Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] 8 серпня 2022 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності, позовні вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги на момент смерті батька були: вона ( [PERSON] - дочка спадкодавця), її мати [PERSON] (дружина спадкодавця) та її брат [PERSON] (син спадкодавця). Вони відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) прийняли спадщину після смерті [PERSON] та частка кожного у спадковому майні становить по 1/3 частині. Бажаючи отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, вона звернулася до державного нотаріуса Другої Рожнятівської державної нотаріальної контори із відповідною заявою, проте листом від 11 січня 2020 року нотаріусом відмовлено у видачі такого свідоцтва у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинковолодіння, яке належало її батьку. [INFO] померла її мати [PERSON] ,після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частини будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом на момент смерті матері є: вона ( [PERSON] - дочка спадкодавця) та її брат [PERSON] (син спадкодавця). Спадкоємцем за заповітом є [PERSON] (онук спадкодавця). Її частка у спадковому майні становить 1/2 частину, з якої 1/3 частина після смерті батька та 1/6 частина після смерті матері (обов`язкова частка) 1/3=2/6 + 1/6 =3/6=1/2. На теперішній час вона не може оформити свої спадкові права на вказану частину домоволодіння, а тому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11 серпня 2022 року було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 5 вересня 2022 року у приватного нотаріуса Рожнятівського районного нотаріального округу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Івано-Франківськ) Котелко С.Д. витребувано спадкову справу, заведену після смерті спадкодавця [PERSON] та у державного нотаріуса Другої Рожнятівської державної нотаріальної контори витребувано спадкову справу, заведену після смерті спадкодавця [PERSON] . У підготовчому судовому засідання 12 жовтня 2022 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали зустрічні позови. Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно прийнято до розгляду спільно з первісним позовом. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно прийнято до розгляду спільно з первісним позовом. Вимоги за зустрічними позовами об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Відповідно до зустрічного позову [PERSON] просив визнати за ним право власності на 1/6 частину будинковолодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , в обґрунтування позовних вимог зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не визнає та не погоджується з ними так як позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спадкового будинковолодіння і таким чином претендує на належну йому частку у спадковому майні, а тому він бажає скористатися своїм правом на належну йому частку спадкового майна виходячи з того, що спірне будинковолодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] було збудоване в період шлюбу їхніми з позивачкою батьками: [PERSON] та [PERSON] в 1964 році, що підтверджується записами в технічному паспорті на будинковолодіння та в погосподарських книгах Ясенської сільської ради, а тому він має право на 1/6 частину спірного будинковолодіння виходячи з того, що після смерті батька він прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно він не мав можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинковолодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла його мати - [PERSON] , яка за життя склала заповіт, яким все належне їй майно заповідала онуку - [PERSON] . Однак він та його сестра - [PERSON] на день смерті матері були непрацездатними та мали обов`язкову частку у спадковому майні. Від своєї частки спадкового майна після смерті матері [PERSON] він відмовився, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Так як на спадкове будинковолодіння відсутній правовстановлючий документ, та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належну йому частку спадкового майна у нотаріуса він не може, то просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину спадкового будинковолодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , власниками якої були його батьки: [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до зустрічного позову [PERSON] просив визнати за ним право власності на 3/6 частини будинковолодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , в обґрунтування позовних вимог зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не визнає та не погоджується з ними, так як позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спадкового будинковолодіння і таким чином претендує на належну йому згідно заповіту [PERSON] складеного 23 липня 2017 року частку у спадковому майні, виходячи з того, що вважає спірне будинковолодіння тільки власністю [PERSON] (його діда), однак це спростовується тим, що спірне будинковолодіння було збудоване його дідом [PERSON] та бабою [PERSON] в період шлюбу в 1964 році, що підтверджується записами в технічному паспорті на будинковолодіння та в погосподарських книгах Ясенської сільської ради. Після смерті [PERSON] він прийняв спадщину, як спадкоємець за заповітом. [PERSON] прийняла спадщину, як спадкоємиця, яка має право на обов`язкову частку. [PERSON] від прийняття спадщини (обов`язкової частки) відмовився на його користь. Таким чином, частки кожного із спадкоємців спірного спадкового будинковолодіння склали: [PERSON] 2/6 частини (1/6 частка після смерті [PERSON] + 1/6 частка після смерті [PERSON] ), за [PERSON] - 1/6 частина після смерті [PERSON] та за ним 3/6 частини (2/6 частка за заповітом + 1/6 частина від якої відмовився [PERSON] на його користь). Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом він не може у зв`язку з відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, а тому змушений звернутися до суду із зустрічним позовом. Ухвалою суду від 31 жовтня 2022 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду на 11 листопада 2022 року. Позивачка за первісним позовом [PERSON] та її представник адвокат Родіков І.С. у судове засідання не прибули, однак позивачкою подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника, в цій же заяві позивачка зазначила, що заявлені нею позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] не визнає та в їх задоволенні просить відмовити. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] у судове засідання не прибув, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та в цій же заяві зазначив, що заявлені ним позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, первісний позов [PERSON] визнає частково та зустрічний позов [PERSON] визнає у повному обсязі. Просить визнати за ним право власності на 1/6 частину будинковолодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , за позивачкою за первісним позовом [PERSON] визнати право власності на 3/6 цього ж будинковолодіння та за позивачем за зустрічним позовом [PERSON] визнати право власності на 5/6 цього ж будинковолодіння. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] та його представник адвокат Ошуст С.Є. в судове засідання не прибули, однак представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] - адвокат Ошуст С.Є. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та в цій же заяві зазначив, що підтримує зустрічний позов [PERSON] , просить його задовольнити, визнавши за ним право власності на 3/6 частини будинковолодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] ; зустрічний позов [PERSON] визнає та просить визнати за ним право власності на 1/6 частину цього ж будинковолодіння; первісний позов [PERSON] визнає частково та просить визнати за нею право власності на 2/6 цього ж будинковолодіння. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню та позовні вимоги за зустрічними позовами [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ) [PERSON] народилась [INFO] та її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ) [PERSON] народився [INFO] та його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ) [PERSON] народився [INFO] та її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] ) [PERSON] помер [INFO] в селі Ясень Рожнятівського району Івано-Франківської області. Згідно свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] ) [PERSON] померла [INFO] в селі Ясень Рожнятівського району Івано-Франківської області. Відповідно до заповіту складеного [PERSON] 23 липня 2017 року та посвідченого секретарем Ясенської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області та зареєстрованого в реєстрі за номером 103, остання належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, які знаходяться в селищі Черенина Ясенської сільської ради і город біля цих будівель розміром 0,25 га і її майно, де б воно не було і з чого воно не складалося заповідала [PERSON] [INFO] . Таким чином, позивачка за первісним позовом [PERSON] та позивач за зустрічним позовом [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька [PERSON] та матері - [PERSON] , а позивач за зустрічним позовом [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог позивачка за первісним позовом [PERSON] зазначила, що будинковолодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] належало тільки її батьку - [PERSON] , однак це твердження позивачки є хибним, так як відповідно до свідоцтва про одруження (серії [NUMBER] ) шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений 4 березня 1951 року (після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] ), та відповідно до погосподарських книг Ясенської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франівської області: № 10 за 1961-1966 роки, № 13 за 1967-1969 роки, № 13 за 1971-1973 роки, № 17 за 1977-1979 роки, № 20 за 1980-1982 роки, № 31 за 1991-1995 роки, № 21 за 2001-2005 роки, № 19 за 2006-2010 роки, що у особистій власності господарства голова сім`ї - [PERSON] , дружина - [PERSON] знаходиться будинковолодіння, 1957 року забудови, розташоване за адресою: [ADDRESS] ). Відповідно до пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно, в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. В цьому ж пункті листа зазначено, що погосподарські книги с особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до статті 328 Цивільного Кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.3 вище згаданого листа зазначається, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Також, у даному листі, зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції 1969 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, будинковолодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] було набуте подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу та належало їм, як дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а отже є спадковим майном після їх смерті. Відповідно до статтей 1216-1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог частина першої статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Стаття 1261 Цивільного кодексу України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Позивачка за первісним позовом та позивачі за зустрічними позовами в установленому законом порядку звернулися до нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину, однак в нотаріальному порядку вирішити дане питання не мають можливості. Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у Позивачка за первісним половом та позивачі за зустрічними позовами немає та відповідно статті 16 Цивільного кодексу України ними обрано правильний спосіб захисту свого порушеного права. У відповідності з Листом Міністерства Юстиції України № 15-32/319 від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визнання належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинна вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У зв`язку з тим, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] застосуванню підлягає Цивільний кодекс УРСР 1963 року. Відповідно до вказаного кодексу право на спадкування мають особи, визначені у законі. Згідно зі статтями 529, 530 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статтей 548, 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року позивачка за первісним позовом [PERSON] та позивач за зустрічним позовом [PERSON] своєчасно (протягом шести місяців з дня відкритті спадщини) прийняли спадщину після смерті батька, шляхом подачі до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 190/2002, заведеної 16 липня 2002 року державним нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] . Листом від 11 січня 2020 року за № 5/02-14 завідувач Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відмовив позивачці за первісним позовом [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] в селі Ясень Рожнятівського району Івано-Франківської області, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинковолодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] . Листом від 13 вересня 2021 року завідувач Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відмовив позивачу за первісним позовом [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] в селі Ясень Рожнятівського району Івано-Франківської області, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинковолодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] . Із наявної в матеріалах спадкової справи № 190/2002, заведеної 16 липня 2002 року державним нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] довідки, яка видається у зв`язку з оформленням спадщини, виданої Ясенською сільською радою Рожнятівського району Івано-Франківської області 2 січня 2020 року за № 2 убачається, що [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . До дня його смерті та після його смерті у житловому будинку проживала його дружина [PERSON] . Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори [PERSON] не зверталася, однак є такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном так як безпосередньо перед смертю спадкодавця проживала разом. Таким чином, після смерті [PERSON] спадщину прийняли: [PERSON] (дружина спадкодавця), [PERSON] (син спадкодавця) та [PERSON] (дочка спадкодавця). Щодо розміру часток спадкоємців у спадковому майні, яке складалося із 1/2 частини будинковолодіння після смерті [PERSON] , то позивачці за первісним позовом [PERSON] та позивачу за зустрічним позовом [PERSON] слід виділити по 1/6 частині спадкового майна. 2/3 частини майна підлягали виділенню дружині спадкодавця [PERSON] - [PERSON] (із яких 1/2 частина - майно що було спільною сумісною власністю подружжя, та 1/3 частина - спадщина із 1/2 частини спадкового майна), так як судом було встановлено, що будинковолодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частини будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] то слід зазначити наступне. Відповідно до статті 71 Закону України «Про нотаріат» (в редакції станом на 2002 рік), у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя (колишнього з подружжя), що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності. Відповідно до пункту 121 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 року за № 152/361, державний нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Якщо у спільному майні подружжя правовстановлюючий документ на таке майно оформлений на того із подружжя, що є живим, державний нотаріус вимагає його (її) письмову згоду на виділ на ім`я померлого його частки в спільному майні. Матеріали спадкової справи № 190/2002, заведеної 16 липня 2002 року державним нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не містять заяви [PERSON] про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак в цих матеріалах наявний лист за № 1107 від 8 вересня 2008 року державного нотаріуса Котелко С.Д. адресований [PERSON] , у якому зазначено, що нотаріальна контора не може видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , на будинковолодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю документу власності на спадкове будинковолодіння стаття 68 Закону України «Про нотаріат» та пункт 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Враховуючи, що діючим на день смерті [PERSON] законодавством було передбачено те, що державний нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні, державний нотаріус у своєму листі № 1107 від 8 вересня 2008 року зобов`язаний був роз`яснити [PERSON] , що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинковолодіння, яке було набуте нею та спадкодавцем [PERSON] за час шлюбу вона має право на звернення до суду із позовом виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Окрім того, матеріали вище зазначеної спадкової справи не містять відмови [PERSON] від виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Відповідно до положень пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7«Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Виходячи з наведеного, [PERSON] на день її смерті - [INFO] належало 2/3 частини будинковолодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] . Щодо спадкування майна після смерті [PERSON] слід зазначити наступне. Із матеріалів спадкової справи № 81/2019, заведеної 7 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Котелко С.Д. після смерті [PERSON] убачається, що за життя [PERSON] 23 липня 2017 року склала заповіт, який було посвідчено секретарем Ясенської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області та зареєстровано в реєстрі за номером 103, відповідно до якого остання належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, які знаходяться в селищі Черенина Ясенської сільської ради і город біля цих будівель розміром 0,25 га і її майно, де б воно не було і з чого воно не складалося заповідала [PERSON] [INFO] . Із заявами про прийняття спадщини звернулися: 7 жовтня 2019 року [PERSON] (спадкоємець за заповітом) та 15 жовтня 2019 року [PERSON] (спадкоємець першої черги, яка має право на обов`язкову частку). Відповідно до заяви від 15 жовтня 2019 року [PERSON] (спадкоємець першої черги, який має право на обов`язкову частку) відмовився від прийняття спадщини на користь внука спадкодавця [PERSON] . Листом від 13 січня 2020 року приватний нотаріус Рожнятівського районного нотаріального округу Котелко С.Д. відмовила позивачці за первісним позовом [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Ясень Рожнятівського району Івано-Франківської області, так як відсутній документ власності на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Із наявної в матеріалах спадкової справи № 81/2019, заведеної 7 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу Котелко С.Д. після смерті [PERSON] довідки виданої Ясенською сільською радою Рожнятівського району Івано-Франківської області 24 вересня 2018 року за № 417 убачається, що [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті за вказаною адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований. Таким чином, після смерті [PERSON] спадщину прийняли: [PERSON] (спадкоємиця першої черги, яка має право на обов`язкову частку) та [PERSON] спадкоємець за заповітом). Щодо розміру часток спадкоємців у спадковому майні, після смерті [PERSON] , то позивачці за первісним позовом [PERSON] слід виділити 1/4 частину спадкового майна, а позивачу за зустрічним позом [PERSON] 3/4 частини спадкового майна. За таких обставин суд, вважає, що вимоги позивачки за первісним позовом та позивачів за зустрічними позовами щодо визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та заповітом є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивачка за первісним позовом [PERSON] та позивач за зустрічним позовом [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] , при цьому мають право на обов`язкову частку у спадщині, так як на день смерті матері були непрацездатними, позивач за зустрічним позовом [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, при цьому вони є такими, що прийняли спадщину, однак не мають можливості належним чином оформити спадщину у вигляді будинковолодіння, у зв`язку з відсутністю у спадкодавців правовстановлюючого документу на будинковолодіння. Одночасно суд вважає, що позовні вимоги позивачки за первісним позовом [PERSON] підлягають задоволенню частково та за нею слід визнати право власності на 1/6 частину спадкового майна після смерті батька [PERSON] (частка [PERSON] у спадщині становить 1/3 частину, а враховуючи що спадкове майно складалося із 1/2 частини будинковолодіння, то 1/3 із 1/2 буде становити 1/6 частину) та на 1/6 частину спадкового майна після смерті матері [PERSON] (частка [PERSON] - обов`язкова доля становить 1/4 частину, а враховуючи що спадкове майно складалося із 2/3 частин будинковолодіння, то 1/4 з 2/3 буде становити 1/6 частину), а загалом за [PERSON] слід визнати право власності на 1/3 частину будинковолодіння. Позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі та за ним слід визнати право власності на 1/6 частину спадкового майна після смерті батька [PERSON] . Щодо позовних вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] , то слід зазначити наступне. У відповідності до статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України, передбачене право на обов`язкову частку у спадщині, а саме: непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). У відповідності з п. 3.1 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Право на обов`язкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, передбаченого частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України, у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обовязкової частки. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 Цивільного кодексу України йому розяснено і він не претендує на одержання обовязкової частки у спадщині. (п. 5.9 Глави 10 Порядку). Відповідно до частин першої-другої статті 1274 Цивільного процесуального кодексу України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Таким чином діючим законодавством не передбачено, що спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині на користь інших спадкоємців Спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині, шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, його права йому роз`яснено і він не претендує на одержання обов`язкової частки у спадщині. Проте, така відмова не може бути адресною, та розподіл спадкового майна буде здійснено між іншими спадкоємцями без врахування обов`язкової частки. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відмова [PERSON] від права на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері [PERSON] на користь спадкоємця за заповітом [PERSON] не відповідає вимогам діючого законодавства, а тому ця частка підлягає поділу між [PERSON] та [PERSON] . У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просили сторони у справі (учасники спірних правовідносин) та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] обрано спосіб правового захисту у вигляді визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, що відповідає статті 15 Цивільного кодексу України. При цьому позивачем за зустрічним позовом [PERSON] хибно розрахована його частка у спадковому майні та після смерті [PERSON] він відповідно до вище викладеного має право на 1/2 частину спадкового майна, а тому його позовні вимоги підлягають задоволенню, при цьому суд не виходить за межі заявлених ним позовних вимог. Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] складеного 1 серпня 2022 року, його інвентаризаційна вартість складає 116368 гривень Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального Кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі первісного позову позивачкою [PERSON] згідно квитанції № 12 від 2 серпня 2022 року було сплачено судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок При подачі зустрічного позову [PERSON] згідно квитанції № # 0.0.2702784959.1 від 12 жовтня 2022 року було сплачено судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок При подачі зустрічного позову [PERSON] згідно квитанції # 0.0.2702785953.1 від 12 жовтня 2022 року було сплачено було судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок Враховуючи, що сторони в позовних заявах не ставили питання щодо розподілу судових витрат та що судове рішення ухвалюється як на користь позивачки за первісним позовом так і на користь позивачів за зустрічними позовами, сплачений ними судовий збір у зазначеному вище розмірі слід залишити за ними.

Outcome: partial