Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить визнати за ним право власності на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0065 га. У позові посилається на те, що у 2003 році позивач побудував гараж поблизу свого будинку за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Карлівської міської ради від 08.04.2022 року позивачу було надано у власність земельну ділянку площею 0,0065 га, на якій побудовано гараж. У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся із заявою про введення в експлуатацію побудованого гаража до ВК Карлівської міської ради та до відділу державного архітектурно-будівельного контролю Карлівської міської ради. У введенні в експлуатацію гаража за адресою: [ADDRESS] позивачу було відмовлено та роз`яснено, що такі дії можливо вчини лише після визнання права власності на вказане нерухоме майно в судовому порядку. В судове засідання позивач не з`явився. Від нього надійшла заява, у якій він підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов, а справу розглянути без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надійшла заява, відповідно до якої просили розглядати справу без уповноваженого представника. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суду приходить до висновку про можливість задоволення позову, з огляду на наступне. Стаття 16 ЦК України визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Рішенням Карлівської міської ради від 08.04.2022 року передано [PERSON] у власність земельну ділянку для будівництва індивідуальних гаражів, загальною площею 0,0065 га, кадастровий номер: 5321610100:50:002:1329 на території Карлівської міської ради (а.с.3). З технічного паспорта від 12.07.2021 року вбачається, що [PERSON] збудовано гараж площею 24,6 кв. м. Разом з тим, документів, що дають право на виконання будівельних робіт або засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів надано не було (а.с.13-24). Довідкою КП ««Архітектурне бюро Карлівської міської ради» № 6 від 25.06.2021 року підтверджується, що гараж [PERSON] дійсно знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до довідки ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 8297 від 20.07.2021 року реєстрація права власності на гараж за адресою [ADDRESS] не проводилася (а.с.9). Частиною 1 ст.375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до 5 частини вказаної статті, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В постанові від 30 березня 2016 року, ухваленій у справі №6-265цс16, Верховний Суд висловив правову позицію щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу а також правової визначеності самочинного будівництва. Так, стаття 876 Цивільного кодексу щодо визначення замовника власником об`єкта будівництва застосовується лише у взаємозв`язку зі ст.331 цього кодексу щодо обов`язкової умови про наявність права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно. В інших випадках відповідно до ст.376 ЦК України такі об`єкти будівництва та інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, а особа, яка його здійснила, не набуває права власності на нього. Оскільки, позивач є власником земельної ділянки, на якій здійснено будівництво гаражу, цільове призначення якої: для індивідуального гаражного будівництва, суд вважає необхідним застосувати ст.376 ЦК України. Враховуючи, викладене, суд вважає, за можливе, задовольнивши позов, визнати за позивачем право власності на збудований гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved