Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою [PERSON] , який зареєстрований 23 липня 2016 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1646. В обґрунтування позову зазначено, що підставами для розірвання шлюбу сторін у справі є різні погляди на життя та життєві цінності, відсутнє взаєморозуміння , шлюбні відносини припинені, вже чотири роки проживають окремо. Спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Сім`я розпалась внаслідок несумісності характерів та поглядів на життя. Відтак, позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 06.09.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 11.10.2022 року сторонам у справі наданий строк для примирення тривалістю два місяці та провадження у справі зупинено до закінчення строку для примирення. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 22.12.2022 року поновлено провадження у справі зі стадії підготовчого засідання. У підготовче засідання позивач [PERSON] не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідачка [PERSON] у підготовче засідання не прибула, до суду надіслала заяву, в якій просить здійснювати розгляд справи за її відсутності та позовні вимоги просить задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] зареєстрований 23 липня 2016 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1646, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб (а. с. 10). Від спільного проживання в шлюбі мають малолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 11). Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи норми чинного законодавства, слід дійти висновку, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Отже, враховуючи наведені вище норми права, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачкою, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а також з урахуванням конституційного права особи на шлюб за вільною згодою, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Outcome: approved