Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району орган як орган опіки та піклування, відповідно до якого просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дати подання позову і до повноліття дитини. Вимоги обґрунтовує тим, що з 2013 по 2015 роки позивач з відповідачем [PERSON] перебували в фактичних шлюбних стосунках. [INFO] від шлюбу народилася [PERSON] У 2015 році позивач з відповідачем припинили стосунки, проживають окремо і відповідачка добровільно залишила йому доньку. З 2018 позивач познайомився з гр. [PERSON] , [INFO] . З моменту їх спільного проживання донька [PERSON] стала називати з [PERSON] мамою. 28 вересня 2019 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . [PERSON] після укладення шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище на « [PERSON] ». Донька [PERSON] проживає з ними за адресою : [ADDRESS] . Дитина перебуває на їх утриманні. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між подружжям та дитиною склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини. Позивач працює водієм ТОВ ТВК-УПГ», фінансовий стан є стабільним та достатнім для нормальних умов виховання та проживання дитини. [PERSON] з 2015 року не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Відповідачка працює, отримує дохід, інших аліментних зобов`язань не має і в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідач по справі жодним чином не була позбавлена інформації стосовно міста перебування позивача та їх спільної дитини, а з його боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини, свідчать про небажання [PERSON] виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на неї законом. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення [PERSON] від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Позивач неодноразово передавав через родичів відповідача та відповідачці свої прохання змінити ставлення до дитини та надавати їй всіляку допомогу, але всі прохання залишалися поза увагою. Тому на цей час виникла необхідність у позбавленні [PERSON] батьківських прав у відношенні доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 30.08.2022 р. цивільну справу за вказаною позовною заявою, прийнято до провадження судді Варнавської Л.О. Розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.10.2022 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Крім того зазначеною ухвалою зобов`язано З районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування надати акт обстеження умов проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . 27.10.2022 року ухвалою суду витребувано від Управління соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації /69063 м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 48/ відомості, чи перебуває на обліку як внутрішньо-переміщена особа громадянка [PERSON] , 1991 року народження. Якщо так, то зобов`язати Управління соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації надати суду відомості за якою адресою. Згідно відповіді Депаратаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації від 09.11.2022 № 4187/07-29 вбачається, що інформація про [PERSON] відсутня в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. [PERSON] в ЄІБД ВПО не перебуває. 10.11.2022 року головним спеціалістом відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради Онищенко Іриною надано акт обстеження умов проживання від 09.11.2022 р. за адресою: [ADDRESS] . 13.01.2023 року на адресу суду представником РА ЗМР по Комунарському району, як органу опіки та піклування надано акт обстеження умов проживання від 08.12.2022 року за адресою: [ADDRESS] та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Позивач [PERSON] та представник позивача Мельникова А.А. у судовому засіданні підтримали вимоги з підстав викладених у позові, просили суд задовольнити їх. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району орган як орган опіки та піклування у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без участі представника. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила про те, що [PERSON] є її чоловіком. Познайомилась вона з чоловіком у 2018 році, виявилось те, що він проживає разом із своєю дитиною [PERSON] . Дитині було 2,7 років коли вони почали відносини. Вагались з чоловіком щодо усиновлення нею дитини, оскільки інколи з`являлась біологічна мати дитини. Дійшло до того, що [PERSON] було три роки, а в неї не було жодного щеплення і необхідно було оформити її до садочка, тоді вона взяла номер телефону [PERSON] у чоловіка і зателефонувала їй, на що та повідомила, що немає на це часу. Тоді [PERSON] знайшла дівчинку медсестру з поліклініки, та надала їй номер телефону лікаря, і свідок записала дитину на прийом та зробила усі щеплення, оформила до садочка. Вони телефонували [PERSON] неодноразово щодо оплати за садочок, костюмів для дитини, на що остання повідомила про відсутність коштів. Дитина пішла вже до школи, [PERSON] матеріально нічим не допомагала. І тоді вже було прийнято рішення про звернення до суду. [PERSON] знає хто її біологічна мама називає її « [PERSON] », а свідка називає «мамою, мамочкою». [PERSON] не вітала дитину із днем народження, не дарувала подарунків, жодної ініціативи зустрітися із дитиною не проявляє, хоча знає де вони мешкають та де працюють. Дитина не виявляє бажання зателефонувати або зустрітись зі своєю біологічною матір`ю. Останній раз [PERSON] бачила дитину 2-3 роки тому. Свідок вказала, що знає про те, що біологічна мати покинула дитину у пів року, вирішила піти працювати, зателефонувала [PERSON] і сказала щоб той забирав дитину. Коли він зі своє мамою приїхав забирати дитину, вона лежала у кутку звернута у брудну ковдру. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] та свідок [PERSON] є її сусідами. [PERSON] не знає і ніколи не бачила. Зазначила про те, що взагалі не знала що [PERSON] є нерідною матір`ю дівчинки [PERSON] . Про це вона дізналась торік. Родина [PERSON] проживає по [ADDRESS] з 2018 року. Відносини у родині добрі, люди позитивні, сварок не чула, допомагають один одному. [PERSON] вихована, ерудована. Дівчинка називає [PERSON] «мамою». Дитина була у свідка в гостях, ні про кого іншого вона не розповідала. Суд, вислухавши думку позивача та представника позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [INFO] народилась [PERSON] . Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] видане Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1014. 28.09.2019 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Комунарським районним у м.Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 745. Прізвище після укладання шлюбу « [PERSON] та [PERSON] ». Відповідно до інформації наданої КНЗ «ЦПМСД № 6» Департаменту охорони здоров`я Запорізької міської ради від 07.10.2020 року № Л-125, дитина [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою : [ADDRESS] з батьком [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в КНП ЦПМСД № 6 з народження. Декларація укладена 18.07.2019 року з дільничним педіатром [PERSON] . На прийомі у дільничного педіатра дитина перебуває у супроводі батька. Додому дільничного педіатра не викликали. Призначення та рекомендації дільничного педіатра батько виконує. Мати на прийом з дитиною не з`являлась. Згідно довідки, виданої в.о. директора дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 262 «Олімпієць» Запорізької міської ради Запорізької області, Департаменту освіти і науки територіального відділу освіти Комунарського району, вказано про те, що мати [PERSON] - [PERSON] в період з 01.09.2019 по 01.09.2021 в дитячому навчальному закладі не з`являлась, з вихователями не спілкувалась, навчанням та вихованням дитини не цікавилась. Участі в батьківських зборах не брала. Відповідно до довідки, виданої директором Запорізької гімназії № 90 Запорізької міської ради Запорізької області Департаменту освіти і науки Територіального відділу освіти Комунарського району, адміністрація школи вказала що, мати учениці [PERSON] , [INFO] - [PERSON] в період з 01.09.2021 по 05.11.2021 у школі не з`являлась, з класним керівником та вчителями не спілкувалась, навчанням та успіхами дитини не цікавилась, участі в батьківських зборах не брала. Крім того, в матеріалах справи наявні характеристики [PERSON] та [PERSON] видані з місця робити останніх, відповідно до яких встановлено, що [PERSON] займає посаду водія на підприємстві ТОВ «ТВК «УПГ» з 2019 року. За час роботи зарекомендував себе позитивно. [PERSON] займає посаду медичної сестри пульмонологічного відділення з 2020 року у КНП «Міська лікарня №1» ЗМР. За час роботи зарекомендувала себе позитивно. Згідно акту обстеження умов місця проживання дитини [PERSON] , 2015 р.н. вбачається, що для виховання і розвитку дитини створено належні умови, у дитини є дитяче ліжко, стіл для навчання, дитячі речі, одяг, іграшки, мобільний телефон, планшет, ноутбук. Із дитиною проживають [PERSON] та [PERSON] . Стосунки у сім`ї доброзичливі. [PERSON] називає дружину батька «мамою». Під час бесіди дитина поводила себе добре, активна, розповідала як проводить час з мамою ( [PERSON] ) та батьком. Показувала малюнки, поробки, розповідала вірші. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін „найкращі" інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу „як найкращому забезпеченню інтересів дитини". У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: „предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...". Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст..8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 від 27.02.1991 р.. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов`язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У матеріалах справи наявний висновок РА ЗМР по Комунарському району відповідно до якого встановлено, що мати малолітньої - [PERSON] , 1991 року народження, не мешкає разом із донькою з 2015 року, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає ніякої участі у вихованні та матеріальному утриманні доньки, не проявляє до неї будь-якої батьківської заінтересованості, не цікавиться її здоров`ям, не турбується про її інтелектуальний, фізичний, духовний та психічний розвиток. Здоров`ям, утриманням та вихованням малолітньої займається її батько - [PERSON] та дружина батька [PERSON] . За адресою проживання дитини, батьком створені всі необхідні умови для розвитку, виховання та відпочинку доньки. Будь-яка інша інформація, яка могла б охарактеризувати матір дівчинки, її думку щодо позбавлення її батьківських прав відносно доньки, відсутня. З`ясувати умови проживання та думку [PERSON] не виявилось можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчиняв, на виклик до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради - ніхто не з`явився та не зателефонував. Рішення комісії з питань захисту прав дитини та в інтересах малолітньої дитини, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , 1991 року народження, батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] На спростування викладеного відповідачем не надано належних та допустимих доказів. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно власної дитини. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що вона не відвідує дитину, не цікавиться її життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займалась та не займається вихованням та утриманням доньки, не замислюється про долю дитини, її майбутнє. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] у відношенні її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , оскільки остання тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовилась від такого права. Крім того, відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.166 Сімейного кодексу України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.1-3 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно позову суд вбачає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання доньки не надає та вихованням не займається, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Дитина [PERSON] повністю перебуває на утриманні позивача [PERSON] , який забезпечує дитину усім необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини. [PERSON] кошти на утримання своєї дитини не надає. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів її доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved