Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

02.11.2020 р. позивачка [PERSON] звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Зорівської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Зорівської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, в якому просить: - Визнати за нею право на середню земельну частку (пай), розміром 3,09 умовних кадастрових га, розташованої на території с. Зорівка Золотоніського району Черкаської області за рахунок пайового фонду Зорівської сільської ради в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] у с. Зорівка Золотоніського району Черкаської області померла її мати - [PERSON] . Спадщину після смерті матері позивачка прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] . У квітні 2020 року з новин позивач довідалася, що особи, які були членами колективних сільськогосподарських кооперативів при їх розпаюванні мають право на отримання земельної частки (паю), особи, які померли після розпаювання колективних сільськогосподарських кооперативів право на отримання земельної частки (паю) не втрачають, оскільки спадкоємці можуть отримати земельну ділянку в порядку спадкування. На час розпаювання КСП «Нива» мати позивачки перебувала на посаді техпрацівника Зорівського будинку культури Золотоніського району Черкаської області. 19 травня 2020 року Зорівською ОТГ позивачці було надано відповідь про те, що [PERSON] , не була включена до списків щодо розпаювання в 1995 році земель бувшого КСП «Нива», так як на той час вона працювала техпрацівницею в Зорівському будинку культури і не була членом КСП. Сертифікат не видавався, земельна ділянка - не виділялася. Позивач вказує, що оскільки мати працювала технічним працівником в будинку культури с. Зорівка на момент розпаювання земель, то їй на момент смерті належало право на земельну частку (пай) та її помилково не було включено в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Позивач вважає, що має право на отримання середньої земельної частки (паю) розміром 3,09 умовних кадастрових га, розташованої на території с. Зорівка Золотоніського району Черкаської області за рахунок пайового фонду Зорівської сільської ради в порядку спадкування за законом після смерті матері. 03.11.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 09.03.2021 р. відповідачем надано суду відзив, в якому вказано, що необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві. Якщо особа в добровільному порядку залишає колектив, ніякої участі в його роботі не бере, переходить на роботу в інше підприємство, то відпадають підстави вважати його членом колективу, з якого він фактично вибув. [PERSON] була звільнена з колгоспу «Комуніст» та вибула 02.08.1983 р. з членів колгоспу «Комуніст». 16.07.1982 р. вона була прийнята на роботу техробітницею будинку культури Зорівської сільської ради, де працювала до 31.12.1996 р. Розпаювання земель КСП «НИВА» відбулося у 1995 році. [PERSON] на момент розпаювання не була ні членом, ні пенсіонером КСП «НИВА», тому не мала права на земельну частку (пай). Позивачка не надала доказів прийняття у спадщину земельної частки (паю). У позові відповідач просив відмовити повністю. 09.06.2021 р. підготовче провадження в справі було закрите та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному порядку. 25.11.2022 р. судом було ухвалено витребувати в Головному управлінні Держгеокадастру у Черкаській області відомості про те, чи виділялась [PERSON] , [INFO] , жительці села Зорівка Золотоніського району Черкаської області, яка померла [INFO] як члену КСП «Нива» земельна частка (пай) із земель колективної власності КСП «Нива» на час його розпаювання. У судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Крамар О.П. позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Позивач у судовому засіданні зазначила, що мати, як техпрацівник будинку культури с. Зорівка мала право на пай. Записів чи була мати переведена чи розрахована з колгоспу немає. Представник позивачки вказав, що відповідно до Додатку №2 до рішення Зорівської сільської ради [PERSON] , була включена під №17 до списку осіб, які включені при обчисленні розміру земельної частки в КГСП «Нива», але документ, який би посвідчив це право за життя [PERSON] не отримала. Про порушення свого права позивачка дізналася у 2020 році. Зверталася до нотаріуса, але документів на пай не було, тому свідоцтво не було видане. Постанову про відмову в оформленні права на частку (пай) нотаріус не видавала. Адвокат вказав, що стороні позивача невідомо, в кого на балансі перебував будинок культури та чи була мати позивачки членом КСП. У судовому засіданні представник відповідача Зорівської сільської ради - адвокат Новіков М.В. заперечував проти позову та в його задоволенні просив відмовити повністю. Адвокат вказав, що спадкодавець не була членом КСП, не мала права на пай, тому позивачка не може його успадкувати. Будинок культури перебував на балансі сільської ради і його працівники не мали права на пай, так як не були членами КСП. Адвокат зазначив, що в довідках, наданих до відзиву, СТОВ «Нива» зазначало, що [PERSON] на момент розпаювання - 1995 р. не була членом КСП «Нива». До державного акту на право колективної власності на землю додано список осіб, які мають право на пай, в якому [PERSON] не значиться. [PERSON] за життя не оскаржувала рішення про невключення її до списку та із заявою до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення її до списку не зверталася. Також представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки з 1995 р. з [PERSON] знала, що вона не отримала сертифікат на земельний пай та могла з цього часу звернутися до суду за захистом порушеного права. Даний строк позовної давності поширюється також і на спадкоємця. Суд, вислухавши доводи учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] вбачається, що позивачка [PERSON] народилася [INFO] у с. Зорівка, Золотоніський район Черкаська область. [PERSON] присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER] , що стверджено копією довідки від 05.02.1998 р. [INFO] у с. Зорівка Золотоніського району Черкаської області померла [PERSON] , що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.12.2005 р. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.07.2019 р., вбачається, що [PERSON] являється спадкоємцем померлої матері - [PERSON] . Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №56882236 від 17.07.2019 р., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №174082062 від 17.07.2019 р. право власності на спадковий житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Дані обставини стверджуються копією витягу зі спадкової справи №403/2006, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , наданої Золотоніською районною державною нотаріальною конторою на запит суду. Отже, судом встановлено, що позивачка являється спадкоємицею після померлої матері [PERSON] та отримала свідоцтво на право на спадщину за законом на житловий будинок. [PERSON] була з 08.01.1997 р. пенсіонером (посвідчення серії [NUMBER] від 20.05.1998 р.) та ветераном праці, що стверджено копією посвідчення серії [NUMBER] від 03.11.2003 р. Судом з копії листа СТОВ «Нива» від 25.02.2021 р., наданого стороною відповідача до відзиву, встановлено, що [PERSON] працювала в колгоспі «Комуніст», була звільнена та 02.08.1983 р. вибула з членів колгоспу. З копії довідки виконавчого комітету Зорівської сільської ради від 23.02.2021 р. №02-43/46 вбачається, що з 16.07.1982 по 31.12.1996 р. [PERSON] працювала техробітницею будинку культури Зорівської сільської ради. Згідно копії довідки СТОВ «Нива» №47 від 17.06.2022 р. СТОВ «Нива» є правонаступником КСП «Нива» (протокол зборів №1 від 16.02.1998 р.), яке в свою чергу є правонаступником колгоспу «Нива» (протокол зборів №1 від 30.01.1993 р.), який був перейменований з колгоспу «Комуніст»(протокол зборів №4 від 10.09.1991 р.). У 1974 р. до колгоспу Комуніст» було приєднано колгосп «Червоний шлях» с. Чернещина. Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області листом від 26.12.2022 р.№9-23-0.6-4436/2-22 на виконання ухвали суду від 25.11.2022 р. повідомило, що згідно додатку до рішення виконкому від 27.02.1997 р. №6 сесії Зорівської сільської Ради народних депутатів (список осіб, які працюють в КСП «Нива» і пенсіонерів з категорії цих осіб, які мають право на середню земельну частку в КСП «Нива» Зорівської сільської Ради народних депутатів Золотоніського району Черкаської області) до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Нива» [PERSON] не внесена до вищевказаного списку. Судом досліджено копію Державного акту на право колективної власності на землю серії ЧР 5-7, зареєстрованого 25.12.1995 р. за №6, Список осіб, які мають право на середню земельну частку в КСП «Нива» Зорівської сільської ради, з якого встановлено, що в даний список [PERSON] не включена. Суд критично сприймає надану позивачем в якості доказу копію архівного витягу від 29.04.2020 №52/1/04-02, виданого архівним відділом Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області, відповідно до якого [PERSON] , 1942 р. включена під №17 до списку осіб, які включені при обчисленні розміру земельної частки в КГСП «Нива», оскільки в ньому не зазначено номер та дату рішення сесії Зорівської сільської ради, додатком до якого він є, а також не вказано площу земельної ділянки тощо. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до статті 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З аналізу зазначених норм права можна зробити висновок про те, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. У випадку, якщо особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай) і не була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не зверталася до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку чи до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП, вважається, що за життя така особа не реалізувала свого права на земельну частку. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25.12.1995 р. КСП «Нива», отримало державний акт на право колективної власності на землю. [PERSON] (яка не отримала сертифікат на земельну частку (пай) і не була включена до списку) померла [INFO] . За життя вона не оскаржувала та, відповідно, не вирішувала питання про виділення їй земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у неї права на земельну частку (пай), тому за життя вона не набула права на земельну частку (пай), яке просить визнати за собою позивач у порядку спадкування за законом. Дана позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.03.2020 року у справі № 396/1683/18-ц та № 563/1407/19 від 23.09.2021 р. Суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд звертав увагу на обов`язок позивача доводити факт членства у підприємстві, що дає право на земельну частку (пай) (зокрема, постанова від 05 жовтня 2021 року у справі № 154/1332/20). Згідно загальних норм, закріплених у ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки на момент відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON] не належало права на земельну частку (пай), спадкодавець такого права за життя не набув, то спадкоємиця - позивачка по справі не може його успадкувати, бо воно не входить до складу спадщини. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності до заявлених вимог позивача, суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 4 статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як зазначено позивачем та не спростовано представником відповідача позивачка дізналася про ймовірне порушення свого права в квітні 2020 р., а з позовом до суду за його захистом звернулася 02.11.2020 р., тобто в межах строку, встановленого ч.1 ст.257 ЦК України. Натомість представник відповідача помилково вважає, що в даній справі пропущено строк позовної давності, оскільки з позовом про визнання права на спадщину на земельну частку (пай) звернулася спадкоємиця [PERSON] , а не особа, яку не внесено до списку осіб, що мають право на пай - [PERSON] з позовом про визнання права на земельну частку (пай). Остання повинна була знати про порушення свого права на пай з 25.12.1995 р. - з моменту отримання КСП «Нива» державного акту на право колективної власності на землю. Суд встановив, що за життя [PERSON] не набула права на земельну частку (пай), так як не вирішувала питання про виділення їй земельної частки (паю) та видачу правовстановлюючих документів на пай. Стороною позивача не надано суду доказів належності померлій [PERSON] на час відкриття спадщини права на земельну частку (пай) у колективній власності на землю, тому підстави для визнання за позивачкою в порядку спадкування права на вказаний пай відсутні. Враховуючи вище викладене суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в позов не підлягає задоволенню, то судовий збір залишається за позивачем.

Outcome: dismissed