Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

Позивачка 08.11.2022 звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя суду з зазначеним позовом, просить розірвати шлюб, укладений між сторонами у справі, зареєстрований 07.11.2020 Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №387. За змістом позовної заяви сторони перебувають у шлюбі з 07.11.2020, спільних неповнолітніх дітей не мають. Основна причина припинення шлюбу, як зазначає позивачка, - шлюбні відносини припиненні, примирення неможливе через втрату почуття любові між подружжям, сторони мають різні погляди на подружнє життя, збереження шлюбних відносин не відповідає інституту сім`ї. Позивачка зазначає, що після введення воєнного стану в Україні сторони проживають в різних країнах та за різними адресами, спільне господарство не ведуть, однією сім`єю не проживають, відповідач виїхав до Ірану. На підставі наведеного, з посиланням на ст. 58, 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватнеправо», 104-105, 109, 112, 180 СК України, позивачка просить задовольнити позовну заяву. Ухвалою судді від 18.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було. Сторони в судове засідання не з`явились. Представниця позивачки адвокат Левицька Ю.В. скерувала до суду заяву за вх.№1429/23-Вх від 17.01.2023 про розгляд справи за відсутності сторони позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, підтверджує обставини, викладені у позовній заяві, наполягає на задоволенні позову. Разом з цим, адвокат Левицька Ю.В. просить судові витрати покласти на позивачку у зв`язку з неможливістю їх стягнення з відповідача, оскільки він проживає в Ісламській Республіці Іран. Відповідач відповідно до заяви, вх.№ЕП65/23-Вх. від 09.01.2023, просить задовольнити позовні вимоги позивачки в повному обсязі та розірвати шлюб, укладений між сторонами у справі, просить судове засідання провести за його відсутності. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.49, ч.1,4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, розглянувши позовну заяву, дійшов висновку про те, що вона підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1,2 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців» іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. Ч. 1 ст. 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. У Рішенні Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп роз`яснено, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. П.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно з п.7 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Відповідно ст. 22 до Договору між Україною та Ісламською Республікою Іран про правові відносини та правову допомогу в цивільних і кримінальних справах, який ратифіковано Законом №2823-IV від 07.09.2005 сторони відповідно до свого законодавства взаємно визнають і виконують остаточні і такі, що набрали законної сили, рішення, винесені судовими органами обох Сторін у цивільних справах, а також у кримінальних справах в частині відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Рішення, винесені компетентними органами однієї із Сторін, що не потребують виконання, визнаються взаємно дійсними. Судом встановлено, що згідно із засвідченою копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 07.11.2020, між сторонами у справі укладено шлюб, який зареєстрований 07.11.2020 Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №387. Сторони спільних неповнолітніх дітей не мають, подружні відносини між подружжям припинені, точної дати сторони не повідомили, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Про наявність майнового спору між сторонами не зазначено. Зазначені обставини справи визнаються сторонами та відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. За нормою ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За змістом ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За наявності законних підстав, судом встановлено, що позов підлягає задоволенню, оскільки збереження сім`ї суперечить інтересам сторін, вжиття заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст.111 СК України суд не вважає за доцільне. Відповідно до ч.8 ст.6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи клопотання сторони позивача, за змістом якого представниця просить не здійснювати розподіл судових витрат, наведені процесуальні норми, суд дійшов висновку про те, що судовий збір, сплачений перед зверненням до суду, слід залишити за позивачем. На виконання ч.7 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398VІ від 01.07.2010, ч.2 ст.115 СК України, копію рішення суду, яке набрало законної сили, необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved