Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 10.10.2004 її дочка [PERSON] одружилась з відповідачем [PERSON] . 29.08.2005 шлюб був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу вони примирилися та продовжували проживати разом, [INFO] народилась її онука - [PERSON] , батьком якої є [PERSON] . [PERSON] , починаючи з 2009 року (онучці ще не було 1 року) і до цього часу, з дочкою не зустрічається, не спілкується, участі у вихованні не здійснює. Матеріальної допомоги на утримання дитини [PERSON] не надає. Станом на квітень 2022 року заборгованість по сплаті аліментів становить 109307,68 грн., що доводиться розрахунком заборгованості зі сплати аліментів АСВП № 57206681 від 01.05.2022 року. Окрім того, її донька неодноразово зверталась до [PERSON] з проханням сплатити заборгованість по аліментах. [PERSON] тяжко хворіла, тому у вихованні дитини брала вона участь, [PERSON] та її чоловік [PERSON] , вони допомагали доньці у всьому. Стан здоров`я [PERSON] з кожним днем погіршувався і доглядати дитину без сторонньої допомоги вона не могла. [INFO] [PERSON] померла. Батько жодного разу не зателефонував до [PERSON] , не забезпечує свою дочку харчуванням, дитина повністю знаходиться на її утриманні, не забезпечує ліками, адже онука часто хворіє, навіть не відвідує її та не цікавиться її здоров`ям, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, що доводить нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям та здоров`ям, не відвідує та не відвідував її вдома, в дитячому дошкільному закладі та школі, що підтверджується відповідними довідками та поясненнями. Органи опіки та піклування виконавчого комітету міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, із вище наведеного вбачається, що відповідач взагалі не цікавиться своєю донькою, жодного разу не відвідував її, фізичним та духовним розвитком не займається і тим самим не виконує своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного, просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та судові витрати покласти на відповідача. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 01.09.2022 ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 727/7332/22 було призначено справу до розгляду (а.с.25). 20.09.2022 представник третьої особи надав письмове клопотання про слухання справи у відсутність їх представника та додали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с.32). 11.10.2022 клопотання про відкладення розгляду справ (а.с.40-41). 03.11.2022 відповідачем наданий відзив на позов (а.с.48-56). 03.11.2022 відповідачем надане клопотання про повернення до стадії підготовчого судового засідання (а.с.57-58). 03.11.2022 відповідачем надане клопотання про долучення письмових доказів (а.с.67-96). 03.11.2022 відповідачем надане клопотання про виклик свідка (а.с.103). 14.11.2022 позивачем надана відповідь на відзив та клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (а.с.121-133). 15.12.2022 клопотання позивача про розгляд справи у її відсутність. Доводи особи, яка подала позов 1.1. Позовна заява мотивована тим, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям та здоров`ям. 1.2. Відповідачем [PERSON] наданий відзив, в якому зазначив, що він, [PERSON] з 2009 року не перебував в подружніх стосунках з [PERSON] - матір`ю [PERSON] . Проте, він тривалий період намагався з нею налагодити стосунки, а також вирішити питання, щодо його участі у вихованні доньки - [PERSON] . В той час, коли [PERSON] була ще абсолютно маленькою, він неодноразово навідувався до неї, хотів брати участь у вихованні доньки, а також допомагати матеріально. Проте, [PERSON] , неодноразово давала зрозуміти йому, що цього робити не варто, що йому не варто приходити та навідуватись, адже такими діями він просто заважає спокійно жити їй та її сім`ї. З часом, він зрозумів, що можливо [PERSON] не бажає його бачити, так як вона, можливо має іншого чоловіка, з яким вона хоче створити сім`ю, та не хотів вмішуватись в її особисте життя, а тому перестав навідуватись. Також, він завжди старався допомагати матеріально своїй доньці [PERSON] . Твердження позивача про те, що він не сплачував аліментів є хибним. Так, дійсно, до позовної заяви доданий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, в якому можна побачити, що він, [PERSON] взагалі не сплачував аліментів. Проте, ще за життя [PERSON] аліменти сплачувались в регулярному порядку, але, знову ж таки, через свою необізнаність, він не доводив до відома державного виконавця про регулярну сплату аліментів. Підтвердженням того, що він дійсно сплачував аліменти слугує квитанція отримана з відділення АТ «УКРПОШТА» про здійснення грошового переказу в розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень) на ім`я [PERSON] , а також розписки, що написані власноруч [PERSON] про те, що вона отримувала грошові кошти від [PERSON] , в якості аліментів на дитину. Вище перелічені докази, а сааме: фотокопія квитанції та копії розписок, долучаються до матеріалів справи разом з клопотанням про приєднання документів до матеріалів справи. Ще до смерті [PERSON] , він старався їй допомогти всіма можливими способами, хоч і стосунків між ними жодних не було, але вона являлась матір`ю його доньки. А тому неодноразово її возив в Київ на обстеження, допомагав в існування. Також, завжди старався підтримувати теплі стосунки з донькою, [PERSON] . Донька Відповідача останні роки проживала однією сім`єю разом зі своєю матір`ю - [PERSON] , бабусею - [PERSON] та дідусем - [PERSON] . Так склалось, що дочка до смерті матері залишилась проживати надалі з бабусею і дідусем. Він неодноразово навідувався до своєї доньки, хотів з нею поговорити, проте дідусь та бабуся неодноразово його виганяли та не пускали на зустріч з донькою. В ті моменти, коли все ж таки йому вдавалось зустрітись зі своєю донькою, дідусь та бабуся сиділи з боку та не давали їм можливості поговорити віч-на-віч. Йому дуже б хотілось, щоб його донька [PERSON] проживала разом з ним однією сім`єю. Також, Відповідачу дуже б хотілось навідатись до дитини на навчання в школу та принаймні б поспілкуватись з нею там, проте через введення на території України військового стану, здебільшого все навчання проходить в онлайн режимі, а тому йому не представляється такої змоги. В позовній заяві позивач також посилається на висновок органу опіки і піклування від 11 серпня 2022 року № 01/02-24/2938, який по-перше, на підставі статті 19 СК України, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. По-друге, заява-згода про те що він не проти того, щоб його було позбавлено батьківських прав, була отримана шляхом обману. Бабуся та дідусь [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] відповідно, шляхом обману, отримали вищевказану заяву-згоду від нього, говоривши йому про те, що якщо він її напише, то його доньці буде краще і вона зможе отримувати від держави грошові кошти. [PERSON] , через те, що бажає для своєї доньки тільки кращого, а також через свою необізнаність написав вищезгадану заяву-згоду. Просив суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовити в повному обсязі. 1.3. Позивачем надана відповідь на відзив, в якій зазначено, що 03.11.2022 року до Шевченківського районного суду надійшов відзив на позовну заяву про позбавлення батьківських прав за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє позовних вимо - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради. Вона, ознайомившись з даним відзивом та доданими до нього документами, вважає даний відзив відверто необґрунтованим та неправдивим, що не відповідає дійсності та вважає за необхідне надати відповідь на нього. У відзиві немає ніяких доказів про все написане, немає фактів, немає свідчень свідків, немає поштових квитанцій про сплату аліментів, описано все сумбурно, часто використовуються слова: "хотів", "старався","намагався", "можливо", "через свою необізнаність", що робить пояснення відповідача відносними та не чіткими. Відповідач користується тими обставинами, що [PERSON] - мама його доньки померла і нічого вже не може заперечити, тому пише у відзиві те, що не відповідає дійсності. Але вона з чоловіком весь час проживали разом зі своєю донькою [PERSON] і онукою [PERSON] - від її народження, тому в курсі всіх їхніх відносин з відповідачем. Так, відповідач пише, що тривалий період, з 2009 року, намагався налагодити з [PERSON] стосунки, а також вирішити питання, щодо його участі у вихованні доньки - [PERSON] . В той час, коли [PERSON] була ще абсолютно маленькою, він нібито неодноразово навідувався до неї, хотів брати участь у вихованні, а також допомагати матеріально, але вона і її донька - мама дитини, нібито йому забороняли взагалі приходити і спілкуватися з своєю дитиною. Але нема свідків, що він навідувався, нема квитанцій, що він надсилав кошти. Відповідач зазначає, що хотів брати участь у вихованні, хотів допомагати матеріально. Але хотіти, тобто і тильки думки про це чи мрію, а реально зробити - це дії, тобто те, чого відповідач довести і підтвердити не може. Відповідач зазначає, що "твердження позивача про те, що відповідач не сплачував аліменти, є хибним", "проте, ще за життя [PERSON] аліменти сплачувались в регулярному порядку, але, знову ж таки, через свою необізнаність, [PERSON] не доводив до відома державного виконавця про регулярну сплату аліментів", це звичайно ж неправда, бо сам він добровільно хотів сплачувати аліменти. Сплачувати аліменти відповідача зобов`язав суд з серпня 2018 р. Але він не хотів платити аліменти згідно з судовим наказом, зростала заборгованість по аліментах, бо його не змогли знайти, ні по місцю проживання, ні по місцю роботи, є письмовий доказ в поясненні державного виконавця. Довідки про заборгованість по аліментах її донька брала періодично, є аж 4 довідки про заборгованість. Тож, якби Відповідач сплачував регулярно аліменти, він би мусив повідомляти державного виконавця, бо його шукали, щоб заставити сплатити заборгованість, і не могли зобов`язати, бо все його майно: і машину, і будинок, і квартири він писав у власність на свою маму- [PERSON] . А те, що він має на увазі, що "аліменти сплачувались в регулярному порядку", то це він має на увазі сплату по 1000 грн. - в період з 03.10.2019 по 03.05.2022- всього 27000 грн., хоча регулярності в сплаті аліментів тут зовсім немає, адже він почав платити аліменти тільки через 1 рік і 3 місяці після судового наказу, і також є розрив 5 місяців між першою і другою оплатою! Але за період - з 2010 до 03.10.2019 ніякі аліменти на дитину він не сплачував! Отже, "регулярної сплати аліментів" не було. Навіть ці оплати аліментів, з 03.10.2019 є частковими, мізерними, суд присудив аліменти у значно більшому розмірі, ніж 1000 грн., в 1/4 розміру середньої зарплати для даної місцевості, тому утворилась заборгованість 109307,68грн. Так, вона не заперечую, що він сплатив всього 27000 грн за останні роки, але заборгованість залишилася все одно велика на початок травня 2022- 82307,68 грн. І ще з травня 2022 по сьогоднішній день заборгованість зростає й надалі, кожного місяця на 3023,25 грн. і на даний час становить 103470,43 грн., бо [PERSON] не сплачує аліменти на утримання доньки, навіть тепер, після смерті мами [PERSON] , його донька тепер залишилася зовсім без коштів на утримання вже 7 місяців, живе в даний час з дідусем [PERSON] і нею - бабусею [PERSON] , вони її забезпечують усім необхідним, займаються її вихованням, навчанням і утриманням, створили їй для цього всі умови. Купили їй недавно комп`ютер, дідусь допомагає їй з уроками. Також лікують її, коли вона хворіє, як всі діти. Вона з нею лежала в лікарні кілька разів, коли вона була малою, бо її мама не могла бути з нею, так як сама хвора. Тепер, 14.09.2022, онучці робили обстеження в дитячій лікарні, аналізи, КТ- дідусь з нею ходив. Також відповідач пише, що неодноразово возив [PERSON] в Київ на обстеження, допомагав в лікуванні. Це не відповідає дійсності, бо він тільки відвіз її в Київ на операцію, і вернувся в Чернівці назад, а за саму операцію і лікування після операції вони оплачували своїми коштами, були оба з її чоловіком з нею в лікарні більше місяця, і ніякої допомоги від нього не було. Відповідач не надав ніяких доказів, що неодноразово возив її дочку в Київ. Відповідач пише, що "завжди старався підтримувати теплі стосунки з донькою [PERSON] ", неодноразово навідувався до своєї доньки, хотів з нею поговорити, проте дідусь і бабуся, нібито неодноразово його виганяли та не пускали на зустріч з донькою. Знов ж таки, нема доказів того, що він з чоловіком забороняли йому зустрічатися з донькою. Звичайно, що все це неправда, бо [PERSON] зник з життя своєї доньки - аж на 12 років! І є пояснення свідків, які додані до позовної заяви, що вони його ніколи не бачили за всі ці роки, і він всі ці роки не займався вихованням, навчанням і утриманням доньки, взагалі не цікавився її життям. Він не міг "підтримувати теплі стосунки з донькою" (за його словами), зовсім не спілкуючись з дитиною ці всі роки. І це підтверджує сама донька його - [PERSON] , що вона його ніколи не бачила, він не приходив до неї, не дарував подарунків, не вітав ні разу з Днем народження, не цікавився її життям, навчанням, вихованням, успіхами в школі. Навіть після смерті її мами, він не підтримав дитину - ні морально, ні матеріально. І це вона може ще раз підтвердити. І ще, якби відповідач дійсно хотів би зустрітися всі ці роки з донькою, (нібито вони йому забороняли), то він би відвідав дитсадок, чи школу, де вона вчилася всі ці роки, з 1-го класу, і тепер навчається(він не знає номерів дитсадка, школи, бо ні разу там не був). Довідки зі школи, дитсадка, які є в матеріалах судової справи, підтверджують, що він ні разу не відвідав дитину в цих закладах, не цікавився навіть по телефону дитиною. Один раз за 12 років він вирішив зустрітися з донькою, вже тепер, коли вона подала позов до суду про позбавлення батьківських прав, в жовтні 2022 (напевно це йому підказав його адвокат), і, звичайно, йому ніхто не заборонив, зустріч відбулася, він прийшов до них додому, хоча навіть не знав, в які ворота зайти. Також відповідач пише, що йому дуже хотілося би поспілкуватися з донькою в школі, навідатися до неї в школу, але через військовий стан в Україні він це зробити не має змоги. Звичайно, що ці слова- абсурд, бо за 12 років він мав можливість зустрітися з донькою тисячу разів. І ще, відповідач пише, що його заява - згода про те, що він не проти того, щоб його було позбавлено батьківських прав, була отримана шляхом обману, нібито вони його обманули, сказавши, що його донька зможе отримувати грошові кошти від держави. Ці слова про те, що саме вони його змогли обманути (двоє старих людей), звучать і смішно, і дуже наївно. Вважає, що відповідач не правий, бо дитина після смерті матері дійсно повинна отримувати допомогу по втраті годувальника, це їм сказали в Пенсійному фонді. Після смерті їхньої доньки [PERSON] - матері дитини, вони обоє з чоловіком, пенсіонери, утримують онуку [PERSON] вже 7 місяців, а від відповідача ніякої допомоги немає абсолютно, звичайно, що дитина мусить мати якісь кошти на утримання. І взагалі, у даному відзиві відповідач часто використовує термін "через свою необізнаність", мається на увазі - необізнаність відповідача. Вважає, що відповідач, якраз добре у всьому обізнаний, бо втікав від аліментів, свідомо не хотів знати свою доньку 12 років (з 2010 по 2022), бо навіть коли його мама [PERSON] замість нього сплачувала аліменти по 1000 грн. в місяць (з 03.10.2019 по 03.05.2022 - всього 27000 грн.), то навіть в цей період він не зустрівся ні разу з донькою, хоча його донька приходила саме до нього додому, щоб забрати ту 1000 грн. Його мама [PERSON] брала в неї розписку і видавала по 1000 грн. Тому вважає, що якщо відповідачу донька була не потрібна 12 років, і весь цей час він не цікавився її життям зовсім, не говорячи вже про виховання, навчання і утримання, то і надалі вона йому буде непотрібна, просто він вже тепер не хоче позбавлення батьківських прав, бо зрозумів нарешті, що йому доведеться все таки сплатити заборгованість по аліментах в сумі 103470,43 грн. Відповідач посилається на рішення інших судів з подібних справ, що нібито, навіть, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх дітей і вина їх в цьому доведена, то суд може дати їм час на виправлення, щоб змінити своє ставлення до виховання дитини. Але вважає, що в даному випадку це недоцільно, так як його доньці вже 13 років, і часу для виправлення у відповідача вже немає, він його вже використав. Відповідач хоче свою доньку [PERSON] поселити у своєї матері [PERSON] . До речі, його матір - не в захваті від цього, бо дитина для них зовсім чужа. Для неї її онучка [PERSON] - як рідна дитина, бо вона для неї була як мама до 6-річного віку, вона її виростила з пелюшок, так як її мама весь час хворіла з 2010 - після операції в Києві, хворіла до 2022. ЇЇ онучка [PERSON] хоче залишитися жити з дідусем [PERSON] та з нею - [PERSON] , так як з ними вона живе від свого народження. Жити з сім`єю відповідача, разом з мачухою, вона не хоче, і в бабусі [PERSON] теж жити не бажає. Тому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав, так як для цього є всі підстави. 1.4. Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради надали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] від 11.08.2022, у якому зазначено, що малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом із бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Громадяни [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини - [PERSON] померла [INFO] . Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , не заперечує проти позбавлення батьківських прав, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачував, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє дитини. Громадянин [PERSON] надав письмову заяву-згоду від 20.07.2022 щодо позбавлення його батьківських прав. Батько також повідомив, що не займається вихованням доньки і не планує забирати дитину. Просить слухати питання без його присутності. Малолітня [PERSON] надала письмову заяву від 13.06.2022 та повідомила, що батько ніколи не цікавився її життям, не відвідував її, матеріально не забезпечував. Просить посприяти у позбавленні батька батьківських прав. На даний час бажає і надалі проживати з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] . На засіданні Комісії 27.07.2022 прийнято рішення щодо надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з викладеного вище та з метою соціального захисту інтересів малолітньої, орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити повністю. Підтвердила факти, викладені в позовній заяві. Зазначила, що відповідач вже 12 років ухиляється від виконання батьківських прав. Протягом 2018-2019 його розшукувала виконавча служба, через наявність заборгованості зі сплати аліментів. Дитина [PERSON] не хоче і не має бажання проживати разом з відповідачем [PERSON] . Окрім того, у відповідача не має свого житла, куди би він міг забрати проживати дитину. В судовому засіданні представник позивача Трифаненко А.І. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити повністю. Доповнила, що батько дитини - відповідач з народження дитини ухиляється від виконання батьківських прав та самоусунувся від участі в житті його доньки [PERSON] . З дня смерті матері дитини він взагалі жодного разу не згадав про те, що у нього є дитина, не цікавився її психологічним станом, матеріально не допомагав. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав повністю та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, підтримав відзив на позов та підтвердив, викладені в відзиві факти та обставини. Просив суд не позбавляти його батьківських прав. Сплачував аліменти з березня 2020 року по травень 2022 року. Після смерті матері дитини аліменти не сплачує. Виконавче провадження щодо стягнення аліментів було закрито через смерті стягувача - матері дитини. В судовому засіданні представник відповідача Данильчук Н.Б. заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених в відзиві на позов. Зазначив, що відповідач не ухилявся від виконання батьківських прав, що підтверджується розписками про надання грошей в сумі 1000 гривень з березня 2020 року по травень 2022 року. В судовому засіданні представник третьої особи - Служби у справах дітей Чернівецької міської ради Немилостивий І.В. не заперечував про задоволення позовних вимог, підтримав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дитини [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні дитина [PERSON] пояснила, що батько не цікавиться її життям, після смерті матері взагалі не цікавився її психологічним станом, не відвідує навчальні заклади, не допомагає матеріально, тому вважає, що доцільно позбавити її батька [PERSON] батьківських прав відносно неї. Вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, вислухавши думку дитини, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10.10.2004 міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління юстиції [PERSON] та [PERSON] 10.10.2004 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1593. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] , прізвище дружини - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 29.08.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, 29.08.2005 року, про що складено актовий запис №685. Прізвище після реєстрації розірвання шлюбу йому - [PERSON] , їй - [PERSON]Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.08.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції [PERSON] народилась [INFO] , про що складено актовий запис №1687. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21.05.2022 року Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) [PERSON] померла [INFO] , про що складено актовий запис №1281. Згідно з судовим наказом №725/4031/18 від 21.08.2018, виданим Першотравневим районним судом м. Чернівці з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , 2009 р.н. в розмірі 1/4 частини від всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 30.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав сили 06.09.2018 року. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів №57206681 від 01.05.2022, наданим Першим відділом державної виконавчої служби у м. Чернівці, [PERSON] має заборгованість за період з вересня 2020 по квітень 2022 в сумі 109307,68 гривень. Згідно з довідкою №Д1576/1 від 01.06.2022 р., наданою Департаментом надання адміністративних послуг, за адресою: [ADDRESS], зареєстровано [PERSON] , [INFO] . Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов здобувача освіти від 08.06.2022, [PERSON] проживає в будинку разом з дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] . Дитина має окрему кімнату, ліжечко, письмовий стіл, шафу, гаджети. Між бабусею, дідусем, та [PERSON] панують доброзичливі стосунки та взаєморозуміння. Всі ці обставини підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов здобувача освіти підписаний соціальним педагогом Павлюк О.Г. , класним керівником Стинська І.В. , бабусею [PERSON] , дідусем [PERSON] . Згідно з довідкою №01-13/185 від 30.05.2022, наданою Чернівецьким багатопрофільним ліцеєм № 4, [PERSON] навчається в Чернівецького багатопрофільного ліцею № 4 у 7-А класі. Згідно з характеристикою від 23.05.2022, наданою директором ліцею та класним керівником 7-А класу Чернівецького багатопрофільного ліцею № 4, [PERSON] навчається в ліцеї з 7 класу, тобто один начальний рік. Зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна учениця. Мама приділяла належну увагу вихованню дочки. Останні кілька місяців через хворобу матері вихованням дівчинки займався дідусь. [PERSON] цікавився шкільними досягненнями, телефонував. Батько [PERSON] , жодного разу не відвідував ліцей, не цікавився успіхами та навчанням дочки. Згідно з довідкою №15-02/121 від 30.05.2022, наданою Чернівецькою загальноосвітньою школою № 20, [PERSON] навчалася з 01.09.2015 по 30.08.2021 в Чернівецькій загальноосвітній школі № 20. Згідно з характеристикою, наданою директором ЗОШ № 20 та колишнім класним керівником [PERSON] , де дівчинка навчалась з першого по шостий клас, [PERSON] зарекомендувала себе, дисциплінованою, працелюбною ученицею. За роки навчання на класні збори приходила тільки мати, [PERSON] . Вона і спілкувалася з класним керівником. Ні класовод, ні класний керівник жодного разу не бачили і не спілкувались з батьком. [PERSON] не був жодного разу в школі, не телефонував, не цікавився навчанням та вихованням доньки. Згідно з довідкою №43 від 01.06.2022, виданою Дошкільним навчальним закладом № 46 комбінованого типу « Сонечко », за період перебування дитини в дошкільному закладі водили в садок, займались вихованням та брали активну участь в житті дитини в групі мама [PERSON] , дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON] . Батько дитини [PERSON] жодного разу в дошкільному закладі не був, участі в житті дитини в садочку не приймав та не цікавився її вихованням та розвитком. Згідно з Висновком органу опіки та піклування № 01/02-24/2938 від 11 серпня 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , батько дитини [PERSON] [INFO] не заперечує проти позбавлення батьківських прав, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачував, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє дитини. Громадянин [PERSON] надав письмову заяву-згоду від 20.07.2022 р. щодо позбавлення його батьківських прав. Батько також повідомив, що не займається вихованням дитини і не планує забирати доньку. Просить слухати питання без його присутності. Орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно його дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з розписками датованими від 03 березня 2020 по 03 травня 2022, [PERSON] отримувала від [PERSON] аліменти на дочку [PERSON] у розмірі 1000 гривень відповідно щомісячно, починаючи з березня 2020 по травень 2022. Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №57206681 від 06.06.2022, закінчено виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , 2009 р.н. в розмірі 1/4 частини від всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 30.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття у зв`язку зі смертю стягувача [PERSON] [INFO] . Згідно з відповіддю від 30.09.2019 № 57206681В.о. начальника відділу ДВС м. Чернівці, станом на 01.10.2019 заборгованість зі сплати аліментів за [PERSON] становить 28296,43 гривні. Мотивувальна частина Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У зв`язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її сімейного життя. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частин першої, четвертої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звернувшись до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] позивачка посилалася, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, повнстю самоусунвся. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. ЄСПЛ у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Верховний Суд зазначає, що за положенням частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Такий висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав оцінюється судом як один із доказів, і суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Указану правову позицію викладено також у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). З урахуванням наведеного, вирішуючи спір, суд приходить наступного висновку. Надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, зокрема, розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №57206681 від 01.05.2022, наданим Першим відділом державної виконавчої служби у м. Чернівці, згідно з яким [PERSON] має заборгованість за період з вересня 2020 по квітень 2022 в сумі 109307,68 грн.; характеристиці, наданою директором ЗОШ № 20 та колишнім класним керівником [PERSON] , згідно з якою за роки навчання на класні збори приходила тільки мати, [PERSON] . Вона і спілкувалася з класним керівником. Ні класовод, ні класний керівник жодного разу не бачили і не спілкувались з батьком. [PERSON] не був жодного разу в школі, не телефонував, не цікавився навчанням та вихованням доньки; довідці №43 від 01.06.2022, виданою Дошкільним навчальним закладом № 46 комбінованого типу «Сонечко», згідно з якою за період перебування дитини в дошкільному закладі водили в садок, займались вихованням та брали активну участь в житті дитини в групі мама [PERSON] , дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON] . Батько дитини [PERSON] жодного разу в дошкільному закладі не був, участі в житті дитини в садочку не приймав та не цікавився її вихованням та розвитком. Враховуючи і думку дитини [PERSON] , яка не бажає жити із батьком, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та зазначила, що він не цікавиться її життям та розвитком, моральним та духовним станом, здоров`ям, матеріально не допомагає Надаючи оцінку, як одному з доказів, як окремо та і у сукупності з іншими доказами, висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав № 01/02-24/2938 від 11 серпня 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , з якого вбачається, що орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно його дитини [PERSON] , [INFO] , а отже, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є достатньо обґрунтованим, враховує характеристики батька, його ставлення до виконання батьківських обов`язків, окрім того батько власноруч написав письмову заяву-згоду від 20.07.2022 щодо позбавлення його батьківських прав. Батько також повідомив, що не займається вихованням доньки і не планує забирати дитину. Судом встановлено, що відповідач в судовому засіданні зазначив, що не бажає щоб його позбавляли батьківських прав. Водночас, відповідач [PERSON] надав письмову заяву-згоду від 20.07.2022 щодо позбавлення його батьківських прав. Батько також повідомив, що не займається вихованням доньки і не планує забирати дитину, що підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи та дослідженими в судовому засіданні. Доводи відповідача щодо виплати згідно з розписками датованими від 03 березня 2020 по 03 травня 2022, що [PERSON] отримувала від нього аліменти на дочку [PERSON] у розмірі 1000 гривень відповідно щомісячно, починаючи з березня 2020 по травень 2022, є єдиним доказом щодо виконання ним батьківського обов`язку по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] та не може свідчити про його бажання піклуватися дитиною [PERSON] та не є беззаперечним доказом щодо виконання батьківських прав по відношенню до дитини. Окрім того, відповідачем в судовому засіданні було зазначено, що після смерті матері доньки він з травня 2022 року не цікавився життям його малолітньої дитини та не допомагав матеріально. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження виконання відповідачем [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , останнім суду надано не було. За таких обставин, враховуючи, що відповідач повністю ухилився від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї дитини, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав не суперечать закону та відповідають інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням №229 від 23.08.2022 року про сплату судового збору в сумі 992,40 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 992,40 грн.

Outcome: approved