Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

В грудні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання особи такою, що не набула частку в майні колишнього колгоспного двору та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що станом на 15 квітня 1991 року у домоволодінні, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до дворів колгоспного типу, в якому проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. [PERSON] був зареєстрований у вказаному домоволодінні з 1989 року на будь-якої участі у будівництві домоволодіння та його утриманні не приймав. Зважаючи, що [PERSON] вибув з вказаного господарства на постійне місце проживання в інше місце та до свого вибуття з господарства та припинення статусу колгоспного двору не приймав участь у веденні колгоспного двору ні працею, ні коштами, то відповідно до ст.ст. 123,126 ЦК УРСР, чинного на час виникнення вказаних правовідносин, він не набув частку в майні колгоспного двору. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований до 1989 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований у Тарасовецькій сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Приймаючи до уваги, що [PERSON] у зв`язку із нетривалим перебуванням у домоволодінні до втрати статусу колгоспного двору не набув частку в майні колгоспного двору, то житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння належали голові двору [PERSON] та членам двору [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частці за кожним. [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] .. Після їх смерті відкрилася спадщина на їх частки в майні колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] . Спадщину після смерті спадкодавців своїх батьків [PERSON] та [PERSON] на 1/2 частку домоволодіння своєчасно прийняв їх син [PERSON] як спадкоємець 1 черги за законом, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння по [ADDRESS] . Спадщину після смерті спадкодавця свого батька [PERSON] на 1/2 частку домоволодіння своєчасно прийняла його донька [PERSON] як спадкоємець 1 черги за законом. Однак, у зв`язку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння. Окрім цього, позивачам [PERSON] та [PERSON] не визначена частка в майні колишнього колгоспного двору, що збереглися на теперішній час, що унеможливлює отримання ним свідоцтва про право власності на дане нерухоме майно. Просили визнати [PERSON] таким, що не набув частку в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося по теперішній час у домоволодінні, що розташовано по [ADDRESS] , визнати право власності [PERSON] на 1/2 частку вказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] та визначити [PERSON] та [PERSON] за кожною по 1/4 частки в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося по теперішній час у даному домоволодінні. Представник позивача подав до суду заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги, розглянути справу у його відсутності. Відповідачі звернулися до суду із заявами, в яких позов визнали та просили розглянути справу у їх відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачами не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року у домоволодінні, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до дворів колгоспного типу, в якому проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Положеннями ст. 126 ЦК УРСР встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. [PERSON] був зареєстрований у вказаному домоволодінні з 1989 року на будь-якої участі у будівництві домоволодіння та його утриманні не приймав. Зважаючи, що [PERSON] вибув з вказаного господарства на постійне місце проживання в інше місце та до свого вибуття з господарства тат припинення статусу колгоспного двору не приймав участь у веденні колгоспного двору ні працею, ні коштами, то відповідно до ст.ст. 123, 126 ЦК УРСР, чинного на час виникнення вказаних правовідносин, він не набув частку в майні колгоспного двору. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований до 1989 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований у Тарасовецькій сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, введення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Приймаючи до уваги, що [PERSON] у зв`язку із нетривалим перебуванням у домоволодінні до втрати статусу колгоспного двору не набув частку в майні колгоспного двору, то житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння належали голові двору [PERSON] та членам двору [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (за народження у дворі) по 1/4 частці за кожним. [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] .. Після їх смерті відкрилася спадщина на їх частки в майні колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] . Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час виникнення вказаних правовідносин, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого. Зі змісту ст. 548 ЦК УРСР вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною другою даної статті передбачено, що зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Аналіз вказаних норм та судової практики дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним або протягом шестимісячного терміну після його смерті проживав у спадковому домоволодінні. Факт продовження проживання спадкоємця у спадковому домоволодінні відразу після смерті спадкодавця є беззастережним доказом того, що спадкоємець своєчасно прийняв спадщину, тобто вступив в управління чи володіння спадковим майном. Спадщину після смерті спадкодавців своїх батьків [PERSON] та [PERSON] на 1/2 частку домоволодіння своєчасно прийняв їх син [PERSON] , а саме після смерті [PERSON] як спадкоємець 1 черги за законом, а після смерті [PERSON] як спадкоємець за заповітом, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідками Тарасовецького старостинського округу № 996 від 02 липня 2021 року та № 52 від 20 січня 2023 року. [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщину після смерті спадкодавця свого батька [PERSON] на 1/2 частку домоволодіння своєчасно прийняла його донька [PERSON] як спадкоємець 1 черги за законом, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] .. Однак, у зв`язку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння та постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі такого свідоцтва. Враховуючи, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом 1 черги після смерті свого батька [PERSON] , спадщину прийняла своєчасно, інших спадкоємців не має, то право власності на спадщину слід визнати за нею в порядку спадкування. Окрім цього, позивачам [PERSON] та [PERSON] не визначена частка в майні колишнього колгоспного двору, що збереглися на теперішній час, що унеможливлює отримання ним свідоцтва про право власності на дане нерухоме майно. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За вказаних обставин, за позивачами слід визнати по 1/4 частки у вказаному домоволодінні, як їх частки в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося на теперішній час. На підставі ст.ст. 120, 123, 126, 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 1218, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved