Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ МІСТОБУДУВАННЯ» (далі - відповідач, ДП «НДПІМ»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але невиплачену заробітну плату, та грошову компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 38 587,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 03.06.2008 року на підставі наказу від 02.06.2008 року № 84-к вона прийнята на посаду архітектора третьої категорії у науково-дослідний відділ стандартизації та нормативно-методичного забезпечення містобудівного забезпечення ДП «НДПІМ». 15.04.2021 року відповідно до наказу від 01.04.2021 року № 60-к вона звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). На день звільнення їй нарахована, але не виплачена заборгованість із заробітної плати за період часу з березня 2021 року до квітня 2021 року у розмірі 6 6377,50 грн. (з урахуванням податків та зборів) та не виплачена грошова компенсація за 76 дня невикористаної щорічної відпустки у розмірі 31 949,50 грн. (з урахуванням податків і зборів). Позивач зазначає, що в день звільнення, а саме, 15.04.2021 року відповідачем порушено вимоги ст. ст. 115, 116 КЗпП України та не здійснено розрахунку по заробітній платі. Порушення вимог трудового законодавства відповідач обґрунтовував тим, що він перебуває у скрутному фінансовому становищі та у нього відсутні кошти для здійснення розрахунку по заробітній платі. Також позивачем подано до суду клопотання про витребування доказів, в якому останній просить витребувати у ДП «НДПІМ» довідку про суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2021 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ МІСТОБУДУВАННЯ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та судове засіданні для розгляду справи по суті призначено на 16.05.2022 року; клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково; витребувано у ДП «НДПІМ» належним чином завірену довідку про суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки [PERSON] . Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.05.2022 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи та відсутністю відомостей про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 26.09.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2022 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи та відсутністю відомостей про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 23.01.2023 року. 23.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2021 року довідки за вих. № 235 від 22.09.2022 року про суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки [PERSON] . Вказане клопотання було одержано головуючим суддею після судового засідання 26.09.2022 року. В судове засідання 23.01.2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що 03.06.2008 року на підставі наказу від 02.06.2008 року № 84-к [PERSON] прийнята на посаду архітектора третьої категорії у науково-дослідний відділ стандартизації та нормативно-методичного забезпечення містобудівного забезпечення ДП «НДПІМ», що підтверджується записом у трудовій книжці [PERSON] (а. с. 5). 15.04.2021 року, відповідно до наказу від 01.04.2021 року № 60-к, [PERSON] звільнена із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, про що міститься запис у трудовій книжці [PERSON] (а. с. 7). Згідно довідки ДП «НДПІМ» за вих. № 235 від 22.09.2022 року, [PERSON] нараховано, але не виплачено заробітну плату за березень-квітень 2021 року у розмірі 4 571,16 грн. (без урахування податків та зборів), а також компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 76 дні у розмірі 28 815,40 грн. (без урахування податків та зборів), а всього - 33 386,56 грн. (без урахування податків та зборів; а. с. 25). Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як визначено у 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява № 38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. За положеннями ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Як визначено у ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідач як роботодавець, у порушення вимог ст. 116 КЗпП України, не виплатив позивачу при звільнені заборгованість із заробітної плати, у тому числі, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку. Так, на день звільнення позивача була нарахована, але не виплачена заробітна плата за березень-квітень 2021 року у розмірі 4 571,16 грн. (без урахування податків та зборів), а також компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 76 дні у розмірі 28 815,40 грн. (без урахування податків та зборів), а всього - 33 386,56 грн. (без урахування податків та зборів). Ураховуючи наведене, наявні обґрунтовані підстави стверджувати про порушення прав позивача на своєчасне отримання нею належних до сплати їй коштів. Як визначено у ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, проте, відповідач не надав жодних доказів виплати позивачу заборгованості із заробітної плати. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а саме, у розмірі 33 386,56 грн., з утриманням податку й інших обов`язкових платежів. Сума заборгованості підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір, який підлягав сплаті за подання позову, стягується з ДП «НДПІМ» в дохід держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial