Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У жовтні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа агенцій гарящих путівок» на її користь 28400 грн в рахунок повернення коштів за договором про надання туристичних послуг, 717384 грн пені, 15000 грн моральної шкоди, а всього 760784 грн, а також понесені по справі судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29 листопада 2019 року звернулася до турагента ФОП [PERSON] , який діяв за дорученням ТОВ «Мережа агенцій гарячих путівок», та уклала договір №68 про надання туристичних послуг, відповідно до якого останній взяв на себе зобов`язання організувати туристичну подорож за маршрутом Київ-Греція-Київ, в готелі Греції «Bomo Calamos beach», який повинен був відбутися в період з 05.07.2020 року по 12.07.2020 року. На виконання умов даного договору, 30.11.2019 року [PERSON] надала ФОП [PERSON] для передачі відповідачу грошові кошти в розмірі 28400,00 грн для бронювання зазначеного туру, а ФОП [PERSON] надав позивачці договір про надання туристичних послуг та квитанцію про оплату таких. Зважаючи на ті обставини, що відповідач та третя особа жодних документів для подорожі в момент підписання договору та сплати грошових коштів не надавали, за кілька тижнів до початку подорожі позивачка звернулася до ФОП [PERSON] з питанням виконання умов даного договору, проте їй було повідомлено, що туристична подорож не відбудеться у зв`язку з пандемією Covid-19 та в усній формі було запропоновано перенести виконання умов цього договору на наступний рік, на що позивачка погодилася. Проте, ні у 2021, ні у 2022 році, умови даного договору відповідачами виконані не були. Позивачка неодноразово зверталася спочатку в усній, а в подальшому і у письмовій формі до обох відповідачів з вимогами виконати умови договору або ж повернути грошові кошти, однак такі залишені без виконання, що змушує звертатися до суду із відповідним позовом. Відповідач відповідно до\~статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»\~має сплатити їй пеню у розмірі 717384 грн за 842 дні прострочення виконання зобов`язання, пеню у розмірі 3 % вартості турпослуг за кожен день прострочення з 05.07.2020 до 25.10.2022. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Суд своєю ухвалою від 31.10.2022 відкрив провадження у справі, ухвалив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання. ІІІ. Позиції сторін. Позивач та її представник до судового засідання не з`явилися, представник подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився,\~а також, не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання,\~хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся за юридичною адресою та оголошення Прилуцького міськрайонного суду про виклик до суду розміщеного на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет pr.cn.court.gov.va. У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Третя особа до судового засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги просить задовольнити. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. 29.11.2019 ФОП [PERSON] (турагент), як турагент ТОВ «Мережа агенцій Горящих путівок», та [PERSON] уклали договір про надання туристичних послуг. Відповідно до п. 1, 3.1 договору туроператор через турагента бере на себе зобов`язання на реалізацію туристичних послуг замовнику: організацію туристичної подорожі за маршрутом Київ-Греція-Київ, тривалість тури: з 05.07.2020 по 12.07.2020, кількість туристів: 2. Вартість туру 14200 грн за туриста (а.с.6). Відповідно до ліцензійного договору №366 про надання дозволу (видачу ліцензії) на використання об`єктів права інтелектуальної власності від 15 травня 2019 року, такий укладено між ТОВ «Мережа агенцій горящих путівок» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] . За умовами даного договору ліцензіар (ТОВ «Мережа агенцій горящих путівок») надає дозвіл ліцензіатові (ФОП [PERSON] ) на використання об`єктів права інтелектуальної власності, а саме знаку для товарів та послуг «Горящие путевки» з пріоритетом для товарів та послуг класів 35,39,41 згідно з міжнародною класифікацією товарів і послуг від 15.07.2003 року за №33601 та Договором про видачу виключної ліцензії від 01.08.2003 року, укладених Ліцензіаром та власником торгової марки; Комерційного найменування «Мережа агенцій гарячих путевок» та «Сеть агентств горящих путевок», право на яке підтверджено Статутом ліцензіара від 27.09.2005 року. Надання ліцензіатові ліцензії включає в тому числі і надання турагентських послуг під торгівельною маркою та комерційним найменуванням (п.1.4 договору). Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.03.2020 року. Сторони мають право на пролонгацію цього договору на попередніх засадах терміном на 1 рік, за умови належного виконання ним своїх зобов`язань та підписання відповідної угоди (а.с.7-10). 30.11.2019 року позивач оплатила тур через агента ФОП [PERSON] у розмірі 28400 грн, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера (а.с.11). Передбачені договором туристичні послуги позивачу надані не були, сплачені кошти позивачу не повернені. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, установлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним у повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно до ст.20 Закону України "Про туризм" за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. В даному випадку сторонами договору є позивач [PERSON] з одного боку та відповідач ТОВ «Мережа агенцій гарячих путівок» з іншого боку. Відповідно до ч.15 ст.20 Закону України «Про туризм» якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.3 ст.19-1 Закону України «Про туризм» туроператор (турагент) зобов`язаний додержуватися умов надання комплексу туристичних послуг, про які був поінформований споживач до укладення договору на туристичне обслуговування, крім випадків, коли про зміну таких умов повідомлено споживача до укладення договору або якщо зміни внесено на підставі угоди, укладеної між сторонами договору. Відповідно до ч.7 ст.20 Закону України «Про туризм» кожна із сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення змін до цього договору або його розірвання у зв`язку із зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувалися під час укладення договору, зокрема у разі, погіршення умов туристичної подорожі, зміни її строків. Відповідно до ч.8 ст.20 Закону України «Про туризм» туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування. Відповідно до ч.11 ст.20 Закону України «Про туризм» якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. У разі неможливості здійснення таких заходів або відмови туриста від них туроператор зобов`язаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін. Відповідно до ч.13 ст.20 Закону України «Про туризм» права й обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором між ними, а також цим Законом. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В даному випадку туристичні послуги, які були предметом Договору про туристичне обслуговування, надані відповідачем в належний спосіб та формі не були, а тому в діях відповідача вбачається повне невиконання договірних обов`язків перед позивачем. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про туризм» порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. Статтею 611 ЦК України закріплено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Закон України "Про туризм" визначає поняття Туроператора та Турагента. Туристичні оператори - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність. Туристичні агенти - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи\~суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг. Відповідно до ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ). Правовідносини у туристичній діяльності опосередковуються не лише договорами між споживачем та туристичним агентом, договорами про туристичне обслуговування між споживачем та туристичним оператором: права і обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також Законом України "Про туризм". У разі укладення договору між туроператором та турагентом на реалізацію туристичного продукту (агентський договір) до такого договору застосовуються загальні положення про агентський договір, закріплені главою 31 Господарського кодексу України. Між туроператором як особою, що створює туристичний продукт, та турагентом як особою, що такий продукт реалізує, можуть укладатися й інші договори - комісії, доручення тощо, однак характерною ознакою таких договорів є те, що туристичний агент діє від імені та/або в інтересах туроператора з питань продажу туристичного продукту. Такими договорами можуть бути закріплені певні особливості відповідальності суб`єктів туристичної діяльності у разі неналежного виконання зобов`язань за агентським (чи іншим) договором. Так, відповідно до положень ч.1 ст.295 та ч.1 ст.297 ГК України, комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб`єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб`єкта, якого він представляє. За агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок. Однак такі договори не створюють собою прав та обов`язків для споживача, окрім випадку, якщо такий договір не був укладений туроператором і турагентом на користь третьої особи (споживача) відповідно до положень статті 636 ЦК України. Виконання такого договору на користь третьої особи може вимагати як особи, які уклали договір (турагент та туроператор), так і третя особа (турист), на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. Відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі N 643/6064/15-ц. Відповідно до ст.511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Одночасно, відповідно до ч.2 ст.528 ЦК України навіть у випадку покладення виконання обов`язку боржником на іншу особу, відповідальним за виконання зобов`язання залишається боржник, а не така особа. Таке положення закону обумовлене тим, що встановлення обов`язків для третіх осіб, які не є учасниками зобов`язання, не відповідало б засадам справедливості, на яких мають ґрунтуватися зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Відповідно до ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до ч.12,14 ст.20 Закону України "Про туризм" саме туроператор, як сторона за договором несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити. З огляду на викладене, агентські та субагентські договори не створюють собою прав та обов`язків для споживача, який 1) не є стороною такого договору, 2) не є особою, на користь якої укладається такий договір. Відповідно, ненадання послуг ТОВ «Мережа агенцій гарячих путівок» для позивача було здійснено не зважаючи на повну та своєчасну оплату туристичного продукту замовником. Відповідно, Замовник турпродукту як третя особа у договірних правовідносинах ТОВ «Мережа агенцій гарячих путівок» та його агентів та субагентів не наділявся правами, а отже, не може набувати обов`язків, та щодо такої особи не можуть застосовуватись жодні договірні санкції, які суттєво впливають на права та інтереси третьої особи, яка не є стороною таких правовідносин. До аналогічного висновку прийшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у прийнятій 13 березня 2019 року постанові у справі №750/9028/15-ц, в якій було зроблено наступний правовий висновок: «саме відповідач як туроператор несе відповідальність за невиконання умов договору про надання туристичних послуг у спірних правовідносинах. Правовідносини, які виникли між відповідачем та третіми особами, не можуть впливати на права позивача, який належно виконав умови договору. Спір між туроператором та турагентом може бути вирішений в іншому провадженні». Отже, за змістом ч.ч.1,2,8,10,11 ст.20, ч.2 ст.30, ч.ч.1,2 ст.32, ч.1 ст.33 Закону України «Про туризм», ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.526,610,611,612,623, ч.5 ст.653, ст.906 ЦК України майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-42цс13 від 03 липня 2013 року. З фактичних обставин вбачається, що ФОП [PERSON] діяв на підставі ліцензійного договору №366 про надання дозволу (видачу ліцензії) на використання об`єктів права інтелектуальної власності від 15.05.2019, який укладено з ТОВ «Мережа агенцій горящих путівок». Таким чином, турагент діє від імені туроператора на підставі ліцензійного договору. Відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб`єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор. Послуги з надання туристичних послуг, відповідно до умов договору, мав надавати саме туроператор - ТОВ «Мережа агенцій горящих путівок», а укладаючи договір про надання туристичних послуг ФОП [PERSON] діяв на підставі, від імені, за дорученням ТОВ «Мережа агенцій горящих путівок» (туроператор). Тому саме ТОВ «Мережа агенцій горящих путівок», як сторона договору про надання послуг, повинен нести відповідальність за порушення умов договору - ненадання позивачу туристичної подорожі до Греції. Стаття 10 Закону України «Про туризм» серед прав туристів передбачає право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору. Відповідно до ст.25 Закону України «Про туризм» турист має право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору. Відповідно ст.22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В даному випадку збитками позивача є сума коштів, які було сплачено нею в рахунок оплати послуг за договором в сумі 28400 грн 00 коп, що є реальними витратами [PERSON] , а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування збитків в розмірі 28400 грн знайшли своє підтвердження та підлягають до повного задоволення. За змістом частин 1, 2 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Таким чином, закон пов`язує можливість зміни чи розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір. Істотна зміна обставин є оціночною категорією. Водночас вона полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання. Застосування статті 652 ЦК України є відображенням дії у договірних правовідносинах справедливості, добросовісності, розумності як загальних засад цивільного судочинства з огляду на ті обставини, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані фактори, що істотно порушують баланс інтересів сторін та суттєво знижують очікуваний результат для кожної зі сторін договору. Зважаючи на те, що у даному разі істотно змінились обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, оскільки дати туристичної поїздки відтерміновано, виконання договору позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору, адже поїздка мала відбутися ще влітку 2020 року, існують підстави для розірвання договору на туристичне обслуговування від 29 листопада 2019 року. Згідно з частиною п`ятою\~статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Кількість днів прострочення на дату звернення до суду із відповідним позовом з 05 липня 2020 року до 25 жовтня 2022 року становить 842 днів, 3 % від 28400 грн становить 852 грн в день, таким чином розмір пені становить 717384 грн. Відповідачем даний розрахунок та розмір пені не спростований, отже підлягає задоволенню. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, тощо. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Загальні правові, організаційні та соціально-економічні засади реалізації державної політики України в галузі туризму спрямовані на забезпечення закріплених Конституцією України прав громадян на відпочинок, свободу пересування, охорону здоров`я, на безпечне для життя і здоров`я довкілля, задоволення духовних потреб та інших прав при здійсненні туристичних подорожей. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року з наступними змінами та доповненнями, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів " чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральні страждання завдані позивачу полягають в моральних та психічних стражданнях через неможливість відбути у запланований та оплачений відпочинок. Пункт 5 вищевказаної постанови роз`яснює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, вказаними вище нормами права визначено підстави та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої споживачу туристичного продукту. Моральні страждання позивача завдані безпосередньо відповідачем, оскільки усі плани на подорож було зруйновано невиконанням суб`єктом туристичної діяльності своїх обов`язків. Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань позивача, порушення режиму життя, втрату можливості повноцінного відпочинку, а також виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в сумі 15 000 грн. знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення. Відповідно до вимог частини першої статті 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 78,79,80,81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Суд визнає, що представник позивача довів правомірність своїх вимог, натомість відповідач не скористався своїм правом та не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів для спростування письмових доказів наданих представником позивача. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення. VІ. Розподіл судових витрат. У відповідності зі\~ст.133 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст.137 ЦПК України. Відповідно до ч.3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги адвоката позивач подала договір про надання адвокатських послуг від 01.09.2022, ордер про надання правничої допомоги, квитанцію про оплату послуг адвоката в сумі 3000 грн, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3000 грн в рахунок відшкодування понесених судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved