Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення\~боргу за\~договором позики,\~мотивуючи свої\~вимоги тим,\~що 30\~січня 2019\~року \~між сторонами\~був укладений\~договір позики,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Данчук\~К.М.\~та зареєстровано\~в реєстрі\~за №221,\~на підставі\~якого відповідач\~отримала у\~позику 2\~366\~000,00\~грн.\~Вказує,\~що відповідачка [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із цим, станом на 30.01.2019 року її заборгованість за договором становить 2\~361 744 грн., заборгованість 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання 89\~875, 67 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь суму основної заборгованості за договором позики в розмірі 2\~361\~744,00 грн., три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 89\~875,67 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2\~500 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, належним чином повідомлялася про час, дату та місце слухання справи, в тому числі шляхом публікації оголошення на сайті судової влади, відзив на позов не подала, а тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що 30.01.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данчук К.М. зареєстрованого в реєстрі за №221, згідно якого [PERSON] прийняла у власність грошові кошти в розмірі 2\~366 00, 00 грн, що на день підписання договору згідно курсу валют НБУ (1 дол. США = 27 грн. 77 коп.) є еквівалентом 85\~200 доларів США і зобов`язалась повернути ці грошові кошти до 30.01.2020 р. включно. Одержання грошей підтверджується власноручним підписом [PERSON] , що зазначено в п.\~2\~договору позики (а.с. 11-12). У зазначений в договорі час відповідачка позичені кошти не повернула. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, виходячи з наведеного та встановлених судом обставин та не виходячи за межі позовної заяви, суд дійшов висновку, що між сторонами по справі було укладено договір позики, за яким відповідачка повинна повернути позивачу суму основної заборгованості за договором позики в розмірі 2\~361 744 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що у встановлений договором строк позика не повернута, суд стягує з відповідачки на користь відповідача, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 89\~875,67 грн. Отже, з відповідачки, суд стягує на користь позивача заборгованість за вказаним договором позики та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на загальну суму 2\~451\~619,67 грн. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано договір про надання правової допомоги від 05.05.2021, розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, згідно яких вартість наданих послуг складає 2500,00 грн., яку суд стягує з відповідачки у зв`язку із задоволенням позову. За подання позовної заяви позивачем сплачено 11 350,00 грн. судового збору. З огляду на задоволення позовних вимог, в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути суму сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved