Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

Представник АТ «ПУМБ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 липня 2014 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] було укладено кредитний договір №85019443296 та видано кредит у сумі 13 448,77 грн. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», і на їх баланс внаслідок такого приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» була також передана заборгованість за вищезазначеним кредитним договором. Оскільки відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином і її заборгованість станом на 23 липня 2019 року складає 38 775,51 грн., з яких 10 574,80 грн. - заборгованість за кредитом, 2,64 грн. - заборгованість процентами, 1 222,35 грн. - заборгованість за комісією, 26 975,72 грн. - штрафні санкції, та по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, у зв`язку з вищезазначеним він звернувся до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у сумі 38 775,51 грн., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 1 921 грн. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом АТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволені позовні вимоги АТ «ПУМБ» та стягнуто з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №85019443296 від 15 липня 2014 р. у розмірі 38 775,51 грн. з якої: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 10 574,80 грн., прострочена заборгованість за комісією - 1 222,35 грн., прострочена заборгованість за процентами - 2,64 грн., штрафні санкції - 26 975,72 грн., та судовий збір у розмірі - 1 921,00 грн. 27 вересня 2022 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2020 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2020 року у цивільній справі за позовною заявою АТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2020 року у цивільній справі №201/10108/19 за вищевказаним позовом і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18 листопада 2022 року відповідач [PERSON] надала до суду відзив, в якому просила застосувати наслідки пропуску позовної давності до вимог АТ «ПУМБ» та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав того, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» є невірними, незаконними та необґрунтованими належними доказами, оскільки в матеріалах справи наявні Загальні умови договору кредитування, відкриття та ведення рахунку, з якого вбачається, що між нею та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» було укладено пропозицію укласти кредитний договір, тобто, кредитний договір з нею не укладався та 15 липня 2014 року за №85019443296 було нібито укладено оферту, а тому вважає, що такий документ не може бути доказом для застосування ст. ст. 509, 530, 1054 ЦК України у вирішенні спору про стягнення з неї заборгованості. Зазначає, що відсутні документи на підтвердження права вимоги АТ «ПУМБ» за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», а надана виписка з розрахунку не містить посилання на період з якого виникла заборгованість, детальних розрахунків заборгованості в контексті зі строками її погашення, а містить лише загальні суми заборгованості. Крім того, у наданих позивачем документах міститься копія вимоги (повідомлення) №1142 від 28 серпня 2018 року про погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 13 448,77 грн., а не 10 541,80 грн., а жодних доказів отримання нею вказаного повідомлення не було надано, а при зверненні до суду не було надано первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати вірними розмір заборгованості перед банком разом з сумами штрафних санкцій та процентів. Також зауважує, що підпис у Загальних умовах договору кредитування, відкриття та ведення рахунку від 17 липня 2014 року значно відрізняється від її підпису у паспорті, що ставить під сумнів їх підписання нею. Зазначає, що з наданих позивачем доказів неможливо з`ясувати дату здійснення останньої оплати по кредиту, а позовна вимога ґрунтується на відносинах, що виникли між учасниками у 2014 році зі строком користування коштами 15 місяців, який зазначено в оферті, тому стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а загальний строк позовної давності визначено у три роки, а враховуючи строк позовної давності, він сплив на момент звернення позивача 03 вересня 2019 року до суду. Вказує, що надані позивачем докази було досліджено при розгляді справи №205/5290/19 за її позовом до АТ «ПУМБ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 12 грудня 2022 року представником АТ «ПУМБ» на електронну пошту суду було направлено відповідь на відзив, в якому він просив залишити рішення у справі №201/10108/19 без змін, з підстав того, що банк повістю не погоджується з викладеними у відзиві доводами, вважає їх безпідставними і необґрунтованими, оскільки між банком та відповідачем було укладено у письмовій формі договір, згідно якого відповідач отримала кредит і зобов`язалася сплатити проценти за користування кредитом, комісію за надання банком пакету послуг з видачі кредиту та повернути кредит в порядку та у строки, обумовлені договором. Кредит наданий, а договір укладений шляхом підписання пропозиції укласти договір (оферти), яка містить усі суттєві умови, притаманні кредитному договору згідно ЦК України. Згідно виписки з особового рахунку відповідача банк звернувся в межах строку позовної давності. Факт використання відповідачем кредитних коштів та наявності заборгованості за тілом кредиту підтверджується виписками з особових рахунків відповідача, які є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, тобто, банк довів наявність кредитної заборгованості відповідача, а з наданих банком письмових доказів (виписки з особового рахунку) вбачається, що відповідач виконувала умови договору - здійснювала часткове погашення кредитної заборгованості, а зазначена виписка є належним та допустимим доказом розміру заборгованості. Звертає увагу на те, що відповідач не надала власного розрахунку заборгованості і не спростувала наведені банком докази, а підписавши пропозицію та загальні умови відповідач висловила свою безумовну згоду з фактом отримання кредиту, порядком і умовами його погашення, що підтверджено не тільки підписом відповідача, а й змістом цих документів, оскільки пропозиція містить усі суттєві умови, які притаманні зобов`язанню, зокрема, кредитному договору (сторони договору, сума кредиту, строк кредитування, процентна ставка та інші умови). Зазначає, що тривале невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед банком і відсутність дій з боку відповідача щодо погашення кредитної заборгованості в добровільному порядку вимусило банк звернутися до реалізації стягнення кредитної заборгованості. Представник позивача подала до суду клопотання у якому просила розглядати справу у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів та матеріалів, а позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, жодних заяв або клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд без її участі суду не надала, лише надала відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та застосувати наслідки пропуску позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 р. №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Враховуючи ту обставину, що відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, суд вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вирішено ухвалити відповідне рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, а також повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із вимогами статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15 липня 2014 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] підписана пропозиція укласти договір (оферта) №85019443296 із зазначенням суми кредиту 12 223,57 грн., на строк 15 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,01 % річних, комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,00 %, розміром початкового внеску - 2 589,74 грн., з щомісячним погашенням, згідно графіку платежів з датою платежу до 16 числа кожного календарного місяця, встановленого по 16 жовтня 2015 року включно (а. с. 108-112). 19 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», який став правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал». Матеріалами справи підтверджено, що згідно із статутом АТ «ПУМБ» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс капітал» шляхом приєднання до банку згідно рішення загальних зборів акціонерів банку (протокол №68 від 14 березня 2015 року) та згідно рішення єдиного акціонера АТ «Банк Ренесанс Капітал»(рішення №2 від 14 березня 2015 року) (а. с. 22-24). Судом також встановлено, що згідно письмової вимоги (повідомлення) №1142 від 28 серпня 2018 року, ПАТ «ПУМБ» було повідомлено відповідача про наявність заборгованості в розмірі 13\~448,77 грн. станом на 28 серпня 2018 року та вказано вимогу щодо сплати заборгованості в строк до 04 вересня 2018 року (а. с. 9-10). Також матеріалами\~справи підтверджено,\~що згідно\~з випискою\~з рахунка\~ [PERSON] \~за кредитним\~договором №85019443296\~заборгованість перед\~АТ «ПУМБ»\~за кредитним\~договором станом\~на 08\~серпня 2019\~року (включно)\~складає 38\~775,51\~грн.,\~в тому\~числі:\~прострочена заборгованість\~за сумою\~кредиту в\~розмірі 10\~574,80\~грн.;\~прострочена заборгованість\~за комісією\~в розмірі\~1\~222,35\~грн.;\~прострочена заборгованість\~за процентами\~в розмірі\~2,64\~грн.;\~неустойка за\~порушення зобов`язань\~по кредиту\~в розмірі\~26\~975,72\~грн.\~та суми\~плати,\~що здійснена\~стягувачем за\~вчинення виконавчого\~напису (а. с. 12). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. Позивач, як сторона у справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України щодо того, що ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» виконано умови зобов`язання в частині надання [PERSON] кредиту, позивачем суду не надано. Разом з тим, суд не може прийняти до уваги виписку з рахунку відповідача, як належний і допустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості, оскільки дана виписка не містить підтвердження руху коштів по кредитному договору із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, і, до того ж, не є відповідним розрахунком заборгованості та фінансовим документом на підтвердження розрахунків між банком та відповідачем. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Також позивачем не надано суду доказів того, яка заборгованість існувала перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» у відповідача на час його припинення шляхом приєднання до АТ «Перший Український Міжнародний Банк». З розрахунку заборгованості, який міститься в довідці про стан та історію заборгованості, наданої позивачем за указаним кредитним договором №85019443296, не можливо встановити відповідність порядку нарахування заборгованості, штрафних санкцій та проведення відповідних розрахунків, умовам договору, укладеного між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] . Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Таким чином, суду не надані будь-які докази, які б підтверджували розмір нарахованої банком заборгованості за кредитним договором, яку суд мав би можливість перевірити і встановити внесення [PERSON] коштів на погашення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, нарахованих санкцій за прострочення або неналежне виконання зобов`язань. Щодо заявленої відповідачем вимоги про застосування до позовних вимог наслідків спливу строків позовної давності, суд зазначає наступне. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, з огляду на позицію відповідача, яка позовні вимоги не визнала, враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а саме: наявність заборгованості відповідача перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та сум загальної заборгованості за кредитним договором №85019443296 від 15 липня 2014 року з деталізацією розрахунку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають у зв`язку з їх не обґрунтованістю та безпідставністю. Отже, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги, а під час розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог, суд відмовляє у задоволені позову через його необґрунтованість та безпідставність, і тому позовна давність не застосовується. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, то в такому випадку судові витрати, які були понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed