Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

Позивач звернулась у вересні 2022 року до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, а саме на трикімнатну квартиру загальною площею 72,6 м2, житловою площею 44 м2, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй, на підставі договору дарування № 4у-1028 від 05.05.1996, належить на праві власності трикімнатна квартира загальною площею 72,6 м2, житловою площею 44 м2, за адресою: [ADDRESS] . Оспорюючи право власності, колишній чоловік позивача - [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: ЖБК «Меблевик-1», про визнання недійсним договору дарування квартири, визнання права власності на 1/3 частину квартири і встановлення порядку користування квартирою та про поділ майна подружжя. Рішенням Харківського районного суду м. Києва від 08.04.1997 договір дарування №4у-1028 від 05.05.1996 був визнаний недійсним, а також, визнано право власності на 30/100 спірної квартири за [PERSON] . На підставі цього рішення [PERSON] зареєстрував право власності на 30/100 квартири та подарував належну йому частку квартири своїй матері [PERSON] , уклавши з нею договір дарування № 7с-729 від 19.06.1997. [PERSON] [INFO] помер. Постановою президії Київського міського суду № 44Ц-501 від 29.11.1999 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: ЖБК «Меблевик-1», про визнання недійсним договору дарування квартири, визнання права власності на 1/3 частину квартири і встановлення порядку користування квартирою та про поділ майна подружжя, було скасоване рішення Харківського районного суду м. Києва від 08.04.1997 та направлено справу до суду на новий розгляд. Проте, у зв`язку зі смертю [PERSON] , новий розгляд справи не відбувся, а провадження за його позовом було закрите, на підставі ухвали Харківського районного суду м. Києва від 29.12.1999. [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про визнання договору дарування №7с-729 від 19.06.1997 недійсним. Рішенням Харківського районного суду м. Києва від 01.06.2000, договір дарування 7с-729 від 19.06.1997 визнано недійсним. Спадкоємцями [PERSON] є: його син [PERSON] , донька [PERSON] та мати [PERSON] , які заяв про прийняття спадщини не подавали. Намагаючись зареєструвати своє право власності на квартиру в новий Реєстр, [PERSON] звернулась до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської ської ради (Київської міської адміністрації), але їй було відмовлено, оскільки, відповідно до наданої інформації з КП КМР «КМБТІ» право власності 30/100 частини квартири .зареєстровано за іншою особою, а 70/100 не зареєстровано. У відповіді на запит [PERSON] , КП КМР «КМ БТІ» надало довідку щодо переходу власності на об`єкт нерухомого майна згідно відомостей реєстрових книг станом на 31.12.2012 за вих. № 4361 КВ-2021 від 11.02.2021, у якій зазначено, що договір дарування №4у-1028 від 05.05.1996 визнано недійсним та право власності на 30/100 частини квартири на даний час зареєстровано за [PERSON] , на підставі рішення Харківського районного суду м.Києва від 08.04.1997. На підставі викладеного, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених майнових прав. Ухвалою суду від 06.09.2022 відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено підготовче засідання, разом з відкриттям провадження витребувано докази у справі. Ухвалою суду від 06.12.2022 підготовче засідання закрито, призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, подали заяви про визнання позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомила. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, в своїх письмових заявах просили проводити засідання суду без їх участі. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування № 4у-1028 від 05.05.1996, належить на праві власності трикімнатна квартира загальною площею 72,6 м2, житловою площею 44 м2, за адресою: [ADDRESS] . Оспорюючи право власності, колишній чоловік позивача - [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: ЖБК «Меблевик-1», про визнання недійсним договору дарування квартири, визнання права власності на 1/3 частину квартири і встановлення порядку користування квартирою та про поділ майна подружжя. Рішенням Харківського районного суду м. Києва від 08.04.1997 договір дарування №4у-1028 від 05.05.1996 був визнаний недійсним, а також, визнано право власності на 30/100 спірної квартири за [PERSON] . На підставі цього рішення [PERSON] зареєстрував право власності на 30/100 квартири та подарував належну йому частку квартири своїй матері [PERSON] , уклавши з нею договір дарування № 7с-729 від 19.06.1997. [PERSON] [INFO] помер. Постановою президії Київського міського суду № 44Ц-501 від 29.11.1999 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: ЖБК «Меблевик-1», про визнання недійсним договору дарування квартири, визнання права власності на 1/3 частину квартири і встановлення порядку користування квартирою та про поділ майна подружжя, було скасоване рішення Харківського районного суду м. Києва від 08.04.1997, та направлено справу до суду на новий розгляд. Проте, у зв`язку зі смертю [PERSON] , новий розгляд справи не відбувся, а провадження за його позовом було закрите, на підставі ухвали Харківського районного суду м. Києва від 29.12.1999. [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про визнання договору дарування №7с-729 від 19.06.1997 недійсним. Рішенням Харківського районного суду м. Києва від 01.06.2000 договір дарування 7с-729 від 19.06.1997 визнано недійсним. Спадкоємцями [PERSON] є: його син [PERSON] , донька [PERSON] та мати [PERSON] , які заяв про прийняття спадщини не подавали. Намагаючись зареєструвати своє право власності на квартиру в новий Реєстр, [PERSON] звернулась до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської ської ради (Київської міської адміністрації), але їй було відмовлено, оскільки, відповідно до наданої інформації з КП КМР «КМБТІ» право власності 30/100 частини квартири .зареєстровано за іншою особою, а 70/100 не зареєстровано. У відповіді на запит [PERSON] , КП КМР «КМ БТІ» надало довідку щодо переходу власності на об`єкт нерухомого майна згідно відомостей реєстрових книг станом на 31.12.2012 за вих. № 4361 КВ-2021 від 11.02.2021, у якій зазначено, що договір дарування №4у-1028 від 05.05.1996 визнано недійсним та право власності на 30/100 частини квартири на даний час зареєстровано за [PERSON] , на підставі рішення Харківського районного суду м.Києва від 08.04.1997. Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів в суді є визнання права. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved