Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з ним. Свої вимоги мотивує тим, з відповідачем перебували в шлюбі з 2000 року по 2015 рік. В шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] . У її свідоцтві про народження позивач записаний батьком. Після розірвання шлюбу рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26.08.2015 року було визначено місце проживання доньки разом з відповідачем, але вона жила з матір`ю лише декілька місяців, після чого перейшла жити до нього, де і продовжує проживати до цього часу. Відповідач зареєстрована у [ADDRESS] , але вона працює в м. Київ та до м. Конотоп приїздить дуже рідко. Донька навчається в 7 класі Конотопської загальноосвітньої школи № 12. На даний час [PERSON] мешкає у квартирі [ADDRESS] , власником якої є його мати. Квартира, де зараз мешкає позивач разом з донькою, є трикімнатною, впорядкованою. Донька має свою окрему облаштовану належним чином кімнату. [PERSON] працює в ФП «Дейнека А.П.» водієм, крім цього має свій бізнес, здає в оренду приміщення магазину. Позивач має достатньо коштів для утримання дитини. Він фізично та психічно здоровий, не має шкідливих звичок чи залежностей. У позивача дуже гарні стосунки з донькою. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , кожен окремо, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, вважає, що доньці на даний час буде краще проживати з батьком, при вирішенні питання покладається на розсуд суду (а.с. 14). Представник третьої особи: органу опіки та піклування Конотопської міської ради Дем`яненко А.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько дитини, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26.08.2015 року визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] ( а.с. 6-7). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] в м. Конотоп Сумської області, батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 4). Згідно довідки ФГ «Дейнека А.П.» від 03.10.2022 року № 0000-000002 [PERSON] працює водієм автотранспортних засобів. Дохід за період з 08.09.2022 року по 30.09.2022 року склав 5022 грн. 73 ком.(а.с. 3). З довідки виконавчого комітету Конотопської міської ради про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 15.11.1991 року по теперішній час (а.с.5). З висновку органу опіки та піклування Конотопської міської ради від 04.01.2023 року №01-14/4, вбачається, що орган опіки та піклування Конотопської міської ради вважає за доцільне змінити та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , оскільки це відповідає інтересам дитини, найкраще відповідає збереженню зв`язків дитини з сім`єю, та забезпечує її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (а.с.22-24). Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 2 ст. 160 СК України 2, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. П. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Ч. 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, діючи в її інтересах, орган опіки і піклування Конотопської міської ради, вважає за доцільне визначити її місце проживання разом із батьком [PERSON] . Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона мати [PERSON] . Так склалися обставини, що донька виїхала в м. Київ, до м. Конотоп приїздить дуже рідко. На даний час онука [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] , який повністю утримує та виховує дитину. Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він товариш [PERSON] , підтвердив, що його донька [PERSON] тривалий час проживає разом з батьком, який займається її вихованням. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, про які повідомили свідки. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання підтверджуються і доповнюються іншими зібраними по справі доказами. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Задовольняючи позов, суд враховує тривалість проживання малолітньої дитини з батьком, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, бажання самої дитини на проживання з батьком, через що, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення суд, зазначає, що визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки матір дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.

Outcome: approved