Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що йому належить будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані відповідачі по справі - [PERSON] син позивача, [PERSON] невістка, [PERSON] - онук, [PERSON] син позивача. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають у спірному будинку з 2019 року. [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою з 2000 року, однак з 2016 року там не проживає. За таких обставин, позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідачі надали заяви про визнання позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачу відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Коцар І.В., належить будинок [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 6048 про склад сім`ї у вказаному будинку зареєстровані відповідачі по справі, однак [PERSON] у будинку не проживає з 2016 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] там не проживають з 2019 року, що підтверджується актами голови квартального комітету № 28 від 17.09.2022 року та 14.12.2022 року. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії"). Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідачі по не проживають в житловому приміщенні з 2016 року - [PERSON] , інші з 2019 року, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідачів по справі такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволенні. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. з кожного.

Outcome: approved