Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

11.11.2022 року позивач звернулась із позовною заявою і просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі 21465,93 грн, а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Свої вимоги мотивує тим, що з 09.07.2020 року по 22.09.2022 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 22.09.2022 року звільнена за власним бажанням (ст.38 КЗпП). При звільненні з нею не був проведений повний розрахунок. Ухвалою суду від 14.11.2022 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 12.12.2022 року представником відповідача Литвиненко А.В. надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачем не заперечується заборгованість по заробітній платі позивача. Проте відповідач заперечує проти позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Вказує що підставою несвоєчасного розрахунку з позивачем стали форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військова агресія Російської Федерації проти України, що засвідчено листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024.02.0-7.1 Товариство не могло передбачити можливість початку ведення бойових дій на території Сумської області та підготуватися до них. 05.03.2022 по орендованим ними виробничим приміщенням нанесено авіаудар, внаслідок чого зруйновані виробничі приміщення, засоби виробництва та виготовлена продукція, а товариство визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 42022202510000032 за ч. 1 ст. 438 КК України. 02.01.2023 року позивачем [PERSON] надано відповідь на відзив. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] з 09.07.2020 року по 22.09.2022 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем та 22.09.2022 року позивач звільнилась з роботи за власним бажанням (ст.38 КЗпП). Після звільнення [PERSON] з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг», роботодавцем не проведено розрахунок по заробітній платі. Станом на дату звільнення [PERSON] сума заробітної плати, належної до виплати (після відрахування ПДФО та військового збору) складає 21465,93 грн. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Що ж стосується вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно довідки АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» №16-07/377 від 25.10.2022 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 427,51 грн. Особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, урегульовано Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон), який діє протягом воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до частин 2, 3 статті 1 Закону, на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Частиною 3 статті 10 Закону передбачено, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 №2024.02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереробної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022. Надані відповідачем докази доводять, що у період за який позивач просить стягнути середній заробіток (з 22.09.2022 по 09.01.2023) порушення зобов`язання щодо розрахунку при звільненні сталося внаслідок ведення бойових дій та дії обставин непереборної сили, що на підставі частини 3 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності за цим зобов`язанням. Статтею 15 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відшкодування працівникам та роботодавцям пов`язаних із трудовими відносинами грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України, здійснюється за рахунок коштів держави-агресора, а також коштів, отриманих з/від відповідних фондів на відновлення України, у тому числі міжнародних, міжнародної технічної та або/поворотної чи безповоротної фінансової допомоги, інших джерел передбачених законодавством. Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату у розмірі 21465,93 грн, а в іншій частині позовних вимог відмовити. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України). Позивачі - у справах про стягнення заробітної плати відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору. Зважаючи на викладене, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн за вимогу про стягнення заробітної плати.

Outcome: partial