Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

У травні 2022 року Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (Далі - ТОВ «ФК «ЦФР») звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №7771624538 від 19.01.2017р. з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі 416 647,31 гривень в солідарному порядку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував укладенням кредитного договору з [PERSON] (Далі - Відповідач-1), за яким Кредитодавець надав Позичальнику грошові кошти у сумі 287 502,91 гривень строком на 48 місяців. Для забезпечення належного виконання зобов`язань за укладеним договором, 19.01.2017 між Кредитодавцем та Позичальником укладено договір застави транспортного засобу, нотаріально посвідчений та зареєстрований у реєстрі за №103 (а.с. 23-25). Також між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] (відповідач-3) 19.01.2017 року укладено договір застави транспортного засобу, нотаріально посвідчений та зареєстрований у реєстрі за № 106 (а.с. 27-29). Окрім наведених договорів застави, 19.01.2017 року укладено договори поруки з [PERSON] (а.с.22) та [PERSON] (а.с.21), за якими у разі порушення Позичальником умов кредитного договору, Поручителі відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань як Позичальником, так і Поручителями, станом на 13.01.2022 року утворилась заборгованість перед Кредитором, яка склала 416 647,31 гривень, що складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту - 192 355,97 грн.; простроченої заборгованості за річними процентами - 30 256,76 грн.; простроченої заборгованості за щомісячними процентами - 130 158,54 грн.; заборгованості за штрафом/пенею - 63 867,04 грн. На підставі існуючої заборгованості, ТОВ «ФК «ЦФР» звернувся до приватного нотаріуса за отриманням виконавчого напису на договорі застави транспортного засобу, укладеному із самим Позичальником. 22.07.2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. вчинено виконавчий напис за №2795, яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль Mazda, що належить на праві власності [PERSON] (а.с. 31), ухвалою суду від 14.12.2021 року стягнення за виконавчим документом зупинено. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачів суму заборгованості за невиконаним зобов`язанням по кредитному договору у розмірі 416 647,31 гривень в солідарному порядку, та покласти на відповідачів судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 30.05.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 25.07.2022 року через канцелярію суду представник відповідача [PERSON] - адвокат Габуєв Г.Ю. подав відзив на позов, у якому зазначив, що Відповідач - 1 - [PERSON] вимоги позовної заяви не визнав у повному обсязі. Вважає що заява №7771624538 від 19.01.2017 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» не є договором у розумінні ст. 629 ЦК України та ст. 1054 ЦК України, аргументуючи таке твердження, зазначив наступне. Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 19.05.2015 року, що додані до позовної заяви не підтверджують факту укладення кредитного договору у 2017 році. Звертає увагу, що вказані Умови, не містять підпису [PERSON] , що свідчить про неузгодженість суттєвих умов договору кредиту. Стверджує, що позивачем не додано жодного документу, який би підтверджував видачу відповідачу грошових коштів у сумі, зазначеній у заяві на отримання кредиту - 287 502,91 грн. та доказів відкриття рахунку у АТ «Таскомбанк» на його ім`я. На підставі викладеного, заперечує факт укладення кредитного договору від 19.01.2017 року на суму 287 502,91 грн. Разом з цим, заперечує проти розрахунку заборгованості, заявленого позивачем, зазначаючи, що довідка графіку руху грошових коштів, складена ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с. 17-20), не може бути належним та допустимим доказом погашення заборгованості, оскільки не відповідає вимогам ст.ст. 77-78 ЦПК України. Зокрема, не містить інформації про рахунок, який відкрито [PERSON] , та на який перераховано кредитні грошові кошти, та номера рахунків, з яких здійснювалось погашення заборгованості. Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості (а.с. 15-16) також заперечує, оскільки на його думку останній не містить конкретної дати погашення кредиту, хоча і враховує певні платежі. Відсутність дати погашення кредиту, вважає порушенням строків позовної давності, яку просить суд застосувати. Крім того, вважає, що розмір заявлених вимог не враховує вартість заставленого автомобіля, який сторони оцінили на суму 220 000 грн. та який вилучено приватним виконавцем у Головко М.А. на виконання виконавчого напису. Стягнення у солідарному порядку із поручителів також заперечує з підстав відсутності належного повідомлення поручителів про порушення взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту. Звертає увагу, що досудові вимоги, додані позивачем до позову, разом з доказами їх направлення (а.с. 33-48) не можуть підтверджувати факт направлення вимог ТОВ «ФК «ЦФР», оскільки їх складено від імені ТОВ «Дельта М Юкрейн». 09.08.2022 року та 30.11.2022 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення по справі, за змістом яких представник наполягає на укладенні кредитного договору шляхом підписання [PERSON] заяви на отримання кредиту та приєднання до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», та спираючись на Умови отримання кредитів, обґрунтовує розмір процентів за надання кредиту, встановлених у ч. 3, переказ грошових коштів, врегульованих ч. 2. Зазначив, що позивач не має права відкривати рахунки, а лише перераховує кредитні кошти на зазначений рахунок, вказаний клієнтом. Грошові кошти у сумі 100 000 грн. було перераховано на рахунок [PERSON] , відкритий у АТ «Таскомбанк» «до запитання». Додав копію договору страхування №7771624538-ТФ від 19.01.2017 р., який підписано [PERSON] , який є додатковою/супутньою послугою до кредитного договору. Заперечив проти пропуску строку позовної давності, спираючись на Умови отримання кредитів, за якими позовна давність встановлена у десять років. Також вважає, що строк на який надається кредит, припиняє свій перебіг у день належного виконання всіх грошових зобов`язань. Крім того, вказує на дію у державі карантинних норм, встановлених постановами Кабінету Міністрів України, у зв`язку із чим вважає, що строки позовної давності не пропущено. Звертає увагу на висновки Верховного Суду, за якими позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Вказує, що останній платіж Позичальником здійснено 23.09.2019 р. у розмірі 2050 грн., всього надійшло від позичальника 309 929,44 грн., списано річних процентів 58 690,98 грн., списано щомісячних процентів 156 091,52 грн., списано частину кредиту 95 146,94 грн. 14.11.2022 року у судовому засіданні та 26.12.2022 року через канцелярію суду представник відповідача [PERSON] суду подав письмові заперечення, у яких зазначив, що у зв`язку із тим, що відповідачем не підписувались Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», відповідно нарахування здійснені позивачем на підставі цих Умов, вважає безпідставним. Заява про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с.13) підписана [PERSON] відсутня у матеріалах справи та ним не підписувалася. Відсутність заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», відсутність підпису на Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 19.05.2015 р., на його думку, свідчить про недотримання форми договору. Просить врахувати висновки викладені у постанові ВП ВС 342/180/17-ц від 03.07.19р. Вказує, що загальна сума повернутих грошових коштів, складає 314 306,26 грн., що перевищує суму отриманих. Звертає увагу, що посилання позивача на добровільне страхування відповідно до Правил добровільного страхування життя у новій редакції, що затверджена 18.10.2017 р. та зареєстровано Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, 19.12.2017 р., не могло бути станом на час підписання договору страхування - 19.01.2017р., оскільки такі Правила набрали чинності значно пізніше. До пояснень додав копію постанови Запорізького апеляційного суду від 08.11.2022 р. у справі №335/13090/21, якою вирішено спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вважає, що обставини, встановлені цією постановою є преюдиційними для суду при розгляді цієї справи. Зокрема, вважає необхідним застосування позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Зазначає, що апеляційним судом встановлено, що додані Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ ФК «ЦФР» - не містять підпису [PERSON] , а заява на отримання кредиту не містить відомостей про домовленість сторін про збільшення строку позовної давності. Інших заяв по суті справи сторонами у справі не було подано. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, суду подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, у якому наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник відповідача - адвокат Габуєв Г.Ю. суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно раніше наданих у судовому засіданні пояснень проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві та письмових запереченнях. Відповідач [PERSON] у судове засідання, призначене на 10.01.2023 року не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Згідно із письмовими клопотаннями, які надійшли до суду 28.06.2022 року та 21.07.2022 року, просила відкласти судові засідання, призначені на 29.06.2022 року та 25.07.2022 року, у зв`язку із неможливістю прибуття до суду, оскільки виїхала з міста Запоріжжя після введення воєнного стану в України. Інших заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. За змістом ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (яка діяла на момент підписання анкети-заяви), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний детально поінформувати споживача у письмовій формі про усі умови кредитування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «ЦФР»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком (фінансовою компанією), тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк (фінансова компанія) має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивач стверджував, що заява на отримання кредиту разом із Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ ФК «ЦФР» є кредитним договором. Проте, суд вважає таке твердження таким, що не відповідає фактичним обставинам. Так, відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», редакція від 19.05.2015 р. (а.с.11), доданих позивачем, вбачається, що ці умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір (п. 1.5.) Такі Умови отримання кредитів, містять бланк «заяви про приєднання», затверджені наказом генерального директора ТОВ «ФК «ЦФР» від 2015.05.19 №6 додаток 1 до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с.13). Відповідно до п. 1.3 цих Умов, приєднання позичальника до цих умов здійснюється через підписання ним заяв за формами, закріпленими додатками до цих умов (заява про приєднання та заява на отримання кредиту). До позову надано лише заяву на отримання кредиту (а.с. 9-10), заяви на приєднання [PERSON] до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», в редакції від 19.05.2015 р. матеріали справи не містять. Крім того, надана позивачем редакція Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» від 19.05.2015р. (а.с.11-14) не містить підпису [PERSON] . Разом з тим, судом встановлено, що текст заяви на отримання кредиту не містить посилання на редакцію Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що надані позивачем Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в редакції від 19.05.2015 року, затверджені наказом генерального директора ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» Мелеш К.В. №6 від 19.05.2015 року, не можна вважати складовою заяви №7771624538 від 19.01.2017 року на отримання кредиту від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», так як в тексті цієї Заяви не має посилання на редакцію Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», а самі Умови не містять підпису позичальника - [PERSON] . Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 вказує, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду (постанова від 03.07.2019 у справі № 342/180/17), якщо Умови та правила надання банківських послуг розміщені на сайті банку, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, вони не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач обґрунтовує нарахування процентів, штрафів/пені Умовами отримання кредитів та інших послуг, зокрема ч.2, 4, 5. Отже, за встановлених судом обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення умов договору, яка встановлена у формі сплати процентів штрафів, пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та порядок їх зарахування. Разом з цим, доводи позивача щодо надання відповідачу-1 грошових коштів у розмірі 287 502,91 грн. суд вважає доведеними на підставі наступного. Згідно розділу 3 заяви на отримання кредиту, [PERSON] , за рахунок отримуваного ним кредиту, доручив ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувати грошові кошти, на погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором №4731068991 від 04/03/2016 року у сумі 175 149,91 грн. на користь ТОВ «ФК «ЦФР», отримувачу АТ «ТАСкомбанк» у сумі 100 000 грн. із призначенням платежу «переказ до запитання на користь [PERSON] », отримувачу ПАТ «Страхова компанія «ТАС» страхового платежу 1850 грн., отримувачу ПАТ «Страхова компанія «ТАС» оплата страхового платежу за договором страхування №7771624538-ТФ від 19/01/2017 на суму 5000 грн. Перерахування цих сум підтверджено доданими позивачем копіями платіжних доручень від 19.01.2017 р. на суму 100 000 грн. та на суму 1850 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, довідка про графік руху грошових коштів, а також пояснення відповідача-1, у сукупності, свідчать про здійснення [PERSON] платежів з повернення грошових коштів. З цих підстав суд відхиляє доводи відповідача-1 про недоведеність позовних вимог в частині наданих грошових коштів за кредитним договором. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для висновку, що при укладенні договору ТОВ «ФК «ЦФР» було дотримано вимог, передбачених Законом України „Про споживче кредитування" щодо повідомлення позичальника про умови кредитування та їх узгодження. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. При перевірці розрахунку заборгованості, наданого позивачем, суд дійшов висновку, що до нього включені штраф/пеня, які як вказувалося вище не узгоджувались сторонами. Відповідач-1 заперечував розрахунок, наведений у довідці графіку руху грошових коштів, вказуючи що повернення грошових коштів відбулось у більшому розмірі, ніж сума отриманих коштів від позивача. Таке твердження відповідає фактичним обставинам, адже з самої довідки вбачається, що сума коштів, яка надійшла від [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЦФР» складає 309 929,44 грн., що більше ніж сума отриманих коштів за кредитом - 287 502,91 грн., що свідчить про погашення суми заборгованості за договором. З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів сторін та наявних в справі письмових доказів, суд приходить до висновку про відмову в позові з підстав погашення відповідачем-1 в повному обсязі взятих на себе боргових зобов`язань, що не спростовано позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Оскільки позичальник погасив свої грошові зобов`язання перед кредитором, суд вважає відсутні підстави для відповідальності поручителів (відповідачів 2,3) перед ТОВ «ФК «ЦФР», у зв`язку з чим, у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості слід відмовити. Разом з цим, матеріалами справи не підтвердилися обставини направлення досудової вимоги поручителям, адже такі вимоги свідчать про їх направлення від імені ТОВ «Дельта М Юкрейн», а не від ТОВ «ФК «ЦФР». Враховуючи викладене, а також ту обставину, що під час судового розгляду встановлено, що відповідачем - 1 у повному обсязі повернуто грошові кошти, отримані за кредитним договором, а підстави для стягнення відсотків та штрафних санкцій відсутні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed