Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Представник позивача-адвокат Пожидаєв І.В. звернувся в інтересах [PERSON] із позовом до суду, в якому в порядку поділу майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності, просив визнати за [PERSON] , [PERSON] , кожним окремо, право власності на 1/2 частину нерухомого майна, а саме: - житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 76 кв.м; - земельної ділянки, кадастровий номер 3211000 000:01:069:0008, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - земельної ділянки, кадастровий номер 3211000 000:01:067:0033, площею 0,0450 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; покласти судові витрати на [PERSON] . В підготовчому засіданні представником позивача подано заяву про зміну позовних вимог (а/с 67-83), змінено позовні вимоги про визнання за [PERSON] , [PERSON] , кожним окремо, права власності на 1/2 частину нерухомого майна в порядку поділу майна подружжя, а саме: - житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 76 кв.м; - земельної ділянки, кадастровий номер 3211000 000:01:069:0008, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - земельної ділянки, кадастровий номер 3211000 000:01:069:0009, площею 0,0309 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - земельної ділянки, кадастровий номер 3211000 000:01:067:0033, площею 0,0141 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; зі стягненням із [PERSON] судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період шлюбу між позивачем та відповідачем, припиненого на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 11.12.2008, набуто нерухоме майно у виді житлового будинку та земельних ділянок, що розташовані із врахуванням заяви про зміну позовних вимог за адресою: [ADDRESS] . Позивач не знала про житловий будинок та земельні ділянки в період шлюбу, направляла відповідачу 10.05.2019 листа-вимогу з приводу розпорядження набутим майном, 28.10.2019 намагалась усно з відповідачем в приміщенні Подільського районного суду м. Києва узгодити питання користування спільним будинком. Позиція відповідача міститься у відзиві на позов (а/с 58-63), що зводиться до того, що в період перебування сторін у шлюбі з 1983 по 2008 роки придбаний вказаний вище будинок шляхом укладення договору купівлі-продажу від 12.03.2004, що є особистою власністю [PERSON] , оскільки придбаний ним за грошові кошти матері ( [PERSON] ). Власником земельних ділянок є [PERSON] внаслідок набуття права на них шляхом безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності (приватизації), а тому позов не підлягає задоволенню. Лист-вимога позивача від 10.05.2019 не була отримана відповідачем у зв`язку з постійним проживанням відповідача поза межами України. Позивач могла дізнатись про порушення права на спільне майно, набуте у шлюбі між позивачем та відповідачем, з травня 2018 року, тобто з часу подання позову [PERSON] позову до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, у зв`язку з чим представником відповідача-адвокатом Кожуховським О.В. подано заяву про застосування строку позовної давності. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою від 11.07.2022 судом відкрито провадження, прийнято справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 15.08.2022 до суду від представника відповідача-адвоката Кожуховського О.В. надійшов відзив на позовну заяву (а/с 58-63). З відповіді на відзив (а/с 75-83), що надійшла до суду 02.09.2022, міститься незгода із твердженнями позивача, що зводиться до того, що відповідачем не надано доказів придбання спірного будинку за кошти його матері, опис вкладення та касовий чек до листа-вимоги від 10.05.2019 спростовують позицію відповідача, позивач звернулась в межах строку для відновлення порушеного права з 2019 року, відповідачем не доведено приватизацію земельних ділянок із державної або комунальної власності. В підготовчому провадженні та на стадії судового розгляду по суті судом задоволено клопотання представників обох сторін, долучено письмові докази, а саме: копії матеріалів судової справи № 758/5454/18 на 6 арк., звукозапису фіксування судового засідання від 28.10.2019 у справі № 758/5454/18, копій постанови Київського апеляційного суду від 10.11.2020 у справі № 758/5454/18, відповіді ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області № 27.09.2022 № 2910-0.331-4448/2-22 на адвокатський запит № 3/09 від 15.09.2022; технічної документації на земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] , на 26 арк.; відповіді виконкому Переяславської міської ради від 12.09.2022 № 07-13/1703/2-22; листа виконавчого комітету Переяславської міської ради від 13.10.2022 № 07-13/1899/2-22; рішень виконкому Переяслав-Хмельницької міської ради від 25.06.2004 № 452-6 з додатками, на 5 арк., від 09.12.2004 № 213-19-IV з додатком № 1, на 4 арк. Крім цього, судом задоволено клопотання зі сторони відповідача про виклик та допит свідка [PERSON] , витребування копії договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] від 12.03.2004 № 560 з Першої переяславської державної нотаріальної контори. Представником відповідача-адвокатом Кожуховським О.В. подано заяву про застосування строку позовної давності, в якій вказується, що позивач мала знати за період шлюбу про придбання [PERSON] оспорюваного будинку, або повинна була знати щонайбільше з травня 2018 року - початку судового процесу поділу спільного сумісного майна подружжя у справі № 758/5454/18. 3. Встановлені судом обставини з посиланням на докази Із рішення Подільського районного суду м. Києва від 11.12.2008 у справі № 2-3317-08 (а/с 15) вбачається, що з 01.10.1983 сторони перебували у шлюбі, який 21.12.2008 розірвано, що додатково підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 07.04.2012 (а/с 16). На підтвердження факту придбання [PERSON] будинку [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами, зареєстрованого Переяслав-Хмельницькою державною нотаріальною конторою на підставі договору купівлі-продажу № 560 від 12.03.2004 з додатками (а/с 187-195), надано відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а/с 13-14). Позивач відповідно до нотаріально завіреної заяви від 11.03.2004 надала згоду на купівлю чоловіком [PERSON] оспорюваного будинку та земельної ділянки, що не є предметом договору № 560 від 12.03.2004, оскільки в тексті заяви вказано лише про обізнаність з наміром придбання [PERSON] будинку та земельної ділянки. Місто Переяслав-Хмельницький перейменовано на місто Переяслав відповідно до постанови Верховної Ради України «Про перейменування міста Переяслав-Хмельницький Київської області» від 30.10.2019 № 251-ІХ (а/с 33). Дані докази та зазначені нижче є допустимими та належними на відміну від показань свідка [PERSON] , оскільки в своїй сукупності з іншими письмовими доказами підтверджують придбання [PERSON] в шлюбі з [PERSON] оспорюваного будинку, що належить їм обом як дружині та чоловіку, виходячи із презумпції спільності права власності подружжя на майно, на праві спільної сумісної власності. Свідок [PERSON] показала, що здійснювала догляд за матір`ю [PERSON] - [PERSON] з серпня 2017 року до смерті останньої [INFO] , проживаючи спільно в будинку [ADDRESS] . Зі слів [PERSON] стало відомо про склад сім`ї [PERSON] , а також те, що [PERSON] переказувала сину [PERSON] грошові кошти на будівництво даного будинку із заощаджень під час роботи в Російській Федерації. За період перебування в даному будинку з серпня 2017 року свідок не бачила у будинку [PERSON] , бачила як [PERSON] відвідував матір [PERSON] систематично у 2017-2018 роках за вказаною адресою. В силу частини 2 ст. 90 ЦПК України показання свідка [PERSON] з чужих слів відхиляються судом як недопустимі. Даний доказ не має переваги над іншими письмовими доказами у справі, по своїй суті не може замінювати належні й достовірні докази стосовно можливої передачі грошових коштів матір`ю [PERSON] останньому, що давали б підстави вважати такі грошові кошти особистою приватною власністю [PERSON] , які в подальшому могли вкладатись у будівництво оспорюваного будинку. Зі змісту відповіді ГУ Держгеокадастру у Київській області від 18.04.2022 № 29-10-0.223-17272-2 (а/с 31-32) на адвокатський запит вбачається, що на ім`я [PERSON] зареєстровано державні акти на право власності на земельні ділянки (акт), а саме: - акт серії ЯД № 687134 від 17.09.2007 на підставі рішення Переяслав-Хмельницьої міської ради від 06.10.2006 № 98, кадастровий номер 3211000000:01:069:0008, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - акт серії ЯД № 687135 від 17.09.2007 на підставі рішення Переяслав-Хмельницьої міської ради від 06.10.2006 № 98, кадастровий номер 3211000000:01:069:0033, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0450 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Із повідомлення Відділу № 2 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Київській області від 27.07.2022 № 1217/19-22 з додатками - копіями актів, містяться вказані вище дані на оспорювані земельні ділянки із адресою земельних ділянок по [ADDRESS] (а/с 47-49). Вказання в означеній відповіді ГУ Держгеокадастру у Київській області від 18.04.2022 адрес оспорюваних земельних ділянок за [ADDRESS] носить очевидний характер описки, у зв`язку з чим позовні вимоги зазнали змін в частині адрес земельних ділянок. Рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 98-06-V від 06.10.2006 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. [PERSON] » (а/с 125) вбачається, що серед іншого на підставі декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.21992 № 15-92, статей 118, 121 Земельного кодексу України, міська рада вирішила затвердити матеріали технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] на землях житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд площею 0,100 га, та під ведення особистого селяського господарства площею 0,045 га, розташовану в [ADDRESS] . В судовому засіданні досліджена відповідна технічна документація (а/с 126-151), з якої вбачається, що земельні ділянки під будівництво та обслуговування житлового (в документі «жилого») будинку і господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства займають площі в розмірі 0,1000 га, 0,0309 га й 0,0141 га, що цілком узгоджується з розмірами земельних ділянок із актів серій ЯД 687134 та ЯД № 687135 від 17.09.2007 (а/с 48-49). Суд доходить висновку, що [PERSON] на праві особистої приватної власності належать оспорювані земельні ділянки, що первинно вбачається з рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради № 452-6 від 25.06.2004 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування будинків», додатку № 1 до даного рішення, заяви від 03.06.2004 про передачу у приватну власність безкоштовно земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 1000 кв.