Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-12 00:00:00

У провадження Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до АТ «Альфа - Банк», третя особа: приватний виконавець виконавчого органу міста Києва Уманець Н.О., приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.2022 року відкрито провадження у зазначеній справі. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 23.11.2021 року із за стосунку «ДІЯ» позивач дізнався про відкрите приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Уманець Н.О. виконавчого провадження №67619230. Ознайомившись із постановою ВП №67619230 убачається, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Уманець Н.. перебуває вказане виконавче провадження про стягнення з позивача на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 426127,61 грн. на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. 21.10.2020 р., №4625. Про наявність будь-якої заборгованості позивачу не було відомо. 13.09.2022 року позивачем на адресу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Уманець Н.О. було направлено лист з метою отримання матеріалів виконавчого провадження, в тому числі копії виконавчого напису. Вказаний лист було повернуто та не отриманий адресатом. Із виконавчим написом приватного нотаріуса позивач ознайомився через автоматизовану систему виконавчих проваджень через ідентифікатор доступу: 525БА86Б9ВА4. Позивач звертає увагу, що відповідно до заяви АТ «Альфа-Банк» про примусове виконання рішення від 27.10.2021 року №б/н було долучено оригінал виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. 21.10.2020 року, №4625. Ознайомившись з даним документом убачається, що з позивача на користь АТ «Альфа-Банк» звернено стягнення за кредитним договором №033/705215-KR від 14.08.2008 року, укладений з АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» якого є АТ «Альфа-Банк». Строк платежу за кредитним договором №033/705215-KR від 14.08.2008 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.07.2017 року по 01.07.2020 року. Сума заборгованості складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 6366 дол. США 29 центів; простроченої заборгованості за відсотками та комісією - 8629 дол. США 66 центів; строкової заборгованості за сумою кредиту - 0 дол. США; строкової заборгованості за відсотками та комісією 24 дол. США 41 центів; штрафні санкції - 0 дол. США; суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису 1500 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 15020 дол. США 36 центів (на день вчинення цього напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 28,37 становить - 426127 грн. 61 коп. Про наявність заборгованості перед АТ «Альфа-Банк» в зазначеній сумі позивач дізнався вперше лише через автоматизовану систему виконавчих проваджень. Звідки взялася така сума та з чого вона складається позивачу не відомо. У даної установи жодних коштів у кредит позивач не отримував, жодного договору на отримання у позику коштів не укладав. Повідомлення чи попередження (вимоги) щодо сплати даної суми боргу від АТ «Альфа-Банк» не отримував. На якій підставі АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» позивачу невідомо. Позивач вважає, що вищевказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з численним порушенням законодавства, а тому позивач був змушений звертатись до суду з вказаним позовом. Крім того, позивач зазначає, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», положення глави 16 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Також нотаріус при видачі виконавчого напису не врахував пропуск банком строку позовної давності. Заборгованість була стягнута з 01.07.2017 року по 01.07.2020 року, при чому сам кредитний договір укладався 14.08.2008 року, таким чином позивач вважає, що в період 2017 - 2020 роки жодної заборгованості виникнути не могло, а нотаріус міг розглядати лише ту заборгованість, яка виникла під час дії кредитного договору. На підставі викладеного просив суд позовні вимоги задовольнити. Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження з копією позову та додатками до нього 04.11.2022 року. 29.11.2022 року до суду надійшов відзив від представника відповідача на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача зазначає про те, що твердження позивача не відповідають дійсності, а позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідач та нотаріус діяли у межах своїх повноважень відповідно до чинного законодавства України, просили у задоволенні позову відмовити. Треті особи свою позицію щодо позовних вимог на адресу суду не надсилали. 14.12.2022 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін і дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Судом встановлено, 14 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту № 033/705215-KR. Відповідно до умов вищевказаного кредитного Договору, банк зобов`язується надати [PERSON] кредит, а боржник в свою чергу зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього «графіком погашення кредиту». Відповідно до умов Договору, [PERSON] зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. 10.09.2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно Рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме - з 15.10.2019 року. Відповідно до п. 1 Передавального акту від 15.10.2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15.10.2019 року. Як зазначає АТ «Альфа-Банк», [PERSON] умови кредитного Договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим, за [PERSON] існує заборгованість за кредитним Договором. АТ «Альфа банк» на підставі ст. 262 ЦК України, ст.ст. 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 звернувся до приватного нотаріуса Івано- Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича про вчинення виконавчого напису. 21 жовтня 2020 року приватним нотаріусом вчинено нотаріальний напис № 4625, яким запропоновано стягнути на користь АТ «Альфа банк» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 033/705215-KR від 14.08.2008 між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] у сумі 15 020 дол. США 36 центів та 1500 грн. за вчинення виконавчого напису. 22 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Уманець Н.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67619230 за виконавчим написом приватного нотаріуса Івано - Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В.за р.№4625 від 21.10.2020 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Альфа банк» заборгованість за кредитним договором №033/705215-KR від 14.08.2008 року в загальному розмірі 426127,61 грн. Вважаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки існує спір щодо розміру заборгованості за кредитом, позивач звернувся до суду з вказаним позовом з наміром захистити своє порушене цивільне право. Вирішуючи спір, суд виходить з наступних положень закону та відповідних правовідносин. Так, згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1,3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (зі змінами та доповненнями) передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Так, згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставне майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87,88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Однак відповідач та приватний нотаріус не надали суду жодних доказів безспірності заборгованості. Позивач стверджує, що нотаріусом не було перевірено на підтвердження безспірності стягуваної суми боргу та пропущено строк для вчинення виконавчого напису. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягають стягненню за написом, а саме у загальному розмірі 426127,61 грн. за період з 01.07.2017 року по 01.07.2020 року, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». При вирішенні даного спору суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №320/7932/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними. Відтак позов є обгрунтованим і підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 992 грн. 20 коп., тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved