Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, який мотивує тим, що вона разом зі своєю сім`єю, саме дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] постійно проживають в житловому будинку з надвірними будівлями спорудами за адресою [ADDRESS] з 1998 року по теперішній час. На підставі рішення виконкому Успенської сільської Ради народних депутатів від 23.09.1997 року №44 їй була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,62 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Вона добросовісно заволоділа будинком і відкрито та безперервно ним володіє, доглядає за будинком та забезпечує його схоронність, обробляє земельну ділянку, однак своє право власності на нього не оформила. Будь-яка інша особа з 1988 року не виявила інтерес до вказаного будинку, не претендує на нього та не заявляє ніяких претензій на нього. З метою подальшого оформлення права власності на будинок, на її замовлення 04.02.2022 року було виготовлено технічних паспорт на вищезазначений будинок з господарськими будівлями та спорудами. Право власності на вказаний житловий будинок ні за ким не зареєстровано, з 1988 року по теперішній час, вона добросовісно, безперервно, відкрито ним володіє та користується. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, саме житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літ «А1», загальною площею 69,9 кв.м, веранди літ. «а2», площею 19,8 кв.м, сарая літ. «Б», площею 71,8 кв.м, гаража літ «В1», площею 13,2 кв.м, прибудови літ «в2», площею 6,1 кв.м, сарая літ. «г», площею 14,4 кв.м, літньої кухні літ. «Д1», площею 19 кв.м, прибудови літ. «д2», площею 38,3 кв.м, погріба літ. «Пг», площею 16 кв.м, огорожі літ. «N». Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 16.11.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 07.12.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не не з`явилися. Представник позивачки - адвокат Кордюк В.П. останній подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без їхньої участі, позов підтримав в повному обсязі. Від відповідача Буринської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі її представника та відсутність заперечень про суті поданої [PERSON] позовної заяви. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності учасників справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. В зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ №040851, виданого 20.07.1998 року на підставі рішення виконкому Успенської сільської Ради народних депутатів від 23.09.1997 р. №44, [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,62 га, яка розташована на території с. Успенка Успенської сільської ради для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №70 (а.с.7). Відповідно довідки Успенського старостинського округу Буринської міської ради Буринського району Сумської області №480 від 21.08.2019 року [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і має присадибну земельну ділянку розміром 0,55 га, для обслуговування житлової забудови 0,05, у постійному користуванні 0,86 га, земельну частку (пай), яка дісталась у спадок 1,64 га та земельну частку (пай) 2,48 га, власником, якої є вона сама (а.с.8). Згідно довідки Успенського старостинського округу Буринської міської ради Сумської області №679 від 16.10.2020 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та присадибна земельна ділянка загальною площею 0,62 га (ОСГ-0,55 га та ІЖБ-0,0067 га), що належать [PERSON] знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] було виготовлено Технічний паспорт будинку садибного типу, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11). З Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер документу: ТІО1:3933-4152-4482-5681, статус документа діючий №2/407 від 27.01.2022 вбачається, що відомості про технічну інвентаризацію будинку садибного типу розташованого за адресою: Сумська обл., Конотопський район, Буринська територіальна громада, с. Успенка (станом на 01.01.2021), [ADDRESS] внесені до Реєстру (а.с.12-14). Відповідно звіту з незалежної оцінки майна: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Загальною площею 69,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проведеного 22.07.2022 року ТОВ «Ерестей» на замовлення [PERSON] , оціночна вартість (з округленням), без урахуванням ПДВ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 69,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 57458 грн. (а.с.15). У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно ст.328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто, на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2017 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). У пунктах 13, 14 вказаної Постанови Пленуму роз`яснено, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови Пленуму). Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Однак, [PERSON] взагалі не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що вона добросовісно заволоділа житловим будинком з надвірними будівлямита спорудами за адресою: [ADDRESS] , зокрема, що він належав на праві власності іншій особі або був безхазяйною річчю, а також, що вона продовжує відкрито, безперервно володіти вказаним нерухомим майном протягом десяти років. Доводи позивачки про те, що вона відкрито користувалася будинком та до теперішнього часу в ньому проживає, не створюють для неї юридичних наслідків, передбачених частиною першою ст.344 ЦК України, оскільки вона не довела, що є добросовісним володільцем в розумінні цієї норми цивільного закону. Крім того, згідно довідки-характеристики на житловий будинок до БТІ Успенського старостинського округу Буринської міської ради Сумської області №08 від 07.02.2022 згідно з записом в погосподарській книзі Успенського старостинського округу за господарством 0/р № 0106-1 (с. Успенка) значиться житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , який обліковується: 1/3 [PERSON] , [INFO] , 1/3 [PERSON] , [INFO] , 1/3 [PERSON] , [INFO] . Коротка характеристика будинку: дерев`яний, покритий шифером, загальною площею 49,5 кв.м, в т.ч. житловою 36,8 кв.м. До будинку примикають такі господарські будівлі: два сараї цегляні. Земельна ділянка розміром 0,62 га, призначена для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-СМ №040851 (а.с.16) Отже, по 1/3 частини житлового будинку обліковується також за [PERSON] та [PERSON] , які за твердженням позивачки проживають разом із нею у вказаному будинку з 1998 року по даний час. Однак, жодних доказів того, що вказані особи не претендують на частину спірного житлового будинку позивачкою не надано та позовних вимог до них вона не заявляла. З огляду на вищевикладене, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed