Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

27.10.2022 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обгрунтування своїх позовних вимог вказала, що 02.04.2016 року, вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №36, серія [NUMBER] . В даному шлюбі в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя у сторін не склалося через відсутнійсть взаємопорозуміння та різні погляди на життя. На даний час, сторони не проживають однією сім"єю, спільного господарства не ведуть і примирення між ними не можливо. Після розірвання шлюбу, позивач прохає залишити їй дошлюбне прізвище " [PERSON] ". В свою чергу, позивач зазначила, що вони з відповідачсем не дійшли згоди з приводу розміру аліментів на утримання їх сппільної дитини, яка залишилася проживати з позивачем. Відповідач не є інвалідом, інших дітей не має. Однак, вона не має інформації з приводу того, чи працевлаштований відповідач. Оскільки позивач і дитина є внутрішньо переміщеними особами, змушені були у зв"язку з війною, покинути своє помешкання і винаймати інше житло, вона прохає стягунути аліменти з відповідача на утримання дитини, саме в розмірі 1/3 частини усіх його видів заробітку (доходів). 28.11.2022 року відкрито провадження по справі і розгляд призначено на 13.12.2022 року. 13.12.2022 року від імені позивача подано заґву про розгляд справи за її відсутності, так як вона підтримує свої позовні вимоги. В разі неявки відповідача, прохала розглянути справу за його відсутності. У призначений день і час, відповідач у судове засідання не з"явився. Про причини своєї неявки не повідомив. Заяв по справі не подав. Про день, час та місце слухання справи судом повідомлений відповідно до норм ЦПК України. Розгляд справи було ідкладено на 28.12.2022 року з повторним викликом сторін. У призначений, день, час та місце слухання справи, позивач у судове засідання не з"явилася. Про день, час та місце слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином. У позовній заяві прохала суд розглянути справу за її відсутності і в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судовое засідання 28.12.2022 року, не з"явився, тоді як про день, час та місце слухання справи, судом повідомлений своєчасно та належним чином, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України. Відзиву на позов не подав. Заяв та клопотань по справі не заявляв. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші Зі згоди позивача, суд . Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено,\~що сторони\~уклали шлюб, який зареєстроавано 02.04.2016 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №36, серія [NUMBER] (а.с№15). Сімейні стосунки між подружжям не склалися, через різні погляди на життя та неможливість дійти згоди між ними, що призвело до припинення шлюбних відносин. Позивач зазначила, що не має наміру примирятися з відповідачем. Тому, подальше збереження шлюбу, вже є неможливим. Відповідно до\~ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом\~ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту\~ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на\~принципи рівноправності\~жінки і\~чоловіка,\~закон вимагає,\~щоб згода\~на одруження\~була взаємною.\~Принцип добровільності\~шлюбу є\~чинним не\~лише на\~стадії його\~реєстрації,\~а і\~під час\~знаходження в\~шлюбі,\~що зумовлює\~можливість добровільного\~розірвання шлюбу,\~про що\~записано в\~статті 16\~Конвенції "Про\~дискримінацію жінок"\~в ч.\~1\~підпункту "с",\~"однакові\~права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. У відповідності\~до\~ч.\~2\~ст.\~112\~СК України\~суд\~постановляє рішення\~про розірвання\~шлюбу,\~якщо буде\~встановлено,\~що подальше\~спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що на даний час, сторони спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із подружжя, суд вважає, що шлюб слід розірвати. В зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач прохала суд залишити їй шлюбнее прізвище " [PERSON] ". При таких обставинах, суд вважає необхідним, при вирішенні питання про подальше іменування позивача після розірвання шлюбу застосовувати приписи\~ ст.113 СК України, якою передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач прохає суд стягнути на її користь з відповідача, понесені нею судові витрати по справі. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставинах, суд вважає необхідним, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат по справі, застосовувати приписи\~ст.141 ЦПК України, якими передбачено, що особа має право на відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених нею судових витрат. Тому стягує з відповідача на користь позивача, понесені нею судові витрати. В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що у сторін у шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] (а..с№9), який проживає з позивачем, про що свідчить відповідна довідка внутрішньо переміщеної особи від 31.03.2022 року №1245-7000945456 (а.с.№.6). В свідоцтві про народження дитини в графі батько вказано- [PERSON] . В позівні заяві вказано, що між стронами не досягнуто згоди щодо розміру аліментів на утримання дитини, які має сплачувати відповідач. В добровільному порядку, відповідач не надає матеріальної допомоги позивачу на у тримання їх спільної дитини. Тому вона прохає суд стягнути з відповідача алміненти у розмірі 1\\3 частини усіх його видів заробітку (доходів), так як позивач і дитина є внутрішньо переміщеними особами, змушені були у зв"язку з війною, покинути своє помешкання і винаймати інше житло. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до\~п.\~17\~Постанови Пленуму\~ВСУ «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~15.05.2006\~року N\~3\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Одночасно законодавцем визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). З позовної заяви судом вбачається. що відповідач в свою чергу зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , є працездатним, має задовільний стан здоров`я, аліментних зобов`язань не має. Доказів про те, що відповідач інвалід або страждає хронічними захворювання, суду не представив. З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач має можливість надавати утримання дитині. Однак, з приводу розміру аліментів, з боку позивача, відповідні докази до суду не подані. В той час, як відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребувані судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тому позов підлягає частковому задоволенню в цій частині позовних вимог. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, беручи до уваги відсутність заперечень відповідача стосовно його стану здоров`я та матеріального становища, наявності інших дітей або непрацездатних членів родини та інших обставин, визначених законом суд встановлює розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення нею повноліття. Такий розмір аліментів не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та принципу рівності батьків у утриманні дитини, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України, та має забезпечити право малолітнього [PERSON] на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 27.10.2022 року. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, від якого позивач звільнена.

Outcome: partial