Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. Предметом позову є стягнення 1003441,09 грн. компенсації за затримку вильоту за рейсом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2021 року відкрито провадження у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.08.2019 року [PERSON] (далі - позивач, пасажир) придбав на офіційному сайті ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ" (далі - відповідач, перевізник) квиток за маршрутом "Київ Бориспіль (КВР) - Тель-Авів Яфо (TLV)" на 21.05.2020 року за ціною 1322 грн. В той же день 03.08.2019 року позивач придбав на офіційному сайті відповідача квиток за зворотнім маршрутом "Тель-Авів Яфо (TLV) - Київ Бориспіль (КВР)" на 31.05.2020 року за ціною 1291 грн. 06.05.2020 року на електронну адресу позивача надійшло повідомлення відповідача про скасування рейсу "Київ Бориспіль (КВР) - Тель-Авів Яфо (TLV) 21.05.2020 року. 22.05.2020 року на електронну адресу позивача надійшло також повідомлення відповідача про скасування зворотнього рейсу "Тель-Авів Яфо (TLV) - Київ Бориспіль (КВР) на 31.05.2020 року. У червні 2020 року позивач заповнив та надіслав відповідачу через його офіційний сайт необхідні форми на повернення коштів за невикористані квитки. В подальшому, на повторні вимоги відповідача, позивач протягом 2020-2021 років неодноразово заповнював форми на повернення коштів за невикористані квитки. Проте, відповідач не повернув кошти за невикористані квитки. За таких обставин, позивач неодноразово звертався до відповідача з претензійними заявами про повернення коштів за невикористані квитки. Всі претензійні заяви та звернення позивача були проігноровані відповідачем. Станом на час подання цього позову кошти, сплачені за невикористані квитки не повернуто. Відповідач утримує в себе грошові кошти, і не повертає їх позивачу, що порушує майнові права позивача як споживача послуг повітряного перевезення. Окрім того, тривале порушення відповідачем майнових прав позивача, ігнорування вимог про повернення коштів за невикористані квитки, завдає позивачу також і моральної шкоди, яку він оцінює у 1000000,00 грн. З метою ефективного захисту та поновлення порушених відповідачем прав позивача, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом про захист прав споживача. В подальшому, позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що після отримання Відповідачем копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі, 09.12.2021 року відповідач повернув позивачу кошти за невикористані авіаквитки за бронюваннями RZ5AT2, RX99GF, що є предметом однієї з позовних вимог. За даними Державної служби статистики України загальний (сумарний) індекс інфляції з травня 2020 року до листопада 2021 року (включно) становить 1,13117257, таким чином, розмір позовних вимог про стягнення 3% річних з урахуванням індексу інфляції розраховується наступним чином: 1. на суму 1322 грн. з 06.05.2020 до 09.12.2021 (583 дні): а) 3% річних у розмірі 63,28 грн.; б) інфляція у розмірі 173,41 грн.; 2. на суму 1291 грн. з 22.05.2020 до 09.12.2021 (567 днів): а) 3% річних у розмірі 60,10 грн.; б) інфляція у розмірі 164,98 грн. Розрахунок позовної вимоги про стягнення упущеної вигоди у вигляді відсотків 13% річних за ощадним рахунком на суму 2613 грн. з 13.07.2021 до 09.12.2021 (150 днів) у розмірі 139,60 грн. Розмір позовної вимоги про стягнення моральної шкоди просив залишити без змін. Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, строк повернення коштів не настав, оскільки позивачем не надано документів, що посвідчують його особу. Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних витрат, 3% річних та упущеної вигоди не підлягає задоволенню, оскільки дата нарахування зазначених виплат не настала через упущення позивача. Відповідач вважає, що для відшкодування моральної шкоди відсутні фактичні і правові передумови, та відсутні докази наявності і розміру моральної шкоди. Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Від представника відповідача на адресу суду надійшли додаткові пояснення. В судовому засіданні, яке відбулось 10.01.2023 року, позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В судовому засіданні, яке відбулось 10.01.2023 року, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі посилаючись на викладене у відзиві на позовну заяву. З`ясувавши доводи сторони позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 03.08.2019 року [PERSON] придбав на офіційному сайті ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ" квиток за маршрутом «Київ Бориспіль (КВР) - Тель-Авів Яфо (TLV)» на 21.05.2020 року (номер бронювання RZ5АТ2) за ціною 1322 грн. 03.08.2019 року [PERSON] придбав на офіційному сайті ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ" квиток за зворотнім маршрутом «Тель-Авів Яфо (TLV) - Київ Бориспіль (КВР)» на 31.05.2020 року (номер бронювання RX99GF) за ціною 1291 грн. Сплата коштів за обидва квитки відбулась платіжною карткою через систему бронювань ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ", і підтверджується квитанціями на звороті роздруківок квитків (маршрут-квитанцій). 06.05.2020 року на електронну адресу [PERSON] надійшло повідомлення ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ" про скасування рейсу «Київ Бориспіль (КВР) - Тель-Авів Яфо (TLV)» 21.05.2020 року, та про анулювання бронювання RZ5АТ2 з ініціативи ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ". 22.05.2020 року на електронну адресу [PERSON] надійшло повідомлення ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ" про скасування зворотнього рейсу «Тель-Авів Яфо (TLV) - Київ Бориспіль (КВР)» на 31.05.2020 року, та анулювання бронювання RX99GF з ініціативи ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ". Крім того, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звертався до ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ" з претензійними заявами про повернення коштів за невикористані квитки за бронюваннями RZ5АТ2, RX99GF, а саме: від 12.07.2021 року, від 10.08.2021 року, від 13.10.2021 року, у яких просив повернути кошти на банківський рахунок № [NUMBER] . 09.12.2021 року на банківський рахунок [PERSON] № [NUMBER] надійшов платіж від ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ" у розмірі 2623,00 грн. з призначенням платежу "Повернення коштів за невикористані а/к, ПДВ за ставкою 0.00%, отримувач [PERSON] ". Згідно з п.п. 5, 6 угоди від 06.11.2015 року №10130000013711 (рахунок № [NUMBER] ), укладеної між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», за вказаним рахунком банк щомісячно нараховує та виплачує відсотки на залишок за цим рахунком за ставкою 13% річних. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статі 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього кодексу). Положеннями ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч. 1 ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. У ч. 1 ст. 1166 ЦК України зазначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З огляду навикладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено факт неправомірного не повернення коштів з моменту подання першої претензійної заяви від 12.07.2021 року та до моменту надходження 09.12.2021 року від відповідача на рахунок позивача коштів у розмірі 2623,00 грн., за невикористання авіаквитків, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що період прострочення зобов`язання відповідача становить з 13.07.2021 року по 08.12.2021 року. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відповідальності за прострочене виконання грошового зобов`язання за період з 13.07.2021 року по 08.12.2021 року, яка складаються з: інфляційних витрат у розмірі 73,80 грн., 3% річних у 32,00 грн., упущеної вигоди у розмірі 13% річних за банківським вкладом у розмірі 112,38 грн. Щодо стягнення коштів за період до 13.07.2021, суд вважає за необхідне зазначити про те, що у відповідача були складнощі у поверненні коштів, через те, що не було пред`явлено документів, що посвідчують особу для вчасного повернення коштів, а також платіжна картка з якої були придбані квитки, на момент повернення коштів, була заблокована. Приймаючи до уваги викладене, відсутні підстави для стягнення коштів за цей період. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди 1000000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ст.23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України). Судом встановлено, що позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial