Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що 05.09.2012 [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 05.09.2012, згідно якої отримала кредит у розмірі 23 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті сайті www.privatbank.ua. складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Свої зобов`язання [PERSON] належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 22.11.2017 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 106 000 грн., яка складається з наступного: 21 396 грн. 54 коп. заборгованість за кредитом, 84 603 грн. 46 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 106 000 грн. за кредитним договором № б/н від 05.09.2012, а також судовий збір у розмірі 1600 грн. У відзиві на позовну заяву [PERSON] проти позову заперечила та просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, позивачем не надано доказів надання їй кредиту у розмірі 23 800 грн., не надано копії кредитної картки та інших документів, які могли б підтвердити наявність чи відсутність заборгованості, не надано первинних бухгалтерських документів про видачу кредиту, здійснення його часткового погашення, таким чином, позивачем не доведено факт отримання грошових коштів позичальником. Крім того, Умови та правила надання кредиту в Приватбанку, на які посилається позивач, не підписані відповідачем, а отже не є складовою частиною кредитного договору. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 05.09.2012, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 23 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Правила та Умови надання банківських послуг в Приватбанку є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Крім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, що засвідчується власним підписом відповідача в заяві про приєднання. Підписавши заяву, банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Крім того, з анкети-заяви чітко вбачається те, що відповідач висловив згоду на укладення договору, шляхом отримання кредитної картки. Посилаючись на вищезазначене, представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі. У запереченнях на відповідь на відзив представник ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив, що укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. З виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу за первісним позовом було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач за первісним позовом отримував кошти через банкомат, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що Відповідач за первісним позовом частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем за первісним позовом розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Щодо встановлення та зміни розміру кредитного ліміту, то в заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Посилаючись на вищезазначене, позивач просив задовольнити позов в повному обсязу. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним. Зазначала, що 05.09.2012 нею було підписано заяву № б/н з метою отримання банківських послуг, однак будь-яких кредитних договорів разом із ПАТ КБ «Приватбанк» вона не укладала. Анкету-заяву можна вважати лише пропозицією до укладення договору, оскільки у ній не встановлено відсоткову ставку, строк дії, права та обовязки сторін та інші істотні умови кредитного договору. Наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, що свідчить про неознайомленість її зі змістом зазначених умов, що свідчить про недотримання форми договрору. Посилаючись на те, що Умови та Правила надання банківських послуг нею не підписані, сама анкета-заява не містить істотних умов договору, просила визнати недійсним кредитний договір № б/н від 05.09.2012. Заперечуючи проти зустрічного позову, представник АТ КБ «Приватюбанк» у відзиві на зустрічну позовну заяву зазначив наступне. Відповідачем за первісним позовом було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг № б/н від 05.09.2012, на підставі якої в подальшому отримала кредитну картку № [NUMBER] . [PERSON] , маючи в наявності кредитну картку, оформила продукт «Кредит про всяк випадок», згідно якого отримала кредит у розмірі 23 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву Відповідач за первісним позовом ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі й Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua;https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу за первісним позовом було надано для ознайомлення з Умовами та Правилами в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднання. Отже, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) складають договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. На момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, зокрема надання кредиту позичальнику. Кредитний договір укладений із Відповідачем за первісним позовом складається із: заяви позичальника, Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських Послуг та Тарифів Банку. Про згоду [PERSON] на укладення договору саме в такій формі та ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами свідчить її підпис в Заяві позичальника наступного змісту: "Я згодна (ен) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку". Дана обставина [PERSON] не спростована. При укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. [PERSON] не надала до суду інших Умови та Правила надання банківських послуг або ж Тарифів з якими її було ознайомлено, не надала доказів на спростування дійсності Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, які долучені до позовної заяви, а тому неврахування Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, які містяться в матеріалах справи є недоречним. Доводи [PERSON] стосовно того, що Банк пропонує несправедливі умови кредитування є безпідставними, адже сторони досягли згоди щодо всіх умов, що засвідчили власними підписами. До того ж, доказів, що вона не мала можливості прочитати договір перед його укладенням до суду не надано. Окрім того, [PERSON] протягом певного часу належним чином виконувала зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про згоду з вказаними умовами. Посилаючись на вищезазначене, представник ПАТ КБ «Приватбанк» просив відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. У відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] зазначила, що ПАТ КБ «Приватбанк» не надано до суду доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником умов та правил надання банківських послуг, тарифів і пам`ятки клієнта, що в сукупності із заявою-анкетою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг та досягнення згоди між сторонами щодо всіх умов кредитування. ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що наявна анкета-заява про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій виражена згода останньої з тим, що ця заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг, а також, Тарифами становлять договір про надання банківських послуг, під чим зокрема стоїть підпис останньої. Цим підписом вона засвідчила, що їй були надані для ознайомлення у письмовому вигляді умови та правила надання банківських послуг. Однак, самі умови та правила надання банківських послуг не містять жодних відміток того, що [PERSON] ознайомлена із ними, або підпису позичальника щодо згоди з ними. Відсутність її підпису на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з позичальником. Банком не надано доказів того, що відповідна банківська картка передбачена умовами заяви-анкети, була видана [PERSON] , як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії цієї картки, що є істотними умовами договору, також не надано доказів зарахування кредитних коштів на картку (встановлення кредитного ліміту). До того ж, нарахування процентів після закінчення строк дії кредитного договору є неправомірним, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Посилаючись на зазначене, [PERSON] просила задовольнити її зустрічний позов у повному обсязі. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності представника ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 05.09.2012 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (т. 1, а.с. 8). У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними длядоговорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Обгрунтовуючи позов про стягнення заборгованості з відповідача, позивач посилався на те, що згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 22.11.2017 сума заборгованості за тілом кредитом становить 21 396 грн. 54 коп. (т. 1, а.с. 5-6). Позивачем на обгрунтування позовних вимог подано розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 5-6), довідку про видачу кредитної картки № 7777032000329218 від 18.12.2013 зі встановленим терміном дії до 12/19 (т. 1, а.с. 218), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок № [NUMBER] від 18.12.2013) (т. 1, а.с. 7), анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 05.09.2012 (т. 1, а.с. 8), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (т. 1, а.с. 9), витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (т. 1, а.с. 10-33), виписку про рух коштів (т. 1, а.с 45-47). Оскільки факт отримання кредитних коштів [PERSON] не спростований, взяті на себе зобов`язання [PERSON] за кредитним договором виконує неналежним чином, у неї утворилась заборгованість за кредитом, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 21 396 грн. 54 коп. Позивач, окрім заборгованості по кредиту, також просив стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 84 603 грн. 46 коп. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, позивач, визначивши суму у розмірі 84 603 грн. 46 коп., не зазначив процентну ставку, погоджену сторонами. З розрахунку заборгованості вбачається, що процентна ставка позивачем визначена в розмірі 30 % починаючи з 18.12.2013 по 22.11.2017 (т. 1, а.с. 5-6). Разом з тим, відповідно до витягу з Тарифів та Умов обслуговування кредитних карт «Універсальна» встановлено, що базова відсоткова ставка за картою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» становить 3,0%, «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» - 2,5%, «Універсальна Contract» - 1,7 %, «Універсальна Gold» - 2,5% (а.с. 9). Ураховуючи те, що позивачем ні в позовній заяві, ні в доданих документах не надано доказів на обґрунтування вимог щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, а саме: не зазначено на яких умовах надана картка («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold»), не вказано відсоткову ставку, яка була погоджена сторонами та застосовувалась до даних правовідносин, а тому, правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 84 603 грн. 46 коп. немає. Разом з тим, не підлягає задоволенню зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним. Обґрунтовуючи позов про визнання кредитного договору недійсним, позивач посилався на те, що Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку нею не підписані, сама анкета-заява не містить істотних умов договору, а тому не можуть бути складовою кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У порушення вищезазначених вимог, у позові [PERSON] не вказано підстави, передбачені ст. 203 ЦК України для визнання договору недійсним та не зазначено докази на підтвердження обставин щодо визнання договору недійсним. Виходячи з наведеного та враховуючи те, що на момент вчинення оспорюваного правочину судом не було встановлено недодержання сторонами вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, правових підстав для визнання кредитного договору недійсним немає. Ураховуючи те, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді сплати судового збору в розмірі 1600 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial