Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

Адвокат Палій Альона Віталіївна в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Комунального автотранспортного підприємства №273904 (далі - КАТП №273904) про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначила, що 05.08.2022 [PERSON] припинив трудові відносини з відповідачем на підставі п.5 ст.36 КЗпП України. У день звільнення відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, на момент звільнення заборгованість по заробітній платі з 01.12.2021 по 04.08.2022 становила 64626,52 грн. з урахуванням податків та зборів. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.12.2021 по 28.10.2022 становить 244479 грн. Розмір компенсації за 55 днів невикористаної відпустки становить 59235 грн. Просила стягнути з КАТП №273904 на користь [PERSON] : заборгованість по заробітній платі за період з 01.12.2021 по 04.08.2022 в розмірі 64626,52 грн. з урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.12.2021 по 28.10.2022 в розмірі 244479 грн.; компенсацію за 55 днів невикористаної відпустки в розмірі 59235 грн.; судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 08.11.2022 судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 25.11.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 23.01.2023 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник позивача адвокат Палій А.В. надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] перебував у трудових відносинах з КАТП №273904 в період з 21.09.2016 по 05.08.2022. Трудові відносини були припинені на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з переведенням позивача на роботу до іншого підприємства, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] та копією наказу КАТП №273904 від 05.08.2022 №119-к. На момент звільнення [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01.12.2021 по 04.08.2022 становила 86492,58 грн., з яких 16866,06 грн. становлять податки, збори та інші обов`язкові платежі, сума боргу по заробітній платі з урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів становить 64626,52 грн., що підтверджується копією довідки КАТП №273904 від 01.09.2022 №11. На момент звільнення [PERSON] мав право на отримання компенсації за невикористану відпустку в кількості 55 календарних днів, що підтверджується копією наказу КАТП №273904 від 05.08.2022 №119-к. Відомості про проведення з позивачем повного розрахунку на день ухвалення судового рішення відсутні. Щодо вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі суд відзначає наступне. Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 1 ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що відповідач не виконував свого обов`язку та своєчасно не сплачував позивачу заробітну плату, внаслідок чого за період з 01.12.2021 по 04.08.2022 утворилась заборгованість в розмірі 64626,52 грн. з урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Оскільки позивач звільнився з роботи, то відповідач мав виплати всі суми, що належать [PERSON] від підприємства в день звільнення. Проте відповідач свого обов`язку не виконав, чим порушив права позивача, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення боргу по заробітній платі в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд відзначає наступне. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день проведення фактичного розрахунку, суд враховує, що позивач була звільнений 05.08.2022, в день звільнення він знаходилася на роботі і оплата за цей робочий день була нарахована. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, і до дня, який зазначений у позові, тобто за період з 06.08.2022 по 28.10.2022, включно, в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок). При цьому вимога позивача стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.12.2021 по 05.08.2022 є необґрунтованою, оскільки в цей період часу позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, а на останнього покладається відповідальність у вигляді сплати середнього заробітку у випадку не проведення розрахунку зі звільненим працівником у день його звільнення, про що зазначено у ст.117 КЗпП України. Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана дана виплата. Згідно з абзацом першим пункту 2 розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Відповідно до абзацу четвертого пункту 2 Порядку якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. (абзац четвертий пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 по справі №6-195цс134. Середньоденна заробітна плата позивача становить 1177,54 грн. та розраховується наступним чином. Згідно з довідкою від 01.09.2022 №11 позивач [PERSON] перед днем звільнення відпрацював два повних місяці у грудні 2021 року та січні 2022 року, за які йому була нарахована заробітна плата у розмірі 31638,84 грн. та 17817,84 грн., відповідно. Інші відомості суду надані не були. Середньоденна заробітна плата = (заробітна плата за грудень 2021 року + заробітна плата за січень 2022 року) : (кількість робочих днів у грудні 2021 року + кількість робочих днів у січні 2022 року) = (31638,84 грн. + 17817,84 грн.): (22 робочі дні + 19 робочих днів) = 49456,68 грн. : 41 робочий день = 1206,26 грн. Загальна кількість робочих днів за період з 06.08.2022 по 28.10.2022, включно, становить 60 робочих днів, яка складається з 18 робочих днів затримки у серпні 2022 року, 22 робочих днів затримки у вересні 2022 року, 20 робочих днів затримки у жовтні 2022 року. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 72375,60 грн. (визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів затримки, тобто 1206,26 грн. х 60 робочих днів затримки = 72375,60 грн.), яка розрахована судом без утримання податків та інших обов`язкових платежів. При цьому суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені в п.91 постанови від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, який має компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, дії працівника та бездіяльність роботодавця у спірних правовідносинах. Суд вважає, що на день звільнення позивача не існувало об`єктивних обставин, що перешкоджали провести розрахунок. Доказів на підтвердження протилежного відповідач не надав. У зв`язку з цим відсутні підстави для звільнення відповідача від передбаченого ст. 117 КЗпП України обов`язку виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Суд також враховує співмірність, розрахованої судом суми середнього заробітку в розмірі 70652,40 грн. із сумою заборгованості по заробітній платі в розмірі 86492,58 грн., яка не була виплачена в день звільнення позивача з роботи, та вважає, що з урахуванням вимог розумності та справедливості можливим відшкодувати позивачу середній заробіток у розмірі 70652,40 грн. (без утримання податків й інших обов`язкових платежів). За таких обставин позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню. Щодо вимог про стягнення компенсації за дні невикористаної відпустки суд відзначає наступне. Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Аналогічні приписи містить ч.1 ст. 83 КЗпП України. Пунктом 7 розділу IV Порядку встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Представник позивача просила стягнути компенсацію за невикористану відпустку в кількості 55 календарних днів в сумі 59235 грн. з розрахунку 1077 грн. середньоденної заробітної плати за кожен день невикористаної відпустки. Суд відзначає, що цей розрахунок обчислений без урахування вимог, визначених пунктом 7 розділу IV Порядку. До позову додана довідка КП «КАТП 273904» від 01.09.2022 №11, згідно з якою доход [PERSON] за період з грудня 2021 року по серпень 2022 року становив 86492,58 грн., з яких за грудень 2021 року - 31638,84 грн., за січень 2022 року - 17817,84 грн., за серпень 2022 року - 37035,90 грн. Суд відзначає, що для обчислення заробітної плати для розрахунку компенсації за невикористану позивачем відпустку слід брати виплати за 12 останніх місяців, що передують місяцю виплати компенсації за не використані дні відпустки з урахуванням того, за який період у позивача виникло право на відпустку, але відпустка позивачем не використовувалась. Матеріали справи зазначених відомостей не містять, а розрахунок компенсації за невикористану відпустку в кількості 55 календарних днів в сумі 59235 грн. з розрахунку 1077 грн. середньоденної заробітної плати за кожен день невикористаної відпустки, зроблений представником позивача без дотримання присів Порядку. За таких обставин суд вважає вимогу про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку в кількості 55 календарних днів в сумі 59235 грн. необґрунтованою, що має наслідком відмову в її задоволенні. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зокрема, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з 01.12.2021 по 04.08.2022 в розмірі 64626,52 грн. з урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.08.2022 по 28.10.2022 в розмірі 72375,60 грн., визначений без урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів, що загалом становить 137002,12 грн. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Суд відзначає, що позивачу слід повернути з державного бюджету судовий збір в сумі 592,35 грн. за вимогу про стягнення компенсації за невикористану відпустку, оскільки він був сплачений помилково, т.я. компенсаційні виплати входять до складу заробітної плати, за стягнення якої відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не сплачується. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог про стягнення середнього заробітку (29,6%) підлягає стягненню судовий збір в сумі 723,65 грн. З відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі (29,6%) підлягає стягненню судовий збір в сумі 646,27 грн., оскільки позивач звільнений від його сплати відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу суд відзначає наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 11.10.2022 між [PERSON] та адвокатом Палій А.В. був укладений договір про надання правової допомоги адвоката пунктом 4.1., якого встановлено, що для початку виконання робіт клієнт сплачує адвокату аванс в розмірі 5000 грн. Сторони дійшли згоди щодо розміру послуг: вартість 1 години роботи - 1000 грн., написання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення, пояснення - 2000 грн., вартість представництва інтересів у суді першої інстанції за одне судове засідання - 1500 грн., вартість адвокатського запиту - 1200 грн., вартість заяви, клопотання - 1200 грн. 11.10.2022 [PERSON] сплатив адвокату Палій А.В. 5000 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру від 11.10.2022 №274. 28.10.2022 складений акт виконаних робіт відповідно до договору від 11.10.2022, згідно з яким адвокат Палій А.В. надала наступні послуги: консультація позивача, підготовка, написання позовної заяви, формування додатків до неї та подання її до суду. Аналізуючи надані докази, суд відзначає, що в акті виконаних робіт від 28.10.2022 в порушення вимог п. 2 ч.4 ст. 137 ЦПК України не зазначений часом, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Крім того, в цьому акті зазначені виконані послуги, вид та вартість яких не зазначена сторонами у п. 4.1. договору про надання правової допомоги адвоката від 11.10.2022. За таких обставин, суд позбавлений можливості здійснити розрахунок розміру витрат на правничу допомогу відповідно до виду наданої послуги та часу, витраченого адвокатом на її надання, що має наслідком відмову в задоволенні вимоги про їх для відшкодування позивачу за рахунок відповідача в повному обсязі.

Outcome: partial