Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь 12112,40 грн. недоплаченої частки заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення) за 2018- 2022 рік (включно) та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втраченої частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою цих сум в порядку, передбаченому Законом № 2050 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 12.02.2001 року № 159. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона працює оглядачем вагонів у структурному підрозділі «Експлуатаційне вагонне депо Батуринське» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», є членом профспілкової організації ППО ВПЗУ КЛД. У 2018- 2022 роках їй надавалася щорічна графікова тарифна відпустка. З цього приводу позивач зверталася при наданні відпустки з особистою заявою до керівника з проханням надати матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до п. 3.1.15 Колективного договору Експлуатаційного вагонного депо Батуринська на 2014 2015 роки, який є чинним на цей час, яка повинна складати не менше мінімімальної заробітної платипо Україні на момент виплати допомоги. В порушення колективного договору не надавалася матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі мінімальної заробітної плати по Україні, а лише частково. Так, за період 2018-2022 року позивач перебувала у щорічних відпустках та користувалася правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка: За 2018 рік становить 3723 грн.-1728,96 грн. = 1994,04 грн., де : 3723 грн. мінімальна заробітна плата у 2018 році; 1728,96 грн. - сума на яку була надана матеріальна допомога; 1994,04 грн. частка суми, яка була недоплачена до мінімальної заробітної плати. за 2019 рік становить 4173 грн.- 1884,94 грн. = 2288,06 грн., де: 4173 грн. мінімальна заробітна плата у 2019 році; 1884,94 грн. - сума на яку була надана матеріальна допомога; 2288,06 грн. частка суми, яка була недоплачена до мінімальної заробітної плати. За 2020 рік становить 4723 грн. 2062,59 грн.= 2660,41 грн. де: 4723,00 грн. мінімальна заробітна плата у 2020 році; 2062,59 грн. - сума на яку була надана матеріальна допомога; 2660,41 грн. частка суми, яка була недоплачена до мінімальної заробітної плати. За 2021 рік становить 6000, 00 грн 2227,44 грн = 3772,56 грн. де: 6000,00 грн - мінімальна заробітна плата з 1 січня 2021 року; 2227,44 грн. - сума на яку була надана матеріальна допомога; 3772,56 грн. частка суми, яка була недоплачена до мінімальної заробітної плати. За 2022 рік становить 6500,00 грн 5102,67 грн = 1397,33 грн. де: 6500,00 грн - мінімальна заробітна плата з 1 січня 2021 року; 5102,67 грн. - сума на яку була надана матеріальна допомога; 1397,33 грн. частка суми, яка була недоплачена до мінімальної заробітної плати. Відтак, сума недоплаченої позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за вказаний період становить 12112,40 грн. Вважає, що відповідачем безпідставно недоплачено матеріальну допомогу на оздоровлення за 2018 - 2022 рік у сумі 12112,40 грн., просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 02.09.2022 року у даній справі відкрито провадження, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Відповідачу надано 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Відповідач скористався\~правом подання\~відзиву на\~позовну заяву\~та 10.10.2022\~до канцелярії\~суду надійшов\~відзив на\~позовну заяву.\~Представник відповідача\~ Осоненко\~Ю.\~заперечував проти\~задоволення позовних\~вимог,\~не визнаючи\~їх,\~посилаючись на\~те,\~що пунктом\~3.1.5\~Колективного договору\~на 2011-2012\~роки,\~укладеного між\~відокремленим структурним\~підрозділом «Криворізьке\~локомотивне депо»\~та спільним\~представницьким органом\~профспілок залізничників\~і транспортних\~будівельників України\~та Вільної\~профспілки машиністів\~в особі\~їх виборного\~органу,\~зареєстрованого за\~№ 60/11\~від 24.10.2011\~встановлено,\~що матеріальна\~допомога на\~оздоровлення виплачується\~за письмовою\~заявою працівника\~у розмірі\~40\~%\~відсотків ставки\~чи посадового\~окладу на\~момент надання\~допомоги за\~професією,\~котру обіймає\~працівник,\~але не\~менше мінімальної\~заробітної плати\~по Україні\~на момент\~виплати допомоги.\~До внесення\~змін до\~законів України\~щодо незастосування\~мінімальної заробітної\~плати розрахункової\~величини вона\~застосовується у\~розмірі прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб,\~встановленого на\~1\~січня календарного\~року,\~починаючи з\~01\~січня 2017\~року.\~Зокрема,\~у пункті\~5\~розділу II\~«Прикінцеві та\~перехідні положення»\~Закону України\~внесення змін\~до деяких\~законодавчих актів\~України» №\~1774-УІІІ\~від 06.12.2016\~зазначено:\~«Установити,\~що мінімальна\~заробітна плата\~після набрання\~чинності цим\~Закон застосовується\~як розрахункова\~величина у\~колективних договорах\~та угодах\~усіх рівнів.\~До внесення\~змін до\~колективних договорів\~і угод\~усіх рівнів\~щодо незастосування\~мінімальної заробітної\~плати як\~розрахункової величини\~вона застосовується\~у розмірі\~прожиткового мінімуму\~для працездатних\~осіб».