Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] у серпні 2022 року звернулася у суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 4 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів. Факт укладення договору позики та отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою від 16 травня 2019 року. Відповідно до розписки [PERSON] отримав у позику кошти в розмірі 55 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 16 травня 2020 року. Однак у визначений термін [PERSON] грошові кошти не повернув. [INFO] померла її мати - [PERSON] . Єдиним спадкоємцем після її смерті є вона (дочка) - [PERSON] . Вона своєчасно прийняла спадщину та вступила в спадкові права. Оскільки на момент смерті [PERSON] позичені кошти не були повернуті, право вимоги за договором позики перейшло до неї - як до єдиної спадкоємиці. 19 липня 2022 року відповідачу було спрямовано претензію щодо повернення боргу у добровільному порядку, яка відповідачем залишилася буз уваги. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 84 200 доларів США 99 центів, яка складається із: суми основного боргу у розмірі 55 000 доларів США; процентів за користування позиченими коштами у період з 12 березня 2017 року по 16 травня 2020 року у розмірі 26 274 доларів США та 3 % річних, нарахованих за період з 16 травня 2020 року по 24 лютого 2022 року у розмірі 2 926 доларів США 99 центів. 11 серпня 2022 року згідно ухвали Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідача. 18 серпня 2022 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22 вересня 2022 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. 28 грудня 2022 року представник позивачки подав до суду заяву про зменшення позовних вимог. Представник позивачки 28 грудня 2022 року спрямував до суду заяву про зменшення позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість станом на 1 серпня 2022 року за розпискою від 16 травня 2019 року в розмірі 57 926 доларів США 99 центів та судові витрати; не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку, подальший розгляд справи просив проводити за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив; заяв чи клопотань до суду не спрямовував; відзив на позов та/або заперечення проти позову не подавав. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивачки на заочний розгляд справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку положень статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, [INFO] померла мати позивачки [PERSON] - [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина та приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області 5 листопада 2021 року заведено спадкову справу № 34/2021. Єдиною спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є позивачка, яка в установленому законом порядку звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері. Зазначена обставина підтверджується довідкою приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Коцан О.Б. № 16/01-16 від 15 липня 2022 року. Позивачкою надано суду оригінал розписки наступного змісту: «Розписка надана мною [PERSON] місце проживання [ADDRESS] , номер паспорта [NUMBER] про те що мною 4 травня 2013 року отримано позику від [PERSON] жит. [ADDRESS] . Гроші в сумі 55000 $ (п`ятдесят п`ять тисяч доларів США). Вище вказану суму зобов`язуюсь повернути до 16 травня 2020 року. В чому розписуюсь 2019 р. 16 травня. ([PERSON]) підпис.» За змістом статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 Цивільного кодексу України). Згідно до положень статті 1219 Цивільного кодексу України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 Цивільного кодексу України. Таким чином, суд визнає, що у зв`язку зі смертю [PERSON] до її спадкоємиці за законом - позивачки по справі перейшли всі права та обов`язки, як кредитора за наведеною вище борговою розпискою. Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач не виконав умов укладеного із [PERSON] договору позики, оформленого розпискою, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, а отже зобов`язаний сплатити позивачці суму основного боргу з урахуванням сум, визначених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. Що стосується стягнення суми позики, а також 3 % річних в іноземній валюті - доларах США суд зазначає наступне. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу Украни передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить, як і не містить заборони на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З урахуванням викладеного з відповідача на користь позивачки підляє стягненню борг у валюті, визначеній договором. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки 3 % річних у доларах США, оскільки стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3 % річних має компенсаційний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. Таким чином, якщо у позику передавалася іноземна валюта то і 3 % річних нараховуються в цій же валюті. 3 % річних за договором позики за період з 16 травня 2020 року по 24 лютого 2022 року складає 2 926 доларів США 99 центів. З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги наявність у позивачки оригіналу боргової розписки, суд приходить до висновку, що даних, які б свідчили про повернення відповідачем зазначених вищих коштів судом не встановлено. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-6063цс13, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 24 лютого 2016 у справі № 6-50цс16 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. У постанові Великої Палати Верховногоми Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, наданий позивачкою оригінал розписки підтверджує факт укладення договору позики грошових коштів, в ній зазначені умови договору, відомості про передачу у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів, зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у визначені строки та у визначеному порядку. Судом встановлено, що за розпискою відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 55 000 доларів США. Строк повернення коштів 16 травня 2020 року. Позивачкою 19 липня 2022 року направлена відповідачу вимога про повернення коштів за розпискою від 16 травня 2019 року у розмірі 55 000 доларів США на яку відповідач не відреагував. Факт укладення між сторонами договору позики, передачі позивачем відповідачу обумовлених в розписці коштів, підтверджено належними доказами. Отже, розписка від 16 травня 2019 року підтверджує боргове зобов`язання відповідача перед позивачкою, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, а також власноруч написана розписка є доказом укладення договору та посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідачем порушено зобов`язання щодо своєчасного повернення боргу, а тому позовні вимоги є доведеними та такими що підлягають задоволенню. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, то відповідно до статті 141 Цивільного Процесуального кодексу України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 12 405 грн. та судовий збір за заявою про забезпечення позову в розмірі 496 грн 20 коп.

Outcome: approved