Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~Адвокат Стратілатов К.Г. звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, інфляційної складової боргу та 3% річних. Мотивує вимоги тим, що 11 жовтня 2020 року відповідач, керуючи автомобілем «Форд Ескорт» скоїв ДТП з автомобілем «Фольксваген Транспортер», що належить позивачу. Страховою компанією розмір заподіяної шкоди позивачу відшкодовано за мінусом франшизи у розмірі 2600 грн. Оскільки до цього часу [PERSON] частину заподіяної шкоди в розмірі 2800 грн. не відшкодував, просив стягнути зазначену суму, інфляційні збитки у розмірі 980,00 грн., 3% річних 170,25 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Також просив стягнути з відповідача судові витрати у сумі 6992,4 грн. 22 листопада 2022 року до суду надійшла заява представника позивача про закриття провадження щодо частини позовних вимог, де вказує, що розмір майнової шкоди становить 2600 грн. (зазначення в позові та розрахунках суми 2800 грн. технічна помилка). Після подачі позову відповідач відшкодував [PERSON] майнову шкоду в розмірі 2600 грн. Одночасно заявив про збільшення інших позовних вимог, зокрема, інфляційні збитки у розмірі 988,00 грн., 3% річних 164,08 грн. Тобто загальна сума вимог позивача до відповідача станом на 18 листопада 2022 року складає 6152,08 грн., та судові витрати у сумі 6992,4 грн. Ухвалою суду від 02 листопада 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11 січня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позов та заява про поновлення процесуального строку на подання відзиву. Однак суд не приймає відзив відповідача з огляду на наступне. Провадження у справі було відкрите 02 листопада 2022 року. В ухвалі про відкриття провадження суд встановив строк для подання відповідачем відзиву на позов 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження. 04 листопада 2022 року відповідач особисто отримав повістку про виклик до суду, копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками. 22 листопада 2022 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог та закриття провадження у справі (відповідно до фіскального чеку копія цієї заяви 18 листопада 2022 року направлена поштою відповідачу). 30 листопада 2022 року від [PERSON] надійшла заява про відкладення слухання справи для підготовки відзиву на цю заяву. 26 грудня 2022 року представник відповідача [PERSON] подав заяву про відкладення розгляду справи, оскільки 26 грудня 2022 року між ним [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги. 11 січня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позов та заява про поновлення процесуального строку на подання відзиву. Пропуск строку [PERSON] обгрунтовує тим, що [PERSON] постійно проживає та працює в м.Київ, не мав ні матеріальної, ні фізичної можливості прибути до місця проживання своїх батьків раніше, а вартість послуг адвоката в м. Київ суттєво відрізняється від цін у нашій місцевості. Тому договір про надання правової допомоги був укладений лише в січні 2023 року. Таким чином на думку суду, з 04 листопада 2022 року та навіть з 30 листопада 2022 року, у [PERSON] було досить часу для того, щоб скористатись професійною правничою допомогою для підготовки відзиву на позовну заяву. Крім того, існує можливість укладення такого договору дистанційно. Отже, суд не визнає поважними причини пропуску строку для подання відзиву та не приймає його. В подальшому на адресу суду надійшла відповідь на відзив зі сторони позивача. Однак, оскільки відзив судом не прийнято, суд не приймає і відповідь на відзив. Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року провадження у справі закрито через відсутність предмету спору в частині позовних вимог про відшкодування майнової шкоди в розмірі 2600 грн., оскільки відповідач сплатив позивачу 17 листопада 2022 року кошти в розмірі 2600 грн. Позивач та його представник в судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] в позовній заяві та в клопотанні від 07 листопада 2022 року просив проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач та\~його представник\~ [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився.\~Від представника\~відповідача [PERSON] \~надійшла заява\~про розгляд\~справи за\~його та\~відповідача відсутності,\~просив відмовити в задоволенні позову Виходячи з приписів ст. ст. 43, 223 ЦПК суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників, які не з`явилися. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 11 жовтня 2020 року [PERSON] , керуючи автомобілем «Форд Екскорт», скоїв ДТП з автомобілем «Фольксваген Транспортер», що належить [PERSON] . Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Вказане рішення набрало законної сили 18 грудня 2020 року (а.с. 4). Відповідно до заяви щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування, розрахунку суми страхового відшкодування до справи №200000348728 від 29 жовтня 2020 року, повідомлення [PERSON] від ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», розмір страхового відшкодування становить 54193, 12 грн., розмір франшизи - 2600 грн (а.с. 12, 13, 14). З позовної заяви вбачається, що страхове відшкодування в сумі 54193,12 грн. страхова компанія [PERSON] виплатила. На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України позивач вважає, що інша частина заподіяної шкоди 2600 грн., має бути відшкодована відповідачем. Згідно з заявою про закриття провадження в частині стягнення 2600 грн. (а.с. 39-40) та копії квитанції про оплату (а.с. 42), [PERSON] відшкодував [PERSON] 2600 грн. Разом з тим, позивач, посилаючись на ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою\~статті 509 ЦК України\~зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року, справа № 686/21962/15-ц. Відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем у вигляді франшизи у розмірі 2600 грн., яка страховою компанією не була відшкодована. З огляду на те, що відповідач до 18 листопада 2022 року добровільно не сплатив заборгованість, а отже порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до\~статті 625 ЦК України. Позивач звертався з досудовою вимогою до відповідача 17 лютого 2022 року (досудова вимога від 16 лютого 2022 року, а.