м, для ведення особистого селянського господарства площею 415 кв.м (а/с 175-183). Таким чином, [PERSON] реалізував своє право у межах норм Земельного кодексу України (ЗК України) на безкоштовне отримання як громадянином України земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого селянського господарства, а тому, з врахуванням сталої судової практики та правових висновків Верховного Суду (наприклад, постанова від 31.08.2020 у справі № 738/703/17), оспорювані земельні ділянки належать йому на праві особистої приватної власності та відповідно не підлягають поділу між подружжям, оскільки не набули статус майна подружжя. З довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості вбачається оціночна вартість спірних житлового будинку та земельних ділянок (а/с 18-26, 71-74). Позивачем 10.05.2019 направлено на адресу зареєстрованого місця проживання лист-вимогу (а/с 11) про її допуск до будинку [ADDRESS] , що підтверджується опис поштового відправлення та накладною відповідного відправлення за № 0101041899620, фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» від 10.05.2019 (а/с 12). Суд вважає, що з 10.05.2019 слід обраховувати трьохрічний строк позовної давності, що є документально підтвердженим. Доводи представників позивача та відповідача про відлік строку позовної давності з 28.10.2019 у зв`язку з відмовою [PERSON] . [PERSON] у користуванні оспорюваним будинком, або про обізнаність [PERSON] з часу придбання будинку у 2004 році або з травня 2018 року (судове провадження № 758/5454/18 між [PERSON] та [PERSON] про поділ майна подружжя, до переліку якого не входять об`єкти спору в даній справі), відхиляються у зв`язку з відсутністю доказів. Матеріали судової справи № 758/5454/18 разом із записом судового засідання від 28.10.2019 (а/с 93-103), копія Київського апеляційного суду від 10.11.2019 у справі № 758/5454/18 (а/с 113-118), є допустимими, проте неналежними доказами, оскільки не входять до предмету доказування у даній справі, а присутність [PERSON] 28.10.2019 у м. Києві під час судового засідання в іншій судовій справі не має значення для обрахування строку позовної давності, про що йтиметься нижче. Копія повідомлення ГУ Держгеокадастру у Київській області від 27.09.2022 № 29-10-0.331-4448/2-22 (а/с 118), інші документи, найменування яких не містяться в рішенні суду, не мають доказового значення у справі. 4. Висновки суду на підставі норм права, що підлягають застосуванню Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (СК України) майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частин 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Із матеріалів справи вбачається, що представник позивача-адвокат Пожидаєв І.В. звернувся до суду із відповідним позовом в інтересах [PERSON] , що надійшов 11.07.2022, в якому міститься твердження про те, що [PERSON] 28.10.2019 дізналась в приміщенні іншого суду під час розмови з [PERSON] про порушення останнім її права на володіння спільним майном подружжя. За змістом пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлений карантин з 12.03.2020 на всій території України, що продовжився на час звернення позивача до суду. З огляду на вказане, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення заяви представника відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки позивач не пропустив строку позовної давності за зверненням до суду в трьохрічний строк позовної давності, що продовжився на підставі вказаної вище норми у зв`язку з карантином на території України. Враховуючи обставини справи, суд бере до уваги, що оспорюваний будинок, набуто [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] , а тому підлягає поділу у відповідному до ч. 1 ст. 70 СК України порядку, з визнанням спільною сумнісною власністю подружжя, що не змінює суть позовних вимог та відповідає критерію ефективності судового захисту. Оспорювані земельні ділянки є особистою приватною власністю відповідача [PERSON] , право на яких набуто ним в порядку безоплатної приватизації шляхом звернення до органу місцевого самоврядування, передбаченого ст. 118, 121 ЗК України. Суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову частково в частині задоволення вимоги поділу житлового будинку, що належить сторонам як колишнім чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності, у позовних вимогах стосовно земельних ділянок слід відмовити із врахуванням означених доказів на їх набуття [PERSON] в порядку індивідуального звернення в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок в розмірах, що не перевищують визначені ст. 121 ЗК України. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 12405 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, пов`язаних із визнання за кожною із сторін права спільної сумісної власності на житловий будинок, та відмову в задоволенні позовних вимог, пов`язаних із земельними ділянками, з огляду на обґрунтування та пропорційності судових витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, з відповідача слід стягнути частину судового збору.

Outcome: partial