\~У відповідності\~до вищезазначеного\~спільною вказівкою\~голови правління\~«Укрзалізниця»,\~члена Правління\~та голови\~Профспілки залізничних\~транспортних будівельників\~України від\~29.03.2017\~№ Ц/6-25/713-17\~та спільною\~постановою керівництва\~регіональної філії\~«Придніпровська залізниця»\~і голови\~Дорожньої профспілкової\~організації Придніпровської\~залізниці №\~Н32/20,\~П-4-5г\~від 31.03.2017\~постановлено застосовувати\~з 01.04.2017\~замість мінімальної\~заробітної платі\~як розрахункової\~величини для\~визначення посадових\~окладів,\~заробітної плати\~та інших\~виплат передбачених\~колективними договорами,\~величину «125\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб,\~встановленого законом».\~Крім того,\~просив врахувати,\~що обов`язковими\~до застосування\~є висновки\~щодо застосування\~відповідних норм\~права,\~викладених в\~постановах Верховного\~Суду,\~а тому\~викладене у\~Постанові Дніпровського\~апеляційного суду\~від 22.04.2020\~р.\~у справі\~№ 211/7250/19\~не створює\~будь-якого\~ обов`язку\~суду щодо\~застосування висновків\~Дніпровського апеляційного\~суду. Окрім того, скаржник наголошує на тому, що спір між сторонами виник з виконання умов колективного договору, угоди або окремих їх положень, а відтак цей спір є колективним, до яких застосовується примирно-третейський порядок вирішення, правовий механізм якого визначено Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного суду від 01.10.2019 у справі №916/2721/18, від 29.05.2019 у справі №479/58/29 та в ухвалі Верховного Суду України від 07.05.2009 у справі №6-22269св08, а відтак дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. \~ \~ \~ \~Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач працює на посаді оглядача вагонів у структурному підрозділі «Експлуатаційне вагонне депо Батуринське» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» (а.с. 5). У періоди з 09.01.2018 року по 05.02.2018 року, з 28.01.2019 року по 24.02.2019 року, з 15.06.2020 року по 14.07.2020 року, з 18.02.2021 року по 19.03.2021 року, з 05.02.2022 року по 06.03.2022 року позивачу надавалась щорічна тарифна відпустка. Відповідно наданої суду довідки позивачу була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення: 2018 рік 1728,96 грн., 2019 рік 1884,94 грн., 2020 рік\~ 2062,59 грн., 2021 рік\~ 2227,44 грн., 2022 рік 5102,67 грн. (а.с.8) Згідно п.3.1.15 Колективного договору укладеного між адміністрацією і профспілковим комітетом відокремленого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» ДП «Придніпровська залізниця» на 2014 2015 роки при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з положенням (додаток № 2) за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. В окремих випадках матеріальна допомога на оздоровлення у більшому розмірі може встановлюватися начальником ДП «Придніпровська залізниця». Згідно ст.10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст.13 КЗпП України та ст.7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно ст.18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Як вбачається із матеріалів справи, пунктом п.3.1.15 Колективного договору укладеного між адміністрацією і профспілковим комітетом відокремленого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» ДП «Придніпровська залізниця» на 2014 2015 роки при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з положенням (додаток № 2) за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. В окремих випадках матеріальна допомога на оздоровлення у більшому розмірі може встановлюватися начальником ДП «Придніпровська залізниця». Відповідно до Закону України «Про державний бюджет Українина 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2018 року був встановлений на рівні 1762,00 грн., з 01 липня 2018 року - 1841,00 грн., з 01 грудня 2018 року\~1921,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2202,50 грн., 2301,25 грн. та 2401,25 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3723,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2019 року був встановлений на рівні 1921,00 грн., з 01 липня 2019 року - 2007,00 грн., з 01 грудня\~2102,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2401,25 грн., 2508,75 грн. та 2627,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4173,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2020 року був встановлений на рівні 2102,00 грн., з 01 липня 2020 року - 2197,00 грн., з 01 грудня 2020 року\~2270,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2627,50 грн., 2746,25 грн. та 2837,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2020 року була встановлена на рівні 4723,00 грн., з 01 вересня 2020 року\~5000,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2021 року був встановлений на рівні 2270,00 грн., з 01 липня 2021 року - 2379,00 грн., з 01 грудня 2021 року\~2481 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2837,50 грн., 2973,75 грн. та 3101,25 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2021 року була встановлена на рівні 6000,00 грн., з 01 грудня 2021 року\~6500,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2991,25 грн., 3135 грн. та 3236,25 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2022 року була встановлена на рівні 6500,00 грн., з 01 жовтня 2022 року\~6700,00 грн. Таким чином, прийняття 31.03.2017 спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством та вказана постанова повинна була прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а на конференції трудового депо, оскільки на момент прийняття вказаної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200,00 грн., отже вказана сума є більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, така різниця між вказаними величинами має місце і в наступних роках, тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017, яка погіршує становище працівників, а п. 3.1.15. Колективного договору. Відповідно до ст.9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Стаття 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. Також, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. Суд вважає, що прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 не створює юридичних наслідків щодо застосування п.3.1.5. Колективного договору, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» та спільним представницьким органом залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011, в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, в даному випадку, колективним договором, п. 3.1.5. якого визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, а прийнята 31.03.2017 спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», прийнята з порушенням вимог Колективного договору, отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення. При цьому, приймаючи до уваги, що відповідно до положень п.3.1.15. Колективного договору визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні саме на момент виплати допомоги, а виплата матеріальної допомоги позивачу відбувалася у відповідні роки, суд вважає за необхідне при визначенні розміру недоплаченої частини вказаної допомоги виходити з розміру мінімальної заробітної плати по Україні встановленої за 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік відповідно, тому суд приходить висновку, що позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню. Відповідно з Акціонерного товариства «Українська залізниця» \~ на користь позивача підлягає стягненню недоплачена матеріальна допомога в розмірі 12112,40 грн., що складається з: - 1994,04 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2018 рік ( 3723,00 грн. 1728,96 грн.), - 2288,06 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2019 рік (4173,00 грн.\~-1884 грн.), - 2660,41 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2020 рік (4723,00 грн. 2062,59 грн.\~), - 3772,56 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2021 рік (6000,00 грн.\~ 2227,44 грн.). 1397,33 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2022 рік (6000,00 грн.\~ 5102,67 грн.). Враховуючи викладене вище, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, викладене у відзиві, вважаючи його не обґрунтованим. У частині вимоги представника відповідача щодо застосування строку позовної давності до вимог про стягнення належних виплат, то статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, у частині першій зазначеної статті зазначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом з тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком (постанова Верховного Суду України від 26.10.2016 у справі № 6-1395цс16). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц). Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закон № 108) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 2 цього Закону, в структуру заробітної плати входять: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» допомога на оздоровлення є додатковою заробітною платою і позовна давність до вимог про її стягнення не застосовується. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідність з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходиться з відповідачем в трудових відносинах та не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Відтак, підстав для застосування позовної давності суд не встановив. Відповідно до положень ст.141ЦПК України з відповідача на користь держави, так як позивач при поданні позову до суду звільнений від сплати судового збору, підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40 грн. Позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втраченої частини доходів в зв`язку із несвоєчасною виплатою частини матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 12112,40 грн. задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, відповідно до приписів ст.2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Тобто, компенсація втрати частини доходів провадиться у разі затримки виплати доходів, які нараховані, але не виплачені. Як встановлено судом, допомога на оздоровлення позивачу в розмірі 12112,40 грн. нарахована не була, що і стало підставою для її звернення до суду з даним позовом. Таким чином, позовні вимоги в даній частині є безпідставними, а тому у їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial