Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що шлюб з відповідачем зареєстрували 10.11.2017 року. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбних відносин не підтримують з серпня 2018 р. Кожен живе своїм життям. Можливості зберегти сім`ю немає, перестали поважати одне одного, втратили почуття любові та стали один одному чужими людьми. Миритися з відповідачем не бажає так як категорично вирішила повністю розірвати шлюбні відносини, шлюб існує формально. В 2019 р. зверталася з позовом до суду, але через деякий час відізвала її так як надіялась, що з часом все наладиться. На даний час всі можливості щодо примирення вже використані. Позивач просить суд винести рішення яким шлюб з відповідачем розірвати. В судове засідання позивачка не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та просить шлюб укладений з відповідачем розірвати. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності без нарікань та обвинувачень. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони зареєстрували шлюб 10.11.2017 р. в Кам`янець-Подільському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про що складено актовий запис № 979. Від шлюбу дітей немає. В зв`язку з різними поглядами на життя, в сім`ї часто виникали непорозуміння, що призвело до поступового погіршення сімейних стосунків та припинення шлюбних відносин. Сторони припинили спільне проживання та ведення господарства з серпня 2018 року. Примирення сторін неможливе, оскільки це суперечить інтересам позивача, відповідач не заперечив щодо вимог позивача, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач є громадянином Республіки Польща. Згідно зі статтею 60 Закону «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим\~законом\~подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого\~закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий\~закон\~жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого\~закону\~одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий\~закон\~подружжя стає спільним. Враховуючи, що позивача є громадянином України, а відповідач є громадянином Республіка Польща, то відповідно до частини першої статті 16 згаданого\~Закону\~у сторін відсутній спільний особистий\~закон\~подружжя. Також встановлено, що подружжям спільно не обрано право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу. Відсутні підстави за встановлених фактичних обставин і для висновку, що є право держави, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. В зв`язку з цим підлягає до застосування право України визначене шляхом застосування колізійної прив`язки lex domicilii яке визначає для подружжя право держави, у якій у них було спільне проживання, за умови, що один з подружжя продовжує проживати у цій державі. При цьому суд враховує, на момент подання позову фактичні шлюбні відносини між подружжям припинено, останнім місцем спільного проживання подружжя є Україна, де продовжує проживати позивач. Відповідно до\~статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою\~статті 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою\~статті 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою\~статті 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Враховуючи обставини справи, суд вважає, що подальше спільне життя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому підстав для збереження \~сім`ї \~немає.

Outcome: approved