Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» та просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9983, вчинений 28 вересня 2021 року приватним нотаріусом Сазоновою О.М. про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 17\~854,44 грн., посилаючись на відсутність правових підстав у нотаріуса на його вчинення. В обґрунтування вимог зазначено, що між ним та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір та надана кредитна карточка № [NUMBER] , відповідно до умов якої йому надано кредитні кошти у сумі 2\~000,00 грн. (умови кредитного договору невідомі, оскільки позичальнику його не надано). Однак між ним та ТОВ «Вердикт Капітал» ніколи не укладались ніякі договори позики чи інші угоди, про існування цього Товариства він дізнався з виконавчого напису. Станом на сьогодні існує лише одне боргове зобов`язання перед фінансовими установами ПАТ «Альфа-Банк» за кредитною карткою, яку ним не визнано, оскільки її укладено шляхом обману працівниками банку, що не є предметом даного спору. Вважає, що виконавчий напис вчинено внаслідок укладення ПАТ «Альфа-Банк» маніпуляцій продажу боргів, уступок боргу чи складення інших невідомих йому угод з ТОВ «Вердикт Капітал» без його участі та відповідних повідомлень. При вчинені виконавчого напису нотаріус не отримував від нього та відповідача первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати безспірність заявленої заборгованості. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності його грошового зобов`язання по кредиту, процентам річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. До того ж відповідачем пропущено строк, протягом якого він міг звернутись із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису, тому просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду\~від 10\~грудня 2021\~року забезпечено\~позов,\~шляхом зупинення\~примусового стягнення\~на підставі\~виконавчого напису\~№ 9983,\~вчиненого 28\~вересня 2021\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Сазоновою\~Оленою Миколаївною\~про стягнення\~із [PERSON] \~на користь\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал»\~заборгованості за\~кредитним договором\~у сумі\~17\~854,44\~грн. у виконавчому провадженні № 67435355, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною. Ухвалою суду\~від 17\~січня 2022\~року прийнято\~позовну заяву\~до розгляду\~та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонову Олену Миколаївну надати суду належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо виконавчого напису нотаріуса № 9983, вчиненого 28 вересня 2021 року про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 17\~845,44 грн. Ухвалою суду\~від 13\~вересня 2022\~року витребувано\~у Приватного\~виконавця виконавчого\~округу Дніпропетровської\~області Русецької\~Оксани Олександрівни\~копію виконавчого\~напису №\~9983,\~вчиненого 28\~вересня 2021\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Сазоновою\~Оленою Миколаївною\~про стягнення\~із [PERSON] \~на користь\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал»\~заборгованості за\~кредитним договором\~в сумі\~17\~854,44\~грн. у виконавчому провадженні № 67435355, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною. Ухвалою суду від 12 січня 2023 року розгляд справи вирішено проводити у заочному порядку. В судове засідання сторони та треті особи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомили причин неявки. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає. Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Треті особи приватний нотаріус Сазонова О.М. та приватний виконавець Русецька О.О. письмових заперечень до суду не надали, приватний нотаріус звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що 28 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною вчинено виконавчий напис № 9983 про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 630639994HPLS від 23 травня 2017 року, укладеного з АТ «Альфа Банк», за період з 21.12.2020 по 20.07.2021 у сумі 17\~854 (сімнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) гривні 44 коп., з яких: 3% у сумі 12\~781,87 грн. та інфляційні збитки у сумі 4\~572,57 грн. Вчинюючи виконавчий напис, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Процедура вчинення виконавчих написів, чинна на момент вчинення спірного виконавчого напису, визначена в розділі 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція). Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №\~296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 січня 2020 року у справі №\~305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19) зазначила, що «вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат» слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної. Так, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів». Позивач [PERSON] в тексті позову посилається на відсутність підстав для вчинення приватним нотаріусом виконавчих написів у зв`язку з відсутністю доказів, що підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором, однак доказів на спростування зазначеного у виконавчому написі не надав з огляду на те, що стягувач не просить у виконавчому написі стягнути тіло кредиту та відсотки, пеню, штраф, тощо, а передбачені ст. 625 ЦК України платежі. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св 20). Верховний Суд в постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св 20) зазначив, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Отже, вирішуючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд враховує висновки й мотиви Верховного Суду, висловлені в в постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св 20) та встановивши відсутність доказів направлення стягувачем ТОВ "Вердикт-Капітал" та отримання боржником [PERSON] листа-вимоги стягувача про повернення боргу, про що зазначено позивачем в тексті позову та не спростовано відповідачем, суд дійшов висновку про те, що встановлена законом процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), а саме боржник не була повідомлена про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Суд також бере до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), відповідно до якої «вчиняючи спірний\~виконавчий напис\~приватний нотаріус\~неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23, відповідно до якої у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Доказів на спростування вищезазначеного відповідачем до суду не надано. При цьому суд також враховує положення пункту 1 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2022 р. № 480, відповідно до якого розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (Офіційний вісник України, 1999 р., № 26, ст. 1241; 2014 р., № 97, ст. 2787), виключено. Крім того, Верховним Судом у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 201/9570/18 (провадження № 61-7299св21) вкотре наголошено, що відповідачем у цій категорії справ є особа, на користь якої вчинений виконавчий напис. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1\~362,00 грн., сплачений ним за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову (а.с. 1, 2), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. Згідно частин сьомої, восьмої статті 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним продовжити дію заходів забезпечення позову згідно ухвали суду від 10 грудня 2021 р. протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: approved