Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

09 вересня 2022 року [PERSON] звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] , за яким просив визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю; здійснити розподіл судових витрат. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він проживав разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з початку 90-х років та у 2003 році вони купили у [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , для спільного проживання. 27.11.2003 року [PERSON] була складена розписка, згідно якої вона отримала від [PERSON] кошти в сумі 5500 грн. за вищевказаний будинок. Кошти, за які [PERSON] придбала будинок, належали йому. Таким чином, він у 2003 році заволодів даним будинком і до теперішнього часу володіє ним, утримує даний будинок та проводить ремонтні роботи. Місце його проживання з 02.09.2005 року зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Він вирішив скласти заповіт стосовно будинку, але у нього відсутні будь-які документи на будинок, в тому числі документ, що підтверджує виникнення у нього права власності на будинок. Крім цього, право власності на будинок не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У червні 2022 року він зустрівся з [PERSON] та запропонував їй укласти з ним договір купівлі-продажу даного будинку, але остання повідомила, що вона ніколи не була власником даного будинку, та не може бути стороною такого договору. Згідно інформації від 20.06.2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 03.10.2016 року за № 16818564 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . У даних реєстрах відсутні відомості щодо прав [PERSON] стосовно даного будинку. Він переконаний, що у [PERSON] , як і в нього, відсутній документ, що підтверджує виникнення права власності на будинок, тому вважає, що у [PERSON] відсутні права на будинок. Згідно автоматизованого розподілу справи між суддями від 09.09.2022 року матеріали позову розподілені судді Вжещ С.І. Ухвалою судді від 12.09.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 11.10.2022 року о 10.00 год. 11.10.2022 року судовий розгляд не відбувся та відкладений до 17.11.2022 року 10:00, оскільки на території Новобузької територіальної громади Баштанського району Миколаївської області оголошено повітряну тривогу з 07:41 год. до 13:18 год. Ухвалою суду від 17.11.2022 року відкладено судовий розгляд по справі на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України, до 08.12.2022 року о 11:00 год, при цьому були допитані свідки. 08.12.20212 року судовий розгляд не відбувся у зв`язку з відсутністю електропостачання в суді в період часу з 10:00 до кінця робочого дня та відкладений до 19.12.2022 року 09:00. 19.12.2022 року в судовому засіданні оголошена перерва, у зв`язку з вимкненням електроенергії до 17.01.2023 року 09:00. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила проводити судовий розгляд в її відсутність, за участю її представника [PERSON] , позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Представник відповідача, адвокат Судариков Г.В., заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Так, представник підтвердив той факт, що сторони проживали однією сім`єю з початку дев`яностих років в селі Володимирівка Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, в будинку, що належав [PERSON] . В 2003 році [PERSON] , продавши свій будинок в селі Володимирівка, придбала будинок по [ADDRESS] , у громадянки [PERSON] , без оформлення договору купівлі-продажу, оскільки в останньої документів про право власності на вказане домоволодіння не було. В цьому будинку вони спільно проживали з позивачем. Після цього, в 2016 році [PERSON] зареєструвала право власності на вказаний житловий будинок. На початку 2022 року відповідач тимчасово поїхала зі спірного домоволодіння до доньки в місто Миколаїв, оскільки, через свій похилий вік та стан здоров`я не могла повноцінно поратись, а її співмешканець, позивач [PERSON] , не допомагав їй. На думку представника відповідача, представник позивача не довів, що він набув право власності на спірне домоволодіння за набувальною давністю. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно із статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Аналіз указаної норми дає підстави для висновку про те, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Отже, суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна, не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18 )зроблено висновок, що «[…] добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності». Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] складається з: будинку літера "А-1", 1950 року; літньої кухні літера "Б", 1950 року побудови; сараю літера "В" 1950 року побудови; льоху літера "Г", 1950 року побудови; гаражу літера «Д», 1970 року побудови; вбиральні літера "Ж", 1950 року побудови; огорож № 1, 2, споруди І, ІІ , що підтверджується технічним паспортом, виготовленим 26 липня 2016 року Комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації", на замовлення відповідача [PERSON] ( а.с. 78-82). Згідно запису в технічному паспорті, виготовленому Комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації", 26 липня 2016 року, власником вказаного домоволодіння є [PERSON] . За інформацією\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів\~нерухомого майна\~№ 303073222\~від 20.06.2022\~року \~право власності\~на будинок\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~ зареєстроване\~за [PERSON] \~03\~жовтня 2016 року( а.с.6). Як пояснив представник позивача [PERSON] , у 2003 році [PERSON] разом з [PERSON] переїхали проживати до будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який відповідач, за грошові кошти позивача, придбала у [PERSON] за 5500 гривень. Право власності на даний будинок зареєстрований за [PERSON] , але вона не є власником будинку, оскільки правовстановлюючих документів на нього не має. З 2005 року по теперішній час [PERSON] безперервно проживав у даному будинку, утримував його, робив там ремонт, а тому за ним може бути визнано право власності за набувальною давністю. Свідки [PERSON] , який є рідним братом позивача та [PERSON] , яка є дружиною рідного брата позивача, в судовому засіданні повідомили, що сторони з 2005 року до 2022 рік проживали однією сім`єю, спочатку в домоволодінні [PERSON] , а потім за адресою: [ADDRESS] , який придбали в [PERSON] . Грошові кошти, за які був придбаний спірний будинок, зароблені позивачем [PERSON] , які він в 2005 році передав [PERSON] для здійснення покупки будинку в [PERSON] . Позивач, як господар, утримував будинок, проводив у ньому ремонтні роботи. Суд ставиться критично до таких показань свідків, оскільки вони перебувають в родинних стосунках з позивачем, тому заінтересовані з позитивному, для останнього, розгляду спору. Крім того, належність грошових коштів саме позивачу, що були передані за придбання житлового будинку, не може бути доведена показаннями свідків, оскільки повинна доводитись, виходячи з вимог ч.2 ст.78 ЦПК України, письмовими доказами. Разом з\~тим,\~з пояснень\~представника відповідача\~ [PERSON] \~ та\~зібраних доказів\~вбачається,\~що з\~початку 90\~років сторони\~почали проживати\~разом в\~домоволодінні ,\~розташованому в\~селі Щорсове\~Новобузького району\~Миколаївської області,\~яке належало\~відповідачу [PERSON] .\~Після продажу\~цього домоволодіння,\~в листопаді\~2003\~року, [PERSON] ,\~придбавши у\~ [PERSON] \~за 5500\~гривень,\~будинок,\~який розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~з серпня\~2004\~року почала\~проживати в\~ньому.\~Вказані обставини\~підтверджує розписка\~ [PERSON] ,завірена секретарем виконавчого комітету Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, в якій йдеться про те, що вона( [PERSON] ) отримала грошові кошти за будинок в сумі 5500 грн. від [PERSON] . Договір купівлі-продажу між продавцем і покупцем оформлений не був, у зв`язку з відсутністю в продавця правовстановлюючих документів на будинок. В цьому будинку вона проживала разом з [PERSON] , який зареєстрував у ньому своє місце проживання через рік. Право власності на даний будинок з 03.10.2016 року зареєстровано за [PERSON] , яка вважає його своєю власністю, оскільки придбала його за кошти, виручені від продажу свого будинку, що розміщений в с. Щорсове Новобузького району Миколаївської області. В книгах по господарського обліку відповідач зазначена як голова домогосподарства. З розписки, складеної [PERSON] 27.11.2003 року, у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] та завіреної 27.11.2003 року секретарем виконавчого комітету Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області Звонарьовою Я.О., вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] гроші в сумі 5500 грн. за будинок, розташований в [ADDRESS] ( а.с.4). [ADDRESS] перейменована у Лазурну на підставі рішення Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області Лозового С.І. № 32 від 29.07.2016 року про найменування вулиць та присвоєння нумерації будинкам в населених пунктах Софіївської сільської ради (а.с. 7-8). Право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями по [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] , що підтверджено повідомленням секретаря Софіївської сільської ради Маєвської А. № 545/02.01.05 від 27.06.2022 року, та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 303073222 від 20.06.2022 року (а.с.5, 6). Крім того, з повідомлення секретаря Софіївської сільської ради Маєвської А. № 545/02.01.05 від 27.06.2022 року, адвокату Павлову Ю.В. вбачається, що згідно погосподарської книги с. Софіївка(вулиця Котовського, Інгульська) за 2001-2005 роки номера об`єкта по господарського обліку 65 були зареєстровані [PERSON] , [INFO] (вибула у особовий рахунок 274 с. Софіївка), [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; згідно погосподарської книги № 1 с. Софіївка за 2006-2010 роки номера об`єкта погосподарського обліку 52; погосподарської книги № 1 с. Софіївка за 2011-2015 роки номера об`єкта погосподарського обліку 0076; погосподарської книги № 1 с. Софіївка за 2016-2020 роки номера об`єкта погосподарського обліку 0076; погосподарської книги № 1 с. Софіївка за 2021-2025 роки номера об`єкта погосподарського обліку 0076, головою домогосподарства є [PERSON] , [INFO] , зареєстрований також [PERSON] , [INFO] ( а.с.05). З копії паспорту серії [NUMBER] , довідки № 4803-5001113092 від 16.04.2022 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 28.08.2004 року (а.с. 71). За тією ж адресою, з 02.09.2005 року, зареєстрований [PERSON] , що підтверджено повідомленням секретаря Софіївської сільської ради Маєвської А. № 545/02.01.05 від 27.06.2022 року та копією паспорту серії [NUMBER] (а.с. 3,5). Досліджені в судовому засіданні докази приводять суд до висновку, що представником позивача не доведено підстави набуття позивачем [PERSON] права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю, а саме придбання житлового будинку та відкритого, добросовісного володіння, а не користування, ним в розумінні статті 344 ЦК України. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed