Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Позов обґрунтувала тим, що 13.07.2022 року між нею та [PERSON] укладено договір довічного утримання. Відповідач не виконує обов`язки передбачені договором. В зв`язку з чим, просила суд розірвати договір довічного утримання між нею та відповідачем, укладений 13.07.2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Вашекою С.В.; скасувати державну реєстрацію права власності, проведену на підставі вказаного договору та вирішити питання про судові витрати і витрати на правничу допомогу. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та суду пояснила, що 13.07.2022 року між нею та [PERSON] укладено договір довічного утримання. Нею (позивачем [PERSON] ) умови договору були виконані та передані у власність відповідача 55/100 часток житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , в свою чергу, зобов`язалася довічно утримувати її, забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, включаючи і медичну. Договором було визначено вартість матеріального забезпечення в розмірі 2 000 грн на місяць. Однак, в порушення умов договору, відповідач не виконує обов`язки за вказаним договором, не забезпечує її належним доглядом, харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою. Останні два місяці відповідач не приходила до неї та жодним чином не допомагала у вирішенні побутових питань, матеріального забезпечення не надавала. В телефонній розмові відповідач казала їй самостійно себе доглядати; вимагала повернення грошових коштів сплачених нею за нотаріальне посвідчення договору довічного утримання. З цих підстав просить позов задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позові та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомила, не подала відзив на позовну заяву. З урахуванням того, що позивач та її представник не заперечують проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивача, її представника, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.07.2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Вашекою С.В., зареєстровано в реєстрі №484. Згідно умов даного договору позивач [PERSON] передала у власність [PERSON] , належні їй на праві власності 55/100 частки житлового будинку [ADDRESS] . В свою чергу відповідач [PERSON] зобов`язувалася довічно повністю утримувати [PERSON] , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, включаючи і медичну. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами за спільною згодою у розмірі 2000,00 грн на місяць. Згідно акту обстеження житлових умов [PERSON] від 24.10.2022 року, складеного депутатом Богуславської міської ради Ковальовою Н.В., представниками Центру надання соціальних послуг Скалозуб Н.П., Кубарською Н.М. , комісією під час обстеження житлових умов [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що на момент обстеження в будинку не прибрано, на меблях та побутових приладах наявне значне нашарування пилу, холодильник порожній, в будинку відсутні продукти харчування. При опитування сусідів комісією з`ясовано, що за [PERSON] ніхто не доглядає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт відсутності будь-якого догляду за [PERSON] з боку відповідача [PERSON] . Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За змістом частини першої статті 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Стаття 749 ЦК України закріплює обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті). За змістом пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому, вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору. Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. (ч. 1 ст. 756 ЦПК України). Частина друга статті 651 ЦК України визначає, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, для розірвання вказаного договору з вказаних підстав достатньо встановлення факту неналежного виконання набувачем умов договору. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Належним виконанням зобов`язання слід вважати тоді, коли відповідач виконує всі взяті на себе обов`язки за договором. Звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] посилалася на те, що відповідач не виконує зобов`язання, передбачені договором довічного утримання: не надає щомісячного матеріального забезпечення в сумі 2000,00 грн (пункт 4 договору), не забезпечує ліками та медичною допомогою, не купує продукти харчування, одяг, не забезпечує виконання побутових послуг та надання медичної допомоги. Судом встановлено, що згідно з пунктом 4 договору, матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись набувачем відчужувачу визначено сторонами в сумі 2 000,00 грн на місяць. Відповідно до п.3 цього договору утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді: забезпечення відчужувача житлом у будинку, що є предметом цього договору, шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у будинку, який є предметом цього договору; забезпечення харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, включаючи і медичну. Пунктом 8 договору довічного утримання від 13.07.2022 року передбачено, що договір може бути розірвано за згодою сторін, а в разі невиконання умов та відмови від добровільного розірвання однієї із сторін - у судовому порядку. Пунктом 1 ч.1ст.755ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. За доводами сторони позивача, відповідач після укладення договору не забезпечувала позивача вказаним в повному обсязі, тобто не виконувала умови укладеного договору. Крім того, позивач зазначає, що більше 2-х місяців відповідач до неї не приходила, жодної допомоги не надавала. У зв`язку з цим, позивачем було прийнято рішення про розірвання договору довічного утримання через невиконанням його істотних умов в судовому порядку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. За правилами ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, зважаючи на те, що набувач всупереч взятих на себе зобов`язань згідно з договором довічного утримання не виконує умови договору довічного утримання і не забезпечує харчуванням, наданням побутових послуг, належними лікувальними засобами відчужувача, які необхідні для покращення здоров`я відчужувача, що підтверджено належними доказами, враховуючи, що відповідач будь-яких доказів щодо належного догляду позивача не надала, суд констатує факт невиконання та неналежного виконання умов договору, у зв`язку з чим вбачає підстави для задоволення позову та розірвання договору довічного утримання, як це передбачено ст.755 ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про розірвання договору довічного утримання та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в доход держави судовий збір в сумі 992,40 грн оскільки позивач ухвалою суду від 21.11.2022 року була звільнена від сплати судового збору. На підставі ч.8 ст.141 ЦПК України та п.5 ч.7 ст.265 ЦПК України, суд вважає необхідним встановити позивачу та її представнику строк у п`ять днів після ухвалення рішення суду для подання суду доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved