Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-04 00:00:00

15 листопада 2021 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Островська Г.В., звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (далі - ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ»), в якій просить стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 56413 грн 20 коп., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 24 грудня 2020 року сталася дорожньо - транспортна пригода, за участю винної особи водія [PERSON] (власник [PERSON] ,) який керував транспортним засобом «Мersedes Bens 416», номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку та не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Renault Sandero», номерний знак [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] , внаслідок чого автомобілям завдано механічних пошкоджень. На момент вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Мersedes Bens 416», номерний знак [NUMBER] , застрахована в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», згідно договору (полісу) обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № 200687729 від 22.07.2020. 09 лютого 2021 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області у справі №589/53/21 винесено постанову, якою визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Внаслідок заподіяння позивачу матеріальної шкоди та з метою отримання страхового відшкодування ним подана заява на виплату страхового відшкодування до страхової компанії із зазначенням відомостей про реквізити на які необхідно здійснити перерахунок страхового відшкодування та надано разом із заявою всі інші документи зазначені п. 35.2, ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі - Закон №1961-IV). Також, позивач погоджувався на проведення розрахунку страхового відшкодування на підставі проведення огляду представниками страхової компанії для відшкодування витрат за пошкодження транспортного засобу «Renault Sandero», номерний знак [NUMBER] . ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» було проведено експертизу та встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 56413,20 грн, однак зазначену суму сплачено не було. 22 вересня 2021 року, позивач звернувся для врегулювання спору до Національного банку України зі скаргою на дії відповідача по справі. Листом від 22.10.2021 [PERSON] повідомлено про результати розгляду скарги, а саме: підтверджено факт страхового випадку та сума завданої шкоди в розмірі 56413 грн 20 коп., що є розміром страхового відшкодування, яке підлягає сплаті на користь позивача, відповідачем. Крім цього, встановлено ознаки порушення ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» - відповідачем по справі, законодавства у сфері фінансових послуг та зупинено дію ліцензії. Однак, на час звернення до суду, відповідачем не проведено оплату страхового відшкодування. 16 листопада 2021 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій роз`яснено учасникам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження від 16 листопада 2021 року разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу місця знаходження юридичної особи. (а.с.29) Станом на 05 січня 2023 року відзив на позов та заперечення від відповідача ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З відповіді наданої Національним банком України на скаргу [PERSON] на дії ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», вбачається, що на підставі наданих документів страховиком ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» Національному банку України, страховиком прийнято рішення щодо здійснення страхового відшкодування в розмірі 56413 грн 20 коп., однак була відсутня інформація щодо здійснення виплати страхового відшкодування та сплати пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування. Крім цього, Національним банком України встановлені порушення страховиком вимог законодавства у сфері фінансових послуг, а саме, п.36.2 ст. 36, та п. 36.5 ст. 36 Закону №1961-IV.(а.с.15, 16) З постанови винесеної Шосткинським міськрайонним судом Сумської області 09 лютого 2021 року у справі №589/53/21, вбачається, що [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. При розгляді справи судом встановлено, що 24 грудня 2020 року о 17 год. 40 хв. в місті Шостка на вулиці Свободи, в районі будинку 31, [PERSON] , керуючи автомобілем «MERCEDES Benz», номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку та не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Рено Сандера», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілям завдано механічних пошкоджень. (а.с.30) Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються часниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи. Згідно із ст. 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У відповідності до ст. 36 Закону №1961-IV, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування, про що протягом 3-х робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення, та здійснити виплату. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно із ст. 36.2 Закону №1961-IV, страховик (МТСБУ) протягом 5 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Разом з тим, ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» не виплатило страхове відшкодування в порушення норм Закону №1961-IV. Частиною 2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдано не з його вини. При цьому потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як вбачається з інформації Національного банку України сума страхового відшкодування в розмірі 56413 грн 20 коп. підтверджена документами. які були надані ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», Національному банку України, але була відсутня інформація про відшкодування цією суми потерпілому. В матеріалах справи відсутні докази відповідача на спростування позовних вимог позивача, відсутні докази про сплату страхового відшкодування. Судом встановлено, що матеріальний збиток в розмірі 56413 грн 20 коп. відповідачем не відшкодований, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 56413 грн 20 коп. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, врегульовано статтею 26-1 Закону №1961-ІV, згідно з якою, зокрема, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Однак позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, не посилався як на підставу своїх вимог на ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, як і не зазначав про завдання моральної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу. Позивач зазначав, що моральна шкода спричинена у зв`язку з несвоєчасним виконанням договору страхування, внаслідок протиправних дій винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свої особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних пра та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завдані внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичне особи. Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, з наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, ч.1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди [PERSON] мотивував затягуванням відповідачем виплати відшкодування, порушенням зобов`язань за договором страхування, що, за його твердженнями, призвело до душевних хвилювань та вимагало додаткових зусиль і часу, вплинуло на особисті, сімейні стосунки, а тому враховуючи викладене вище суд дійшов висновку, що в цій частині позовних вимог позивачу слід задовольнити частково, а саме у розмірі 3000 гривень 00 копійок. Також, щодо стягнення судових витрат у вигляді професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно із ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зробила висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З огляду на вищевикладене та беручі до уваги, що позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу доданий до позовної заяви лише Договір про надання правової допомоги від 12 листопада 2021 року та Ордер серія ВМ №1021574. Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку позивачем суду не надано. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат позивачу слід відмовити. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із квитанції №46 від 15.11.2021, та із квитанції №44 від 15.11.2021 вбачається, що [PERSON] сплачено судовий збір на загальну суму 1816 гривень 00 копійок. (а.с.1, 2) Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а саме в частині стягнення моральної шкоди задоволено 3000 грн 00 коп., що становить 30,00 відсотків від позовної вимоги про стягнення моральної шкоди - 10000 грн 00 коп., тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір за вказану позовну вимогу, в розмірі 272 грн 40 коп., що становить 30,00 відсотків від сплаченого позивачем розміру судового збору - 908 грн 40 коп. За позовну вимогу про стягнення страхового відшкодування, судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача у повному розмірі - 908 грн 00 коп.

Outcome: partial