Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу № 1 роти № 6 батальйону 4 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Поддубного С.В., Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 10 грудня 2021 року інспектор взводу № 1 роти № 6 батальйону 4 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Поддубний С.В. склав щодо нього протокол про адміністративне правопорушення серія ААД № 206302 за ч. 1 ст. 130 КпАП України. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року провадження в справі щодо [PERSON] закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Він звернувся за правовою допомогою до адвоката Кротенка О.М. та сплатив йому 11000 гривень. Зазначає, що дії працівників поліції щодо винесення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 206302 за ч. 1 ст. 130 КпАП України завдали йому моральної шкоди, оскільки були порушені його нормальні життєві зв`язки. Він перебував у стані нервової напруги, оскільки мав витрачати багато часу та зусиль для пошуку адвоката, щоб довести свою невинуватість в суді. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11000 гривень та 4000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року відповідача Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції замінено на Департамент патрульної поліції. Представником Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди йому не завдавало, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Вважає, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки судом не встановлена незаконність дій інспектора патрульної служби та Департаменту патрульної служби. Позивачем не зазначено, у чому конкретно полягали страждання, не досліджено характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Витрати на правничу допомогу також не підлягають стягненню, оскільки позивачем не надано документального підтвердження понесення таких витрат та відповідного розрахунку. Представником Департаменту патрульної поліції подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Працівник поліції не завдавав ні матеріальну, ні моральну шкоду, оскільки рішень щодо позивача не приймав. Жодних наслідків щодо позивача у зв`язку зі складенням протоколу не відбулось, оскільки провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України за відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення було закрито Солом`янським районним судом м. Києва. Витрати на правничу допомогу також не підлягають стягненню, оскільки позивачем не надано документального підтвердження понесення таких витрат та відповідного розрахунку. Інспектор взводу № 1 роти № 6 батальйону 4 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Поддубний С.В. відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 10 грудня 2021 року інспектор взводу № 1 роти № 6 батальйону 4 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Поддубний С.В. склав щодо позивача протокол про адміністративне правопорушення серія ААД № 206302 за ч. 1 ст. 130 КпАП України. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року провадження в справі щодо [PERSON] закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. З позову вбачається, що дії працівників поліції щодо винесення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 206302 за ч. 1 ст. 130 КпАП України завдали йому моральної шкоди, оскільки були порушені його нормальні життєві зв`язки. Він перебував у стані нервової напруги, оскільки мав витрачати багато часу та зусиль для пошуку адвоката, щоб довести свою невинуватість в суді. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11000 гривень та 4000 гривень на відшкодування моральної шкоди. У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19). Отже, витрати, пов`язані з оплатою витрат на проведення експертизи та із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 червня 2020 року в справі № 910/12945/19. Позивач просить суд стягнути витрати на правничу допомогу, понесені ним в справі № 760/4970/22, що розглядалась Солом`янським районним судом м. Києва. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Вбачається, що понесені стороною позивача витрати на правничу допомогу у судовому провадженні в іншому суді, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову, а такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11000 гривень задоволенню не підлягає. Позивач також просить суд стягнути на його користь 4000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17. Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Разом з тим, складання протоколу це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КпАП України, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року в справі № 760/9462/16-а. Позивач посилається на наявність постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року, якою провадження в справі за порушення ч. 1 ст. 130 КпАП України щодо [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, та зазначає про те, що така постанова є доказом неправомірності дій працівників патрульної поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення. Разом з тим, постанова судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року не є належним і допустимим доказом завдання позивачу моральної шкоди, зокрема, що він зазнавав душевних страждань у зв`язку із доведенням своєї невинуватості, що призвело до втрати ним нормальних життєвих зв`язків, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки факт закриття провадження у справі за відсутності в діях складу адміністративного правопорушення не є тотожним факту заподіяння моральної шкоди, який підлягає доведенню на загальних підставах. За таких обставин, суд вважає, що доводи позивача про необхідність відшкодування йому моральної шкоди не знайшли своє підтвердження. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed