Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 20 листопада 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 22030000096348, за умовами якого банк надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит, сплатити проценти за його користування, комісії та всі інші платежі, що передбачені договором. Банк свої зобовязання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у сумі 49999,28 грн строком на 60 місяців на споживчі потреби. Сторони погодили розмір процентної ставки за користування кредитом на рівні 0,001 % річних, а на прострочену заборгованість 56,0 % річних. Розмір щомісячної комісії за обслуговування кредиту встановлено у розмірі 1,99% від суми кредиту. Відповідач свої зобовязання належним чином не виконував, грошові кошти на повернення кредиту не надавав, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, яка станом на 27 квітня 2021 року становить 67842,32 грн, яка складається з суми залишку простроченого кредиту\~в розмірі 47672,32 грн; суми залишку прострочених відсотків в розмірі 5245,15 грн; суми залишку прострочених комісій в розмірі 14924,85 грн. Вказану суму заборгованості та судові витрати в розмірі 2270,00 грн просив стягнути з відповідача в судовому порядку. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 23 липня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 23 липня 2021 року, 13 серпня 2021 року та 14 липня 2022 року відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. 11\~серпня 2021\~року,\~16\~вересня 2021\~року та\~21\~липня 2022\~року до\~суду повернуто\~конверти із\~вкладеннями.\~Згідно даних\~довідок ф.20,\~сформованих представником\~відділення АТ\~«Укрпошта»,\~причиною повернення\~відправлення вказано,\~що адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з наведеним, за відсутності відповідача за адресою зареєстрованого місця проживання, суд вважає, що судовий виклик (судове повідомлення) вручено йому належним чином. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до положень\~статті 274 ЦПК України, \~справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. За правилами статті 281 ЦПК України, яка регламентує порядок заочного розгляду справи, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Аргументи учасників справи Відповідач відзиву на позов не подав. Відповідно положень частини 2 статті 191 та частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи Судом встановлено такі фактичні обставини. 20 листопада 2018 року між АТ «Банк Кердит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22030000096348 (а.с. 7-8). Відповідно до пунктів 1.2.-1.4. кредитного договору, банк зобов?язався надати відповідачу грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби шляхом перерахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта, а відповідач зобов?язалася повернути наданий кредит, сплатити проценти за його користування, комісії, що передбачені цим догором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом, встановленим цим договором розмірах і строках та виконати свої зобов?язання за даним договором в повному обсязі. Кредит надається у розмірі 49999,28 грн, на споживчі потреби, строк кредитування становить 60 місяців. Щорічна комісія за обслуговування кредиту встановлена у розмірі 1,99% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0,001% річних на прострочену заборгованість за кредитом - 56,0 % річних. Пунктом 2.1. визначено, що погашення кредиту відбувається шляхом сплати щомісячних ануїтентних платежів відповідно до графіку платежів, визначеному у кредитному договорі на відповідний рахунок. Відповідачем було підписано заяву згоду № 5337698 від 20 листопада 2018 року на укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація про споживчий кредит щодо основних умов кредитування, реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядку повернення кредиту (а.с. 16,17). Позивачем здійснено розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 27 квітня 2021 року, відповідно до даних якого заборгованість за простроченим кредитом становить 47672,32 грн, заборгованість за простроченими відсотками становить 5245,15 грн, заборгованість за простроченими комісіями становить 14924,82 грн (а.с. 13-15). З виписки по особовому рахунку за період з 20 листопада 2018 року по 27 квітня 2021 року вбачається, що по визначених в договорі кредитування № 22030000096348 рахунках проводилися транзакції щодо зарахування коштів на погашення заборгованості за кредитом та комісією (а.с. 18-39). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Судом встановлено,\~що між\~сторонами було\~в письмовій\~формі укладено\~кредитний договір,\~в якому\~узгодженовсі його істотні умови. Прийняті на себе зобов?язання за вказаним кредитним договором щодо надання кредитних коштів банк виконав своєчасно, надававши кошти в повному обсязі. На підставі положень статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу положень частини 1\~статті 598 ЦК України, зобов?язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі статтею 599 ЦК України, зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач має заборгованість за кредитним договором станом на 27 квітня 2021 року. Зокрема, заборгованість за простроченим кредитом становить 47672,32 грн, заборгованість за простроченими відсотками становить 5245,15 грн, заборгованість за простроченими комісіями становить 14924,82 грн. Таким чином, відповідач допустив невиконання зобов?язань за договором, а тому вимоги банку про стягнення з відповідача суми залишку простроченого кредиту у розмірі 47672,32\~грн та залишку прострочених відсотків у розмірі 5245,15\~грн є обґрунтованими. Разом з тим, перевіряючи доводи позовної заяви щодо заявленої до стягнення суми заборгованості за простроченими комісіями у розмірі 14924,82 грн, суд виходить з такого. Зі змісту позовної заяви та умов договору, укладеного між сторонами, вбачається, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, а тому суд застосовує до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Зокрема, правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення договору та яка застосовувалася до правовідносин споживчого кредитування до 10 червня 2017 року (з 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів»). Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобовязаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов?язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Пунктом 1.2 кредитного договору встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредиту\~у розмірі 1,99% від суми кредиту. Частиною 6\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що споживач не зобов?язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. За змістом частин 1, 2\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов?язків на шкоду споживача. Частиною 3 вказаної вище статті визначено перелік несправедливих умов договору. А відповідно до частини 4\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача (частина 8\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). У пункті 17\~статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» дано визначення терміну послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1\~статті 1054 ЦК України\~є обов?язком банку, відповідно, виконання такого обов?язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов?язок банку за кредитним договором, то така дія як плата за обслуговування кредиту, не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання кредиту, у зв?язку із укладенням кредитного договору, відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту - позичальнику. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом\~витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов?язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов?язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі\~Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит,\~щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов?язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов?язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п?ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п?ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов?язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин, положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов?язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п?ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що умовами кредитного договору передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредиту (пункт 1.2 кредитного договору). Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов?язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору (колонка 8 графіка). При цьому, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов?язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов?язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зазначений вище пункт правочину щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту є нікчемним в силу закону з моменту його укладення, а отже таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним. За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією. Висновки за результатами розгляду Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків. Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона\~сама визначає\~стратегію свого\~захисту,\~зміст своїх\~вимог і\~заперечень,\~а також\~предмет та\~підстави позову,\~тягар доказування\~лежить на\~сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов?язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Саме позивач мав довести в ході розгляду справи обґрунтованість кожного свого посилання щодо обґрунтованості вимог про підставність стягнення коштів за договором. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником. Згідно правил\~статті 263\~ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини наявності заборгованості за кредитним договором та процентами, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення вказаної заборгованості підтверджені матеріалами справи та є доведеними. Позовні вимоги про стягнення заборгованості за простроченими комісіями задоволенню не підлягають, оскільки пункт кредитного договору в частині зобов?язання зі сплати комісії є нікчемним, а тому не створює юридичних наслідків для відповідача у виді обов?язку зі сплати комісії. Щодо розподілу\~судових витрат При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2270 грн. Відповідно до правил частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1770,62 ((47672,32+5245,15) х2270/67842,32). На підставі викладеного,

Outcome: partial