Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

В жовтні 2022р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України, в якому просив суд: - наказ Голови відповідача № 90-к від 04 жовтня 2022р., яким начальнику управління відповідача - позивачу оголошено догану за невиконання п. 1 розпорядження відповідача від 19 вересня 2022р. № 2 «Про підготовку та затвердження календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів КФВС МОН» у встановлені строки - визнати незаконним і нечинним та скасувати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він працює у відповідача на посаді начальника управління фізичного виховання та спорту. Розпорядженням відповідача за № 2 від 19 вересня 2022р. «Про підготовку та затвердження календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів КФВС МОН» було зобов`язано позивача, як начальника управління, підготувати і надати належним чином оформлений проект Календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів серед учнів та студентів, що проводяться відповідачем на 2023р. з листами-пропозиціями від Української федерації учнівського спорту, Спортивної студентської спілки України, спортивних федерацій з видів спорту та інших громадських організацій, обласних та Київського міського відділення (філій) КФВС МОН, з урахуванням календарних планів проведення міжнародних заходів та з визначенням назв заходів, орієнтовних строків проведення, тривалості, місць (назва країни, адміністративно-територіальної одиниці, населеного пункту, тощо), організаторів, кількості учасників, у тому числі окремо спортсменів, тренерів, суддів та інших. Строк виконання встановлено до 28 вересня 2022р. Наказом Голови відповідача № 90-к від 04 жовтня 2022р., позивачу, як начальнику управління відповідача було оголошено догану за невиконання п. 1 вище зазначеного розпорядження № 2 від 19 вересня 2022р. На думку позивача зазначений наказ є незаконним, винесений з порушенням трудового законодавства, а саме за відсутності складу відповідного дисциплінарного проступку та доказів його вчинення позивачем. При цьому, на думку позивача, відповідачем не було враховано введення на території України воєнного стану, власний наказ відповідача «Про припинення фізкультурно - оздоровчих та спортивних заходів серед здобувачів освіти», протокольні рішення КМУ, накази Міністерства молоді та спорту України, оскільки припинено проведення всеукраїнських фізкультурно - оздоровчих заходів серед здобувачів освіти, запланових відповідно до Календарного плану масових фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів загальнодержавного рівня серед учнів та студентів, що проводяться відповідачем. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 21 грудня 2022р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки відповідачем, як роботодавцем було встановлено невиконання позивачем розпорядження відповідача від 19 вересня 2022р. а № 2 в строки, які були визначені, без поважних причин. Також сторона відповідача наголошувала, що позивачем помилково ототожнюються поняття планування відповідних заходів і їх проведення, а також не враховано зміни, щодо проведення відповідних заходів під час воєнного стану. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно із ст. 148 цього Кодексу дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. За ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992р. № 9, судам необхідно з`ясувати чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування(ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом(ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, та не оспорюється сторонами, що 19 вересня 2022р. відповідачем було видано розпорядження № 2 «Про підготовку та затвердження плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів КФВС МОН», відповідно до Порядку складання календарних планів фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів, затвердженого наказом Міністерства молоді та спорту України від 05 травня 2015р. № 1341, зареєстрованого в МЮ України від 27 травня 2015р. за № 619/27064, Плану роботи Комітету з фізичного виховання та спорту міністерства освіти і науки України та відокремлених підрозділів КФВС МОН на 2022 рік, затвердженого Наказом КФВС МОН від 26 січня 2022р. за №4. Відповідно до п. 1 вказаного розпорядження, зобов`язано позивача, як начальника управління фізичного виховання і спорту підготувати і надати належним чином оформлений проект Календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів серед учнів та студентів, що проводяться Комітетом з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України на 2023р. з листами-пропозиціями від Української федерації учнівського спорту, Спортивної студентської спілки України, спортивних федерацій з видів спорту та інших громадських організацій, обласних та Київського міського відділення (філій) КФВС МОН, з урахуванням календарних планів проведення міжнародних заходів та з визначенням назв заходів, орієнтовних строків проведення, тривалості, місць (назва країни, адміністративно-територіальної одиниці, населеного пункту, тощо), організаторів, кількості учасників, у тому числі окремо спортсменів, тренерів, суддів та інших. Строк виконання встановлено до 28 вересня 2022р. Розпорядженням відповідача за № 3 від 03 жовтня 2022р. «Про надання пояснення», відповідно до п. 10 Положення про Комітет з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 12 березня 2018р. за № 241, зареєстровано в МЮ України від 05 квітня 2018р. за № 411/31863, ст. ст. 139, 149 КЗпП України, розділу 3 Правил внутрішнього розпорядку працівників апарату КФВС МОН, затвердженого протоколом зборами трудового колективу від 14 квітня 2002р. № 3 та з метою розгляду питань, порушених у доповідній записці заступника Голови відповідача Артаманова В.О. , зобов`язано позивача надати пояснення щодо невиконання розпорядження № 2 від 19 вересня 2022р. На виконання розпорядження № 3 від 03 жовтня 2022р. позивачем було подано доповідну записку, котра зареєстрована за № 21 від 03 жовтня 2022р. В доповідній записці зазначено що: «... Працівниками відділу спорту підготовлений проект Календаря на 2023 рік з врахуванням з традиційних проведення змагань з видив спорту». Разом з тим, сторона відповідача у відзиві на позов звертала увагу суду, що розпорядженням № 2 від 19 вересня 2022р. позивача було зобов`язано підготувати і надати «...належним чином оформлений проект Календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів серед учнів та студентів, що проводяться. Комітетом з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України на 2023 рік...». Крім цього сторона відповідача у відзиві на позов наголошувала, що згідно даних Журналу реєстрації внутрішніх (заяв, доповідних і пояснювальних записок тощо) документів відповідача, позивачем будь-які Календарі на 2023 рік чи Календарні плани фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів серед учнів та студентів, що проводяться Комітетом з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України на 2023 рік не подавалися та не реєструвалися. На спростування зазначених доводів сторони відповідача, і наданих письмових доказів, стороною позивача, протягом всього часу розгляду справи в суді не було надано жодного належного і допустимого доказу. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що у зв`язку з введенням на території України воєнного стану припинено фізкультурно-оздоровчі та спортивні заходи серед здобувачів освіти. Проте сторона відповідача не погодилась, з зазначеними твердженнями сторони позивача, і звертала увагу суду на наступні обставини. Так, наказом № 53 від 24 лютого 2022р. Комітетом (відповідачем) призупинено фізкультурно-оздоровчі, та спортивні заходи серед здобувачів освіти на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Проте, ще 28 травня 2022р. своїм наказом № 1587 Міністерство молоді та спорту надало дозвіл на проведення всеукраїнських спортивних заходів в умовах воєнного стану. А 22 вересня 2022р. до відповідного наказу були внесені зміни, за якими дозвіл на проведення змагань в умовах воєнного стану стосується не тільки «дорослих спортсменів та спортсменів найближчої до дорослих вікової груп», але й спортсменів «різних вікових груп». Крім цього, відповідачем проведення спортивних заходів здійснюється лише за умови погодження з військовою адміністрацією їх проведення. Також сторона відповідача наголошувала, що оспорюваний позивачем наказ №90-к від 04 жовтня 2022р. не стосується законності проведення спортивних заходів, а лише планування їх проведення в майбутньому. Пунктом 5 розпорядження відповідача №2 від 19 вересня 2022р. було зобов`язано позивача проконтролювати включення календарного плану до Єдиного календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів України на 2023р. у Міністерстві молоді та спорту України. В пункті 18, розділу 11 Положення про управління фізичного виховання і спорту Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України визначено, що саме управління, яке очолює позивач, розробляє і затверджує в Міністерстві освіти і науки України Календарний план фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів Комітету на рік, який подається до Міністерства молоді та спорту для подальшого включення до Єдиного календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів України в частині проведення спортивних заходів серед учнівської та студентської молоді. Таким чином, оспорюванні позивачем п. 1 в розпорядженні відповідача №2 від 19 вересня 2022р. повністю корелюються з його безпосередніми посадовими обов`язками, так як в своїй діяльності він, як керівник ввіреного йому управління, керується Положенням про управління. Доводи позивача, що управлінням, підпорядкованим йому, було підготовлено та 21 вересня 2022р. скеровано лист на Всеукраїнські спортивні федерації про надання пропозицій щодо включення спортивних заходів до Календарного платну спортивно-оздоровчих та спортивних заходів загальнодержавного рівня судом оцінюються критично. Оскільки, як наголошувала сторона відповідача у відзиві на позов, такі дії повинні були вчиненні, ще з червня поточного року, а не після розпорядження відповідача №2 від 19 вересня 2022р. Судом встановлено, що наказом Голови відповідача № 90-к від 04 жовтня 2022р., позивачу, як начальнику управління відповідача було оголошено догану за невиконання п. 1 вище зазначеного розпорядження відповідача № 2 від 19 вересня 2022р. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову, враховуючи те, що протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було подано до суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження виконання позивачем п. 1 розпорядження відповідача за № 2 від 19 вересня 2022р., у встановлений строк та у визначений порядок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed