Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про факту, що [PERSON] по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в житловому будинку, який на праві приватної власності моєї тітки [PERSON] , [INFO] . Після святкування Різдва, 08 січня 2022 року, її запросив [PERSON] , з яким вона підтримую дружні стосунки, та який проживає за адресою: [ADDRESS] , запропонував їй виконувати роботу за адресою його місця проживання. Робота в будинку полягала у прибиранні приміщення, готуванні їжі, купівля продуктів та сплата комунальних послуг. Саме з 08 січня 2022 року вона стала проживати у вказаному будинку та виконувати вищевказану роботу. [PERSON] , який там проживав, надав їй ключі від вхідних дверей та калитки та вона мала безперешкодний доступ до будинку. Її особисті речі також перебували у вказаному будинку, вона користувалась та продовжую користуватись вказаним будинком на рівні осіб, що там проживають та на рівні власників. Відповідач - [PERSON] , як особа, що володіє житловим будинком [ADDRESS] , є власником вказаного будинку на підставі свідоцтві про право на спадкування від 04.07.2006 року. Відповідач [PERSON] особисто надавала згоду їй на проживання у своєму будинку, погодилась на її проживання на належній її житловій площі, не заперечувала, щоб вона користувалась будинком на рівні з нею та ї сином [PERSON] . Її рідна тітка [PERSON] , яка володіє будинком [ADDRESS] , має отримати субсидію на оплату комунальних послуг. Втім, субсидія розраховується в залежності від кількості зареєстрованих та проживаючих в будинку осіб. Так, відповідно до п. 24 Постанови Кабінету міністрів України від 21.10.1995 року № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива»: Житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства. До складу домогосподарства включаються всі особи, що зареєстровані в житловому приміщенні (будинку) (для орендарів, внутрішньо переміщених осіб - особи, які фактично проживають). На таких осіб розраховуються соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і їх доходи враховуються під час призначення житлової субсидії. Отже, оскільки її місце проживання зареєстровано у будинку [ADDRESS] , то власник будинку - [PERSON] не в змозі оформити субсидію через те, що вона не відноситься до категорії осіб, які мають на це право. За таких обставин її тітка не може оформити субсидію, оскільки реєстрація її місця проживання зазначено саме як « [ADDRESS] ». Встановлення факту її проживання за певною адресою, може бути використано для подальшого оформлення субсидії її тіткою. Крім того, неправомірно нараховується рахунок за вивезення твердих побутових відходів, на підставі договору із КП «Автотранссервіз». Так, відповідно до договору: Нарахування за вивезення ТПВ буде здійснюватись щомісячно, на фактично проживаючих в приватному будинку. Отже, нарахування за послуги КП «Автотранссервіз» за вивезення побутових відходів має відбуватись із врахуванням її проживання у будинку [ADDRESS] . Позивач подала заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи викладене, згідно з ч. 8ст.178ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в житловому будинку, який на праві приватної власності її тітки [PERSON] . З урахуванням того, що позивач [PERSON] з січня 2022 року знайшла роботу, та проживала за адресою: [ADDRESS] . Її особисті речі перебували у вказаному будинку, вона користувалась та продовжує користуватись вказаним будинком на рівні осіб, що там проживають та на рівні власників. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України: місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для зживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, кому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір :ця проживання в Україні» місце перебування фізичної особи це - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, а місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних обод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ГПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість вистоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, тушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої »станції"). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні справі Бочаров плоти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм іння «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі дія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може вати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у «Салман проти Туреччини»)». При вирішенні даного питання є необхідність врахувати, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Тим що така позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, для ефективного захисту спадкових прав позивача, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про право користування об`єктом власності у вигляді житлового будинку підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved