Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Марчук М.І. звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє позовних вимог на предмет спору: [PERSON] , про встановлення факту, що [PERSON] , [PERSON] постійно не проживали разом із [PERSON] на час відкриття спадщини та не прийняли спадщину після його смерті. Позов обґрунтовано тим, що спадкоємцями першої черги після померлого [INFO] [PERSON] є його діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які на момент смерті батька були зареєстровані у його будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [PERSON] у встановлений законом строк не подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини чи відмови від неї. Незважаючи на реєстрацію в будинку покійного вони з 2005 року там не проживають, так як знаходяться в Російській Федерації. Зазначає, що позивач у встановлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Угорчак Н.М. із заявою про прийняття спадщини, однак йому було повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину може бути видано тільки на 1/3 частку спадкового майна, так як інші діти спадкодавця заяву про відмову від спадщини не подавали. Також, в будинку був зареєстрований онук [PERSON] - [PERSON] , який належить до другої черги спадкування. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив суд встановити факт , що [PERSON] та [PERSON] постійно не проживали разом із [PERSON] на час відкриття спадщини та не прийняли спадщину після його смерті (а.сч. 31-34). Ухвалою судді від 14 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 26 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04 листопада 2023 року було закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з`явилися, відзив не подали, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не відомі. За таких обставин, суд постановив у судовому засіданні ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, в порядку статей\~280,\~281 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, з урахуванням відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Так, на обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача [PERSON] надала суду такі докази: -свідоцтво про смерть [PERSON] видане 21 серпня 2021 року серія [NUMBER] (а.с.6); -свідоцтво про народження [PERSON] видане 21 серпня 2021 року серія № [NUMBER] (а.с.7); -довідку виконкому Угринівської сільської ради від 30 серпня 2021 року №1140, щодо реєстрації з [PERSON] на день його смерті за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.8); -повідомлення приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Угорчак Н.М. від 08 вересня 2022 року №126/02-14 відповідно до якого 30 серпня 2021 року було заведено спадкову справу №217/2021 після [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] та [PERSON] , які є дітьми померлого, не подали заяви про відмову від спадщини, вони вважаються такими, що прийняли спадщину. Отже, спадкоємцями майна померлого, в рівних частках є його діти: син померлого [PERSON] , син померлого [PERSON] , дочка померлого [PERSON] . У зв`язку із вказаним, [PERSON] може бути видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна (а.с.9); -довідку Угринівської сільської ради Івано-Франківської області від 07 травня 2021 року №139 про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.11). Окрім того, за клопотанням представника позивача були допитані свідки. [PERSON] , будучи допитаною в якості свідка, суду повідомила, що проживає по сусідству з [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] і [PERSON] тривалий час, приблизно 15 років не проживали за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] пояснив, що з померлим [PERSON] на час його смерті проживав син [PERSON] , саме він здійснив поховання батька. Син [PERSON] і дочка [PERSON] за батьком тривалий час, приблизно 10-15 років, не проживали. Проживають в рф. Свідок [PERSON] повідомила, що проживає по сусідству з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] і [PERSON] приблизно з 2010 року виїхали до рф, і відповідно з того часу не проживали за адресою: [ADDRESS] . Статтями 1216, 1261, 1268 ЦК України передбачено, що\~ спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Пунктами 1.2, 3.21, 3.22, 4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що\~ при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. У частині першій та другій\~статті 2 ЦПК України\~закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У частині першій\~статті 11 ЦПК України\~передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Згідно з частиною першої статті\~15, частини першої статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Верховний суд у своїй постанові від 21\~жовтня 2020\~року у\~справі №569/15147/17 вважав\~правильним висновок\~апеляційного суду\~про відмову\~у задоволенні\~зустрічного позову про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем, у зв`язку із застосуванням позивачами способу захисту, який не узгоджується із положеннями\~статті 16 ЦК України. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17). Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту. Визначаючи належність обраного позивачем способу захисту, слід оцінювати його ефективність для захисту того права чи інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду. Вимога про захист цивільного права або інтересу має відповідати змісту цього права чи інтересу, характеру його порушення, оспорювання або невизнання і повинна забезпечувати поновлення права чи інтересу, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати отримання відповідного відшкодування (пункти 69 та 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з частиною першою статті 175 ЦПК України\~позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування. Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд. Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача. Предметом даного позову представник позивача [PERSON] визначила вимоги про встановлення факту не проживання [PERSON] та [PERSON] із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не прийняття ними спадщини після його смерті. Однак, виходячи зі змісту позовної заяви представник позивача [PERSON] фактично намагалась довести те, що лише [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , тобто метою вказаного позову є збільшення частки спадкового майна позивача (з 1/3 до 1) і фактичне позбавлення спадщини спадкоємців першої черги [PERSON] та [PERSON] , проте відповідних позовних вимог заявлено не було. Наполягаючи на встановленні факту постійного не проживання [PERSON] та [PERSON] разом із своїм батьком на день його смерті, представник позивача взагалі не вказала того, яким саме чином від встановлення цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав позивача, які не можна встановити в іншому порядку. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем обраний спосіб захисту, який не узгоджується із положеннями\~статті 16 ЦК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed