Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-03 00:00:00

[PERSON] 30.11.2022 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] 26\~007,93 грн матеріальної шкоди, з яких 5 765,43 грн пов`язаної з лікуванням і 20 242,5 грн витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні, та 20 000 грн моральної шкоди. В обгрунтування позову зазначає, що 09.09.2018 близько 22 години [PERSON] на подвір`ї багатоквартирного будинку за в [ADDRESS] , в ході сварки умисно наніс йому один удар кулаком правої руки в область лівої частини обличчя, в результаті чого він отримав тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку з вегето-атактичним синдромом, гематоми лівої скроневої ділянки, що є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, садна правого коліна. Внаслідок нанесення йому тілесних ушкоджень з 10.09.2018 по 01.10.2018 він перебував на лікуванні в Ніжинській центральній міській лікарні. На лікування в умовах стаціонару на придбання ліків і медичних препаратів поніс витрати у розмірі 5\~765,43 грн. Під час досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у спричиненні йому за вказаних обставин тілесних ушкоджень у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, правову допомогу йому як потерпілому надавав за договором адвокат, за що він сплатив йому 20\~242,5 грн. Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.05.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн. Стягнуто з [PERSON] на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 5 765 грн 43 коп., 3 000 грн моральної шкоди та 5 000 грн витрат на правову допомогу. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 30.07.2021 його апеляційну скаргу як потерпілого і цивільного позивача задоволено, зазначений вирок змінено, збільшено суму відшкодування моральної шкоди, стягнутої з [PERSON] на його користь до 20 000 грн., та суму витрат на правову допомогу до 22\~242,50 грн. В іншій частині вирок залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 01.09.2022 задоволено касаційну скаргу захисника Овраменка С.Г., ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 30.07.2021 щодо [PERSON] скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 22.10.2022 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а позов [PERSON] як потерпілого по справі залишено без розгляду, процесуальні витрати не розподілені. Його витрати на правову допомогу слід віднести до його матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням. Також йому було завдано i моральну шкоду неправомірними діями вiдповiдача, оскільки він зазнав фізичного болю. В результаті отриманих тілесних ушкоджень відчуває психологічний дискомфорт, його щоденно бентежать думки та спогади події, страх можливого повторення, насторога, тривога. Через отримані травми тривалий час був відірваний від активного соціального життя, вже після лікування залишився знижений та нестійкий настрій, порушений сон, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення. Він досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою відповідача, адже заподіяння тілесних ушкоджень відбувалося в присутності його сина та сторонніх осіб. Упродовж тривалого часу він втратив можливість вести звичайний спосіб життя, спілкуватися з друзями та близькими, оскільки вимушений був звертатися до медичного закладу для відновлення свого здоров`я. Моральну шкоду оцінює у 20 000,00 грн. Ухвалою судді від 05.12.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, витребувано матеріали кримінального провадження, призначено судове засідання на 04.01.2023. Заяв по суті справи, окрім поданого позову, чи з процесуальних питань від сторін не надійшло. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов за вищевикладених у ньому обставин. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними. Заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи і кримінального провадження, та з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства (ч. 7 ст. 128 КПК України). Судом встановлено, що ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 22.10.2022 вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.05.2021 відносно [PERSON] скасовано. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а позов [PERSON] як потерпілого по справі залишено без розгляду, процесуальні витрати не розподілені. Як вбачається зі змісту вказаної ухвали у судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] підтримав заявлене його захисником клопотання та просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрити. \~ \~ \~ \~Згідно з описовою частиною даної ухвали вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.05.2021 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 5 765 грн. 43 коп., 3 000 грн. моральної шкоди та 5 000 грн. витрат на правову допомогу, а всього стягнуто 13 765 грн. 43 коп. При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 09.09.2018, близько 22 години, [PERSON] , перебуваючи на подвір`ї багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , в ході сварки умисно наніс один удар кулаком правої руки в область лівої частини обличчя [PERSON] , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкодженнь, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. З матеріалів кримінального провадження вбачається що вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.05.2021 [PERSON] в апеляційному порядку не оскаржувався, а призначене покарання у виді штрафу ним виконано шляхом сплати штрафу. Таким чином, ураховуючи, що ухвала суду про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності та закриття відносно нього кримінального провадження набула законної сили, а звільнення обвинуваченого за поданим його захисником клопотанням, яке сам [PERSON] підтримав, у зв`язку з закінченням строків давності не є звільненням з реабілітуючих підстав, суд доходить висновку про доведеність вини відповідача у заподіянні позивачу тілесних ушкоджень, що мало місце 09.09.2018. Надаючи оцінку ухвалі про закриття кримінального провадження на предмет її доказового значення, суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.07.2019 у справі № 438/1545/15-ц (провадження № 61-21723св18), які в силу положень частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню іншими судами при застосуванні норм права. Також у відповідності до положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд враховує практику Європейського суду з прав людини. У справі "Вулах та інші проти Росії" (скарга N 33468/03, рішення від 10.01.2012) Європейський суд з прав людини зазначив, що виправдання у кримінальному судочинстві чи припинення кримінального переслідування не повинні перешкоджати цивільній відповідальності у виді виплати компенсації, що виникає на підставі менш тяжкого тягаря доказування тих же фактів. У відповідності до ч. 1 ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. За правилами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач [PERSON] у зв`язку із заподіянням йому ушкодження здоров`я відповідачем [PERSON] здійснив у період перебування на стаціонарному лікуванні в комунальному лікувально-профілактичному закладі «Ніжинська центральна міська лікарня імені Миколи Гальцького» з 10.09.2018 по 01.10.2018 витратила на придбання ліків на суму 5\~765,43, що становить розмір спричиненої йому з вини відповідача майнової шкоди та підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження довідкою вказаного медичного закладу від 12.07.2019 №44 про період перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні із зазначенням переліку медикаментів, які хворий купував за власні кошти, і довідкою завідуючого аптеки №1 ФОП [PERSON] від 19.07.2019 №12 про вартість ліків, які зазначені у довідці медичного закладу у переліку тих, що [PERSON] придбавав за особисті кошти (том 1 кримінального провадження, аркуші 39, 41). Тому позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди пов`язаної з лікуванням у розмірі 5 765 грн 43 коп. підлягають задоволенню. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України у кримінальному провадженні витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат. Згідно з ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, які надають правову допомогу за договором, несе потерпілий. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не приймаючи рішення про новий судовий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл процесуальних витрат (ч. 1, 3 ст. 124 КПК України). За приписами\~ст.\~125,\~126\~КПК України\~суд за\~клопотанням осіб\~має право\~визначити грошовий\~розмір процесуальних\~витрат,\~які повинні\~бути їм\~компенсовані. Суд\~вирішує питання\~щодо процесуальних\~витрат у\~вироку суду\~або ухвалою. Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів. За змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження [PERSON] як потерпілому у ньому надавалася правова допомога представником - адвокатом Сухоцьким О.В. за договором, за що [PERSON] сплачено адвокату 20\~242,50 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги, складеним адвокатом звітом про виконані роботи за договором, копією прибуткового касового ордера від 07.07.2021 (том 1 кримінального провадження, аркуші 20, 153-154, 156, 183). Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 22.10.2022 скасовано вирок відносно [PERSON] , ухвалений 11.05.2021 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області, яким було розподілено судові витрати і який оскаржувався у тому числі з мотивів незгоди з вироком суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат. Суд апеляційної інстанції, не приймаючи рішення про новий судовий розгляд, звільнив [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, кримінальне провадження закрив на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, позов [PERSON] як потерпілого по справі залишив без розгляду, а процесуальні витрати не розподілив. Позивач ототожнює розмір майнової шкоди із витратами на оплату правової допомоги за договором про надання правової допомоги від\~\~11.07.2019, укладеним між позивачем та адвокатом Сухоцьким О.В., перелік послуг за яким зазначено в звіті про виконані роботи, та оплачені відповідно до прибуткового касового ордера від 07.07.2021. Однак, витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні, до таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01.06.2020 у справі №\~910/12945/19, у зв`зяку з чим є хибними доводи позивача про те, що його витрати на правову допомогу надану йому як потерпілому у кримінальному провадженні адвокатом за договором, слід віднести до його матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується вимогами ст. 23 ЦК України, згідно з якими особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (далі за текстом Постанова ВСУ) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 Постанови ВСУ визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 9 Постанови ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд, не сумніваючись у наявності перенесених [PERSON] внаслідок неправомірних дій [PERSON] моральних страждань, які полягали у стражданнях від фізичного болю, перенесенні негативних емоцій тривоги, емоційної напруги, почуття образи, приниження гідності, втрати можливості упродовж певного часу вести звичайний спосіб життя через стаціонарне лікування, тим не менш вважає розмір відшкодування цієї шкоди у 20 000 грн. завищеним, а тому цю позовну вимогу суд задовольняє частково, стягуючи з відповідача в користь позивача у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., вважаючи цю суму розумною, виваженою та справедливою компенсацією за понесені позивачем з вини відповідача моральні страждання. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір за розгляд позовних вимог майнового характеру в розмірі 992 гривні 40 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Підстав для стягнення судового збору окремо за вимоги немайнового характеру відсутні, адже заявлена позовна вимога про стягнення моральної шкоди є майновою, оскільки відшкодування моральної шкоди визначено сумою грошових коштів, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.11.2018 у справі № 761/11472/15-ц (провадження № 61-23674св18).

Outcome: partial