Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 26 липня 2013 року, від даного шлюбу у сторін народилася донька, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Зазначила, що під час розірвання шлюбу і по цей час дитина проживає разом з позивачкою. Ухвалою суду від 07 грудня 2022 року прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження по справі. Позивач у судовому засіданні підтримує позовні вимоги та просить задоволити їх. Подала до суду заяву про залишення судових витрат по справі за нею. Відповідач у судовому засіданні визнав повністю позовні вимоги. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради в судовому засіданні просила розгляд справи вирішити в інтересах дитини. Заслухавши учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками, малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] , актовий запис № 472. У ст. 13 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вимоги ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином позивач просила визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , місцем проживання матері дитини. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до вимог статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Отже, сторони спору самостійно визначили місце проживання їх дитини місцем проживання позивачки. Судом при вирішенні справи також враховано інші обставини, передбачені ст.161 СК України, як то вік дитини, стан її здоров`я, тощо. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дитини з матір`ю, що не позбавляє батька права та можливості особистого спілкування з дитиною, обов`язку брати участь в його утриманні та вихованні. У заяві, поданій 04.01.2023 року позивач просить судові витрати залишити за нею, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати на сплату судового збору.

Outcome: approved