію квитанції №169 від 12.09.2022 року. Таким чином з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно розміру відхилених позовних вимог в розмірі 2678,40 грн (12000,00 грн х 22,32% :100% = 2678,40 грн). На підставі ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст. 60, 61, 63, 69,70 СК України та

Outcome: partial