Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-05 00:00:00

01.08.2022р.\~ [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2016 по 2020 рік. У шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Вже після розірвання шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . На теперішній час діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Рішенням суду з відповідача були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] . Однак, аліменти [PERSON] не сплачує та відмовляється добровільно допомагати у матеріальному утриманні дітей. В зв`язку з тим, що відповідач не бажає самостійно виконувати свій батьківський обов`язок по забезпеченню малолітніх доньки та сина фінансово, [PERSON] просила стягнути з нього аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття. Крім цього, позивач вказала, що на теперішній час її матеріальне становище погіршилося, оскільки з вересня 2021 року вона не працює так як перебуває у декретній відпустці по догляду за сином до досягнення ним трирічного віку. За цих обставин та посилаючись на положення ст.. 84 СК України, просила стягнути з відповідача на своє утримання аліменти в розмірі 2000,00 гривень щомісячно до досягнення малолітнім [PERSON] трирічного віку. 28.09.2022р. до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги частково, а саме стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 1500,00 грн., що наближено відповідатиме мінімальному гарантованому розміру аліментів, передбаченому ст.. 182 СК України (50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). В задоволенні вимог про стягнення аліментів на утримання позивача просив відмовити, оскільки його матеріальний стан є скрутним та не дозволяє йому утримувати матір до досягнення дитиною трирічного віку. 18.10.2022р. представник позивача [PERSON] подала до суду відповідь на відзив в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина та дружини в розмірах, вказаних в позовній заяві, оскільки [PERSON] є здоровою, працездатною особою, працевлаштований та має змогу сплачувати аліменти. Твердження відповідача про його тяжкий матеріальний стан не відповідають дійсності та мають на меті ввести суд в оману з метою присудження аліментів в розмірі, який відповідатиме інтересам платника, а не позивача та їхнього сина. В судовому засіданні\~14.09.2022р. представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. При визначенні розміру аліментів просила врахувати стан здоров`я дитини, який має захворювання очей та потребує постійного лікування. В останнє судове засідання представник позивача не з`явилася, письмовим клопотанням, яке надійшло до суду 06.01.2023р. просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримує. Відповідач в судовому засіданні 14.09.2022р. позов визнав частково та погодився сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 2000,00 гривень. Аліменти на дружину не визнав та пояснив, що припинення шлюбних відносин відбулося з ініціативи та бажання позивачки. Після розірвання шлюбу проживали разом однією сім`єю, він утримував дружину та двох дітей. В липні 2022 року [PERSON] вирішила жити окремо та попросила його з`їхати, а в серпні 2022р. позивач, забравши дітей, виїхала до Ірландії та проживає там до теперішнього часу. Від утримання дітей він не відмовляється, однак не в тих сумах, які заявляються до стягнення позивачем. Також зазначив, що має задовільний стан здоров`я, працездатний вік, являється підприємцем, однак через війну в Україні, підприємницька діяльність на теперішній час припинена. Щомісячний його дохід становить близько 10000,00 гривень. Також на його утриманні перебуває донька від першого шлюбу [PERSON] , 2006 р.н. В останнє судове засідання [PERSON] не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 06.01.2023р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши позицію сторін щодо предмету спору, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 січня 2016 року, який був розірваний рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.09.2020р. [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що на теперішній час діти проживають разом з матір`ю. Батько проживає окремо. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.11.2020р. стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000,00 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. Позивач зазначає, що між нею та відповідачем не було досягнуто домовленості щодо участі [PERSON] в утриманні малолітнього сина [PERSON] . В добровільному порядку відповідач кошти не надає, що змусило [PERSON] звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1, 2 ст. 155 СК\~України\~визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають\~ґрунтуватися\~на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не\~можуть\~здійснюватися\~всупереч\~інтересам дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину становить\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку і\~може бути\~присуджений судом\~у разі\~достатності заробітку\~(доходу)\~платника аліментів. (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», установлено, що у 2023 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2272 гривні. Частина 3 ст. 182 СК України визначає, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до\~частини першої\~і другої\~статті 184\~СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Для визначення розміру аліментів суд, відповідно до ч.1 ст. 181 СК України, врахував наступні обставини. Згідно довідки лікаря медичного центру «Дитячий зір» та довідки, виданої лікарем окулістом за результатом обстеження [PERSON] вбачається, що в останнього діагностовано: збіжну співдружну альтернуючу косину з перевагою лівого ока. Анізометропія. Гіперметропія середини лівого ока з астигматизмом. Рекомендовано [PERSON] і підбір окулярів. Згідно останнього запису в трудовій книжці [PERSON] , останній був звільнений в 2012 році за згодою сторін на підставі наказу №55-к від 03.09.2012р. Податковою декларацією підтверджується, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, за видом діяльності згідно КВЕД 93.13 «Діяльність фітнес-центрів», однак, доходів від підприємницької діяльності за звітний період 2022 року не задекларовано. Згідно договору оренди квартири від 12.09.2021р. вбачається, що у тимчасовому платному користуванні [PERSON] перебуває квартира в [ADDRESS] . Орендна плата щомісяця становить 150 доларів США (6000,00 гривень). Договір укладено до 12 квітня 2022р. Також, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 21.10.2022р. за клопотанням представника позивача було витребувано з Територіального сервісного центру МВС №4649 інформацію про реєстрацію за [PERSON] , [INFO] , транспортних засобів, починаючи з 01.01.2022р. і по день надання інформації. На виконання ухвали, 01.12.2022р. до суду надійшла довідка №31/13-1619-1037 начальника ТСЦ МВС №4649, згідно якої вбачається, що починаючи з 01.01.2022 року за [PERSON] було зареєстровано легковий автомобіль марки «BMW 328І». Дата набуття у власність 28.09.2022 року. У частинах першій, третій\~статті 100 ЦПК України\~передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. У частинах першій-третій\~статті 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В постанові від 13.07.2020 р. по справі №753/10840/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду підтвердив, що скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber, є належними та допустимими доказами. В даній справі в якості електронних доказів, позивачем також було надано скрін-шот поздоровлення колективом Загороднього Володимира з Днем народження, що підтверджує його неофіційне працевлаштування на посаді директора, а також скрін-шот зі світлиною автомобіля марки «BMW» на тимчасових реєстраційних номерах, що в сукупності з довідкою №31/13-1619-1037 підтверджує придбання відповідачем даного транспортного засобу. Частиною шостою\~статті 263 ЦПК України\~передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206 цього Кодексу. Відповідно до частини першої та четвертої\~статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Таким чином, взявши до уваги стан здоров`я та матеріальне становище малолітнього [PERSON] , а саме наявність в нього захворювання очей, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є здоровою, працездатною особою, наявність в нього на утриманні окрім сина, ще двох доньок: старшої [PERSON] 2006 р.н. та спільної з позивачкою [PERSON] 2016 р.н., його матеріальний стан, який був визнаний ним в судовому засіданні в сумі 10000,00 гривень щомісячно, а також визнання позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 2000,00 грн., суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на утримання [PERSON] аліменти у визнаній ним сумі, що на думку суду буде співмірним з його фінансовими можливостями та наближено відповідатиме рекомендованому розміру аліментів, який передбачений ч.2 ст. 182 СК України, ст.. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік». Щодо стягнення аліментів на утримання дружини, то в цій частині суд виходить з наступного. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України "Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини", ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. При визначенні розміру аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд враховує матеріальний стан відповідача, доходи якого в період розгляду справи дозволили йому придбати коштовне майно у вигляді вартісного транспортного засобу, що вказує на здійснення ним витрат, які перевищують ту суму доходу, яку він визнав перед судом, а також не доведеність джерела надходження цих коштів, що в цьому випадку, згідно ч.3 ст. 182 СК України, дозволяє суду не обмежуватися розміром заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить саме з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача. Тому, з урахуванням викладеного, суд доходить висновку про те, що з відповідача можливо стягнути аліменти на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень, що ґрунтується на наявних у матеріалах доказах, а заперечення сторони відповідача таких висновків суду не спростовують. Відповідно до ч.1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1073,60 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В даній справі представником позивача не було надано суду опису виконаних нею робіт та їхню вартість. Умови договору про надання правничої допомоги чіткий розмір суми гонорару адвоката не містять, а в матеріалах справи відсутні квитанції про сплату позивачем своєму представнику коштів за отримані послуги. Таким чином, вказані обставини унеможливлюють перевірку понесених [PERSON] витрат на правничу допомогу, а тому суд не знаходить підстав для їхньої компенсації відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial