Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 54839,21 грн., яка складається з: 1489,39 грн. - заборгованість за кредитом, 1345,87 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 52003,95 грн. - заборгованість за пенею. В обґрунтування вимог посилався на те, що 11.03.2013 [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 11 березня 2013 року, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість. 29 листопада 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідач підписали додаткову угоду, відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п. 1.2 додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані в п.1.5.1 додаткової угоди. Відповідно до п. 1.6 Додаткової угоди, ця угода відповідно до ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі неналежного виконання клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п. 1.5 угоди вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п. 1.2 угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачене п. 1.4 угоди. Пунктом 1.6.1 угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь - якого зобов`язання, передбаченого п. 1.5.2 угоди та /чи будь - якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачене п. 1.2, умова про зміну процентної ставки передбачене п. 1 4 угоди не поширюються. Однак відповідач свої зобов`язання не виконав, а тому у нього виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.07.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином. При цьому, представник позивача разом з поданням позовної заяви просив суд розглядати справу за відсутності представника позивача та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Як вбачається з матеріалів справи, 11.03.2013 [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг з АТ «КБ «ПриватБанк», згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У анкеті-заяві вказано, що відповідач згоден з тим, що дана заява з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. 29 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду до кредитного договору №SAMDN52000096430879, відповідно до якої сторони погодили, що сума заборгованості, яка виникла в період з дати укладення договору по дату підписання даної угоди складає 57715,35грн. Відповідно до п. 1.2 вказаної угоди банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка виникла за період з дати надання відповідачу кредиту, зокрема, здійснюється прощення пені на суму 46026,92 грн. та штрафу на суму 998,09 грн. Згідно з п. 1.3, 1.4 додаткової угоди строк повернення кредиту до 25 травня 2020 року, процентна ставка за кредитом становить 0,01 %. У п. 1.5.1, 1.5.2 додаткової угоди сторони визначили, що клієнт зобов`язується здійснити платіж на погашення заборгованості за договором в розмірі не менше 1603,55 грн. в строк не пізніше 29 листопада 2019 року; подальше погашення заборгованості здійснюється клієнтом шляхом здійснення платежів у розмірі 1514,47 грн. до 25 числа місяця упродовж 6 місяців. Розмір останнього щомісячного платежу складає 1514,51 грн. Згідно з п. 1.6 додаткової угоди, ця угода відповідно до ст. 212 ЦК України укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі належного виконання клієнтом зобов`язань, передбачених договором та п. 1.5 угоди, вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначені п.1.2 угоди, та умова про зміну процентної ставки, передбачена п. 1.4 угоди. Пунктом 1.6.1 додаткової угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п. 1.5.2. угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачена п. 1.2, та умова про зміну відсоткової ставки, передбачена п.1.4 угоди не застосовується. Відповідно до п.1.7 угоди в разі порушення клієнтом термінів з погашення кредиту, зазначених в п. 1.5.2, понад 31 безперервно: Пунктом 1.7.1додаткової угоди терміном повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення (але не пізніше терміну, вказаного в п.1.3. угоди). Вся заборгованість за кредитом, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до п. 1.7.1 угоди), є простроченою (п. 1.7.2 угоди). З матеріалів справи вбачається, що відповідачем також було підписано графік погашення боргу за реструктуризацією на термін 6 місяців, який є додатком № 1 до додаткової угоди. Відповідно до графіку відповідач повинен був здійснювати щомісячний платіж у розмірі 1514,47 грн. з 25 грудня 2019 року по 25 квітня 2020 року. Розмір останнього щомісячного платежу 25.05.2020 складає 1514,51 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості, у зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за договором №SAMDN52000096430879 від 29 листопада 2019 року, у останньої перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 11.05.2022 утворилася заборгованість у розмірі 54839,21 грн., яка складається з: 1489,39 грн. - заборгованість за кредитом, 1345,87 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 52003,95 грн. - заборгованість за пенею. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору (ст.627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). При цьому, суд виходить з того, що додаткова угода до кредитного договору №SAMDN52000096430879 від 29 листопада 2019 року є самостійним зобов`язанням між сторонами, обов`язок виконання якого передбачений статтями 526, 1049 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав в повному обсязі умов додаткової угоди від 29 листопада 2019 року про погашення заборгованості. Загальна заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 1489,39 грн., заборгованість відповідача за відсотками становить 1345,87 грн. Відповідач доказів на спростування вказаних обставин не надав. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1489,39 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 1345,87 грн. Разом з тим, суд вважає, що заявлений банком розмір пені у сумі 52003,95 грн. є значно більшим за розмір заборгованості (за тілом кредиту та відсотками), що є непомірним тягарем на споживача фінансових послуг й не може бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, тому суд вважає за доцільне зменшити розмір пені, виходячи з такого. Так, відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав і інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також публічного інтересу. Нормами цивільного законодавства встановлено, що порушення однією із сторін договору зобов`язань перед іншою стороною має своїм наслідком передбачену законом або договором відповідальність порушника, в тому числі у вигляді неустойки (пеня, штраф). Однак така відповідальність повинна ґрунтуватися на вищезгаданих засадах цивільного права і бути адекватною як тяжкості порушення, так і розумним межам захисту прав іншої сторони, право якої порушено. Конституційний Суд України, у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Аналогічний висновок міститься у постановах: Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1120цс15, Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц, постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №314/3057/16-ц. Під розміром збитків за змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 14 жовтня 2016 року у справі №6-473 цс16). Крім того, обов`язковим є встановлення судом інших обставин, які мають істотне значення. Це питання є оціночним і вирішується на підставі аналізу конкретної ситуації. Зокрема, істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов`язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо. З урахуванням того, що борг за тілом кредиту та відсотками, враховуючи ступінь виконання відповідачем зобов`язання, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до розміру заборгованості за тілом кредиту та відсотками - 2835,26 грн., що відповідає загальним засадам цивільного судочинства, оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків. Таким чином, суд приходить до висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за додатковою угодою з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 1489,39 грн., заборгованість по відсоткам у розмірі 1345,87 грн., заборгованість за пенею у розмірі 2835,26 грн. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати понесені за подачу позовної заяви.

Outcome: partial