Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Позов обґрунтувано тим, що за рішенням суду позивач сплачує на користь відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини доходу. Позивач зазначає, що у нього виникли обставини, які обумовлюють необхідність зменшення розміру аліментів в судовому порядку. [PERSON] вказав, що 19.01.2017 року одружився вдруге, після чого усиновив малолітню дитину своєї дружини. Вказана дитина є інвалідом з дитинства, хворіє на цукровий діабет 1 типу, важка форма, є інсулінозалежною та потребує постійного медикаментозного лікування. Нинішня дружина позивача є інвалідом 2 групи, має важке захворювання опорно-рухового апарату. Крім того у позивача також погіршився стан здоров`я з 2021 року, у зв`язку з чим був вимушений звільнитись з роботи та наразі отримує лише пенсію за віком на пільгових умовах. Таким чином у позивача погіршився матеріальний стан та стан здоров`я. У зв`язку з чим [PERSON] просить суд зменшити розмір аліментів, які він сплачує на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш як 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи мається його заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Оніпко Н.О. також в судове засідання не з`явились, але від останньої мається заява про розгляд справи у їх відсутність. Також зазначили, що вважають, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому у позові просили відмовити в повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін, від яких надійшли відповідні заяви. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01.02.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, рішення набрало законної сили 12.02.2016 року (а.с.7). З позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини доходу на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи мається відповідне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03.02.2016 року, яке набрало законної сили 16.02.2016 року (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11), батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , тобто позивач по справі та [PERSON] відповідач. 19.01.2017 року позивач одружився з громадянкою [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19.01.2017 року виконкомом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області, актовий запис №2 (а.с.12). Відповідно до рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.01.2019 року (а.с.13-15), [PERSON] усиновив дитину своєї другої дружини [PERSON] , [INFO] , після чого ПІБ останньої було змінено на « [PERSON] », про що в матеріалах справи мається відповідна копія свідоцтва про народження (а.с.15). Позивач у позові зазначив, що з 2021 року його стан здоров`я погіршився, у зв`язку з чим він був вимушений звільнитись з роботи на даний час є пенсіонером. Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] вбачається, що відповідно до запису у ній під №22 від 16.11.2021 року, останній звільнився з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, наказ №322 від 16.11.2021 року (а.с.16, 17). Відповідно до довідки №1302093175331324 вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Добропільському об`єднаному управлінні ПФУ в Донецької області і отримує пенсію за віком (а.с.18). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] дійсно не працює та перебуває на пенсії. Також позивач зазначає, що стан його здоров`я погіршився, він перебував на стаціонарному лікуванні з приводу радикулопатії, остеохондрозу з протрузією дисків, хронічного бронхіту, пневмосклерозу, легеневої недостатності, крім того зазначив, що в 2021 році у нього вперше виявлена гіпертонічна хвороба. На підтвердження погіршення здоров`я позивач надав копії медичних документів, а саме: виписку з амбулаторної карти [PERSON] , в якій зазначено, що останній не працює з 16.11.2021 року та спостерігається у лікарні КНП «Покровська клінічна БІЛ» з 2018 року з різних скарг(а.с.19), виписку з КНП «Покровська клінічна ЛІЛ», находився на лікуванні з 05.10.2021 року по 19.10.2021 року (а.с.20), виписку із медичної карти стаціонарного хворого №4300/591 від 30.09.2021 року КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» де находився на лікування з 20.09.2021 року по 30.09.2021 року (а.с.21), висновок МСКТ поперекового відділу хребта від 26.07.2021 року (а.с.22), На підтвердження того, що дружина позивача та їх дитина є інвалідами, [PERSON] до матеріалів справи долучив копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , де визначено пенсію по інвалідності останньої 2 групи з дитинства (а.с.24), а також копію посвідчення серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , 2010 року народження, яка також перебуває на обліку в УСЗН Покровської міської ради Донецької області, як дитина з інвалідністю з дитинства (а.с.26). Також позивач долучив медичні документи [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] (а.с.23, 25, 27, 28-44) на підтвердження їх стану здоров`я. Надаючи юридичну оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Таким чином, судом встановлено, що після ухвалення у 2016 році рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), у позивача дійсно змінився сімейний стан (одружився на гр. [PERSON] та усиновив дитину [PERSON] , [INFO] , які є інвалідами з дитинства), також змінився матеріальний стан, оскільки позивач звільнився з роботи та отримує єдиний офіційний дохід у вигляді пенсії за віком, що підтверджується відповідними матеріалами справи, а також у позивача змінився стан здоров`я на підтвердження чого [PERSON] також надав відповідні документи, а тому наявні підстави, передбачені статтею 192 СК України для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів. 17 травня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим при зменшеному за даним рішенням суду розміру аліментів, що присуджені до стягнення, мінімальний їх розмір складатиме не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд наголошує на тому, що зобов`язання утримувати дітей покладено на обох батьків, оскільки відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому відповідач [PERSON] також зобов`язана утримувати дитину [PERSON] . На підставі викладеного, враховуючи надані суду документи на підтвердження доводів позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання дитини є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved