Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-03 00:00:00

04.01.2023 [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] у смт. Комишани, м.\~Херсон. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] на тимчасово окупованій території у смт. Комишани, м. Херсон від ракової інтоксикації, раку лівої легені померла її мати, про що зазначено в лікарському свідоцтві про смерть та довідці про смерть. Оскільки смерть матері настала на тимчасово окупованій території, заявник позбавлена можливості отримати свідоцтво про її смерть, яке необхідне для реалізації її цивільних прав. Згідно Ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.01.2023 відкрито провадження у цивільній справі в порядку окремого провадження, призначено судове засідання. В судове засідання заявник та представник заінтересованої особи не з`явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином. До суду [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності та просила заявлені вимоги задовольнити. Згідно вимог статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268\~ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи та встановивши фактичні обставини, приходить до наступного. [INFO] у\~смт.\~Комишани,\~м.\~Херсон померла [PERSON] , [INFO] , яка народилась у м. Херсон, смт. Комишани, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 60 від 28.07.2022. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №\~572, виданого Виконкомом Константинівської сел. Ради Миколаївської обл. від 09.11.1983, [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] . Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 28.04.2001, актовий запис № 2. Із заяви вбачається, що встановлення юридичного факту смерті матері заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть та подальшого оформлення її цивільних прав. Із змісту\~статті 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно пункту 5 частини другої \~статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до пункту 8 частини першої \~статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За положеннями\~статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Пунктами 1, 2 частини 1\~статті 17\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до статей \~3,\~8,\~9 Конституції України\~в Україні\~визнається і\~діє принцип\~верховенства права,\~утвердження і\~забезпечення прав\~і свобод\~людини є\~головним обов`язком\~держави,\~а чинні\~міжнародні договори,\~згода на\~обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Згідно з роз`ясненнями Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду №\~985/0/208-21 від 22.04.2021 року при зверненні до суду осіб із заявами про встановлення факту смерті або народження на тимчасово окупованій території України не вимагається подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів. Смт. Комишани, м. Херсон на час смерті [PERSON] було тимчасово окупованою територією України відповідно до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасової окупації, оточенні станом на 22 липня 2022 року згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року № 75. Враховуючи наведене та надані заявником докази на підтвердження смерті матері, суд приходить до висновку, що факт смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у смт. Комишани, м. Херсон, яке на час її смерті мало статус тимчасово окупованої території України, є доведеним та підлягає встановленню, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved