Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги свої обгрунтовує тим, що 12.11.2019 між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - ПрАТ "УПСК") та TOB "РОКТРАНС" було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/4713360. У відповідності до умов вказаного полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Renault», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 19.12.2019 близько 15 год. 00 хв., по вул. Білогородська в м. Боярка Київської області, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », з напівпричепом «Schmitz» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «Skoda», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок чого останньому автомобілю було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до Постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.02.2020 по справі №369/443/20, відповідача - [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. На підставі страхового акту №ОЦ/000/930/19/0091 від 31.01.2020 ПрАТ «УПСК» власнику пошкодженого автомобіля було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 3569,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9412 від 31.01.2020. Після сплати страхового відшкодування, ПрАТ «УПСК» має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. 01.10.2020 між ПрАТ «УПСК» (первісний кредитор) та фізичною особою - підприємцем [PERSON] (новий кредитор) укладено Договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до Договору. Відтак, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом №АО/4713360 від 12.11.2019. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Спір виник із цивільно-правових відносин, справа віднесена до предметної, суб`єктної, інстанційної та територіальної юрисдикції суду. 01 листопада 2022 року справа надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 07 листопада 2022 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою позивачем судового збору за подання позову. Позивачені надано строк на усунення зазначених недоліків та надання суду підтвердження сплати судового збору. У визначений судом строк, позивач сплатив судовий збір та надав суду докази його сплати. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 02 грудня 2022 року відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повіфдомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 10 годину 10 січня 2023 року. На судовий розгляд справи сторона позивача не прибула. Натомість, на електронну адресу суду, представником позивача - адвокатом Самойленком П.В.. надіслано клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача на підставі наявних у справі документів, позов підтримує, просить його задовольнити в повному обсязі, у разі не явки відповідача, не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку. Будучи належним чином повідомленим про дату, місце та час розгляду справи, відповідач у судове засідання не прибув. Однак, через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої заявлений до нього позов про відшкодування, в порядку регресу, витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування визнав. Просив розгляд справи проводити у його відсутності. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). За таких обставин суд розглядає справу у відсутності сторін за наявними письмовими матеріалами. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 грудня 2019 року близько 15 години, по вул. Білогородська в м. Боярка Київської області, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Renault", державний реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом «Schmitz» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля "Skoda", державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.02.2020 по справі №369/443/20, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до вказаної постанови дорожньо-транспортна пригода відбулася у наслідок того, що водій автомобіля "Renault", державний реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом «Schmitz» державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] не забезпечив належний технічний стан автомобіля, внаслідок чого вибухнуло праве колесо напівпречепа, яке мало місцеве пошкодження, у результаті чого автомобіль "Skoda", державний реєстраційний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Renault", державний реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом «Schmitz» державний реєстраційний номер [NUMBER] - ТОВ "РОКТРАНС"була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія"згідно з полісом ОСЦПВ АО/14713360 від 14 листопада 2019 року. Оскільки в ДТП винним є відповідач, враховуючи, що належність автомабіля юридичній особі постраждалий - [PERSON] звернувся до ПрАТ "УПСК" про страхове відшкодування. На підставі страхового акту №ОЦ/000/930/19/0091 від 31.01.2020 ПрАТ "УПСК" власнику пошкодженого автомобіля було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 3569,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9412 від 31.01.2020. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі аиплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Підпунктом «г» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам правил Дорожнього руху. Після сплати страхового відшкодування, ПрАТ "УПСК" має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. 01.10.2020 між ПрАТ "УПСК" (первісний кредитор) та фізичною особою - підприємцем [PERSON] (новий кредитор) укладено Договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до Договору. Так, пунктом 34 додатку №1 до Договору №01/10/2020 про відступлення права вимоги від 01 жовтня 2020 року до позивача ФОП [PERSON] перейшло право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору за страховим актом №ОЦ/000/930/19/0091 у сумі 3569,95 гривень. Боржником за вказаним страховим актом є відповідач - [PERSON] . Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору, зокрема відповідачеві було направлено вимогу щодо добровільного відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування вих. № РУ/19/0091 від 07 квітня 2020 року з пропозицією у добровільному порядку компенсувати зазначені витрати у п`ятиденний строк з дня отримання даної вимоги. Відтак, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом №АО/4713360 від 12.11.2019. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оскаржені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого порядку вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходіть права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України, майнова шкода, …… завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною 1 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, …….., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Підпунктом «г» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам правил Дорожнього руху. Відповідно до частини 6 статті 261 ЦК України, за регресними зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Висновки суду У розуміння статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтей 1166, 1187, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за полісом №АО/4713360. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто з 31 січня 2020 року. Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору, зокрема відповідачеві було направлено вимогу щодо добровільного відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування вих. № РУ/19/0091 від 07 квітня 2020 року з пропозицією у добровільному порядку компенсувати зазначені витрати у п`ятиденний строк з дня отримання даної вимоги. 01.10.2020 між ПрАТ "УПСК" (первісний кредитор) та фізичною особою - підприємцем [PERSON] (новий кредитор) укладено Договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до Договору. В тому числі новий кредитор отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом АО/4713360 від 12.19.2019. Тому, позивач має право на відшкодування збитків, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування потерпілому. Підстав для звільнення відповідача від даного обов`язку не встановлено. Підстав для зменшення даної суми суд також не вбачає. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на виплату страхового відшкодування в сумі 3569,95 гривень. Щодо судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,4грн, сплачений ним при поданні позовної заяви, що підтверджується квитанцією № 0.0.2732793424.1 (код квитанції 9286-7668-8122-69-76) від 07 листопада 2022 року. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. За змістом статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Таким чином, на підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Самойленко П.М. надавав правничу допомогу позивачеві ФОП - [PERSON] . На підтвердження витрат на надання правничої допомоги представником позивача надано договір про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року; додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року від 07 лютого 2022 року, відповідно до якої вартість послуг (гонорар) адвоката по страховій справі№ОЦ/000/930/19/0091, становить 2000 гривень, акт приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 07 лютого 2022 року, в якому зазначено, що виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги/ правову допомогу щодо: анвалізу судової практики та обговорення правової позиції у справі, складання позовної заяви та ипідготовки документів для подання позову загальною вартістю 1000 гривень. Крім того у акті здачі -прийняття зазначено, що клієнтом здійснено авансування послуг адвокату для здійснення супроводу та контролю судової справи у тому числі, звернення до державної виконавчої служби у розмірі 1000 гривень; копію платіжного доручення №Р24А1974074878С6067 від 07 лютого 2022 року, відповідно до якого [PERSON] переказано кошти отримувачу - [PERSON] як оплата послуг за надання правової допомоги згідно до договору №30/01/2019. Відповідно до умов додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року від 07 лютого 2022 року гонорар адвоката становить 2000 гривень. При вирішенні питання про судові витрати, зокрема про відшкодування витрат на правничу допомогу суд звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є вимога про відшкодування в порядку регресу страхових виплат. При цьому, зі змісту позовної заяви встановлено, що її складання не потребувало від фахівця у галузі права, будь-яких надмірних додаткових зусиль та знань, тому, як наслідок, вартість збору документів та написання позовної заяви відповідає дійсності, оскільки зміст документа здебільшого зводиться до цитування норм матеріального закону, використання яких є виключно типовим для даного виду цивільно-правових спорів, та загальновідомої судової практики із спірного питання, а також заява містить прохальну частину та перелік додатків до неї, виконання яких не потребує додаткового та надмірного інтелектуального навантаження. Такої ж позиції суд притримується щодо вартості складання документів процесуального характеру, зокрема, заяв, письмових пояснень, клопотань, виготовлення та направлення адвокатських запитів з метою збирання необхідних доказів у справі. У зв`язку із чим, суд доходить висновку, що представником позивача обґрунтовано розмір витрат на правничу допомогу в їх повному обсязі, сума таких витрат є співмірною, оскільки відповідає складності справи та наданому адвокатом об`єму допомоги. Суд, проаналізувавши подані стороною позивача документи при поданні позову та під час розгляду справи вважає, що стороною позивача доведено склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, що входить до предмету доказування в справі, а саме: вироблення правової позиції, збір документів та складання позовної заяви становить 1000 грн. Судом враховується авансування послуг адвоката для здійснення супроводу та контролю судової справи у тому числі, звернення до державної виконавчої служби у розмірі 1000 гривень. Тому, враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги представника позивача про стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок. На підставі викладеного і

Outcome: approved