с. 15) та повторно 13 червня 2022 року (досудова вимога від 26 травня 2022 року, а.с. 16). Щодо заборгованості по сплаті інфляційної складової боргу позивач зазначає періоди: жовтень 2020 року, листопад 2020 року, грудень 2020 року, 2021 рік, січень-жовтень 2022 року. Щодо заборгованості по сплаті 3% річних, зазначає періоди часу: 11 жовтня 2020 року- 31 грудня 2020 року, 01 січня 2021 року 17 листопада 2022 року. Оскільки позивач звернувся з досудовою вимогою до відповідача вперше 17 лютого 2022 року, то обрахунок санкцій за ст. 625 ЦК України слід проводити за період з 17 лютого 2022 року до 18 листопада 2022 року. Відповідно надані стороною позивача розрахунки суд вважає невірними. Згідно з розрахунком суду інфляційні втрати за вказаний період становлять 576,04 грн. (2\~600,00 x 1.22155271 - 2\~600,00).\~ Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. У періоді з 17.02.2022 до 18.11.2022 кількість днів прострочення становить 275. Відповідно за вказаний період 3% річних становлять 58,77 грн. (2\~600,00 x 3 % x 275 : 365 : 100). Отже, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення інфляційні втрати та 3 % річних у загальному розмірі 634,81 грн. З приводу стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1-2\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За положеннями ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.5\~постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 1, 5\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Пунктом 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). В порушення зазначених вимог стороною позивача не надано доказів та не доведено, що внаслідок дій відповідача позивач зазнав моральної шкоди. Суд звертає увагу, що основна сума завданої внаслідок ДТП шкоди була вчасно відшкодована позивачу страховою компанією, а розмір невиплаченої франшизи є незначним. Враховуючи, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та ним не доведені, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог в частині стягнення моральної шкоди. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Суд також враховує положення ч. 3 ст. 142 ЦПК України про те, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Провадження у даній справі в частині вимог про стягнення майнової шкоди у розмірі 2600 грн. закрито внаслідок сплати відповідачем коштів після пред`явлення позову. Позивачем при подачі позову сплачено 992,4 грн. судового збору. Початкові вимоги позивача: 2600,00+988,00+164,08+5000 = 8752,08 грн. 634,81+2600=3234,81 задоволена сума, пропорційно якій стягуються судові витрати, що становить 36,96 % від заявлених вимог (3234,81/ 8752,08х100). Відповідно з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 366,79 грн. сплаченого судового збору (992,4х36,96/100=366,79 грн.). За аналогічним принципом суд на підставі частини 2 ст. 141 ЦПК України, мав би стягнути з позивача на користь відповідача і витрати на правничу допомогу. Разом з тим, слід зазначити наступне. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.\~ст. 141 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 - ч. 6\~ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивачем [PERSON] будуть понесені судові витрати на професійну правничу допомогу. Так, з матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів [PERSON] під час розгляду справи судом здійснював адвокат Стратілатов К.Г., який на підтвердження повноважень представника надав суду ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СА\~№ 1039955, виписаний на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 22 вересня 2021 року (а.с. 22), договір про надання адвокатських послуг 22 вересня 2021 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК №000904, видане 18.04.2018 (а.с. 23). Як встановлено в частині 4\~ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до\~Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Таким чином, повноваження Стратілатова К.Г. як представника позивача підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, які має понести [PERSON] ,\~представником надані такі докази: договір про надання адвокатських послуг 22 вересня 2021 року (а.с. 22), угоду про вартість послуг за надання правової (професійної правничої) допомоги, за якою робота виконавця оплачується в розмірі 6000 грн., в тому числі 3000 грн. за правову допомогу у стягненні майнової шкоди, 3000 грн. за правову допомогу у стягненні моральної шкоди. Робота (послуги) оплачуються замовником протягом 2-х місяців з моменту набрання законної сили остаточним рішенням суду у даному спорі або з моменту закриття провадження у справі у зв`язку з повним відшкодуванням боржником всієї майнової та моральної шкоди (а.с. 19); акт приймання-передачі наданих послуг послуг (а.с. 20), відповідно до якого адвокат надав послуги: 01.12.2021 надання усної консультації 1 год, складання та направлення адвокатського запиту до ПрАТ «СК Княжа Вієна Іншуранс Груп» - 2 год, складання та направлення клопотання до Золотоніського міськрайонного суду про надання копії постанови 1 год, складання та направлення досудової вимоги 1 год, складання та направлення досудової вимоги (повторно) 1 год, складання позовної заяви про відшкодування майнової та моральної шкоди, інфляційної складової боргу та про центів річних, розрахунку 6 год, складання детального опису робіт (наданих послуг) 1 год. Виконана робота адвоката оцінена в 6000 грн. (а.с. 20); детальний опис робіт (наданих послуг) (а.с. 21). Отже, [PERSON] має оплатити 6000 грн. витрат на правничу допомогу. Участі в судових засіданнях представник не брав. Доказів фактичної сплати хоча б частини вказаної суми на час розгляду справи суду не надано. Враховуючи заяву\~сторони відповідача\~про зменшення\~витрат на\~правничу допомогу, беручи до уваги складність справи, ціну позову, обсяг виконаної адвокатом роботи, критерії реальності цих витрат та розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 500 грн.

Outcome: partial