Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

06 жовтня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Миколаївська ТЕЦ", в якому просив поновити [PERSON] на посаді генерального директора приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» з 13 липня 2021 року в тому числі: Визнати незаконним та скасувати рішення Наглядової Ради приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль», викладені в протоколі №7 від 12 липня 2021 року, в частині відсторонення [PERSON] від виконання обов`язків генерального директора на час проведення перевірки на доброчесність. Визнати незаконним та скасувати наказ № ЗЗЗк від 13.07.2021 року про відсторонення [PERSON] від виконання обов`язків генерального директора приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль». Стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за 310 робочих днів у зв`язку із незаконним відстороненням від посади у розмірі 2 078 655,94 грн.(два мільйони сімдесят вісім тисяч шістсот п`ятдесят п`ять гри. 94 коп.). Визнати незаконним та скасувати рішення Наглядової Ради приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль», викладеш в протоколі №10 від 21 грудня 2021 року, в частині припинення повноважень генерального директора [PERSON] та розірвання укладеного з ним контракту від 09.07.2021 року. Визнати незаконним та скасувати наказ № 07к від 06.01.2022 року про звільнення [PERSON] з посади генерального директора приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль». Стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за 194 робочих днів у зв`язку із незаконним звільненням з посади у розмірі 1 315 826, 34 грн. (один мільйон триста п`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять шість грн. 34 коп.). В обгрунтування позову посилався на те, що протоколом №6 засідання Наглядової Ради приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» від 08 липня 2021 року. Наглядовою радою було обрано на посаду генерального директора ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» [PERSON] . 09 липня 2021 року з [PERSON] було укладено контракт №794. 12 липня 2021 року [PERSON] приступив до виконання обов`язків генерального директора. Протоколом № 7 засідання Наглядової Ради приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» від 12 липня 2021 року, Наглядовою радою було прийнято рішення про відсторонення [PERSON] від виконання обов`язків генерального директора на час проведення перевірки на доброчесність. Наказом № 333к від 13.07.2021 року [PERSON] в порушення закону було відсторонено від займаної посади. Протоколом № 10 засідання Наглядової Ради приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» від 21 грудня 2021 року, Наглядовою радою було прийнято рішення про припинення повноважень генерального директора [PERSON] та розірвання укладеного з ним контракту від 09.07.2021 року. Наказом від 6 січня 2022 року [PERSON] в порушення закону було звільнено із займаної посади за п. 8 частини першої статті 36 КЗпП України. 15 листопада 2022 року від представника відповідача ПАТ "Миколаївська ТЕЦ" надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, при цьому ПАТ "Миколаївська ТЕЦ" не погоджується із доводами позивача та правовими підставами позову. Ухвалою суду від 17.10.2022 року відкрито провадження у справі та призначено в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав, що зазначені в позові. В судовому засіданні представники відповідача ПАТ "Миколаївська ТЕЦ" просила відмовити у задволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» є юридичною особою. Засновником Товариства є держава в особі Міністерства палива та енергетики України. Відповідно до ст.65 Господарського Кодексу України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Відповідно до ч.3,4 ст.65 Господарського Кодексу України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи Наглядова рада (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи Наглядовій раді. Редакція Статуту ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» від 17.07.2019 затверджена позачерговими Загальними зборами ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» відповідно до протоколу від 17.07.2019 №2/2019. Згідно п.17 Статуту Наглядова рада є колегіальним органом, що здійснює захист прав акціонерів Товариства і в межах компетенції, визначеної Статутом та Законом України «Про акціонерні товариства», здійснює управління Товариством, а також регулює діяльність Дирекції. Таке ж трактування визначено і в ст.51 Законі України «Про акціонерні товариства». Згідно п.18.10 розділу 18 Статуту контракт з Генеральним директором та /або директором укладає (підписує) та/або розриває (припиняє) від імені Товариства - Наглядова Рада. Отже, згідно з нормами Господарського Кодексу України трудові відносини з керівником підприємства можуть регулюватися окремим договором, що є відмінним від трудового, у якому містяться обов`язки і відповідальність керівника та строк найму. Відповідно до п.п. 12 пункту 17.3 Статуту Товариства до виключної компетенції Наглядової ради належить обрання та припинення повноважень Генерального директора та директорів. Протоколом №6 засідання Наглядової ради ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» від 08.07.2021р, Наглядовою радою було обрано на посаду генерального директора ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» [PERSON] . Згідно до наказу від 12.07.2021 №331К [PERSON] приступив до роботи на посаді генерального директора ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» Згідно п.18.12 розділу 18 Статуту Генеральний директор та/або директор можуть бути відсторонені від здійснення повноважень за рішенням Наглядової ради. Згідно п.18.15 РОЗДІЛУ 18 Статуту Наглядова Рада має право прийняти рішення про припинення повноважень Генерального директора та розірванням ним трудових відносин, а також контракту, або рішення про відсторонення генерального директора та /або директора. Таке рішення Наглядова рада має право прийняти незалежно від строку перебування обраної особи на посаді Генерального директора та /або директора. Згідно Протоколу засідання Наглядової ради ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» №7 від 12.07.2021 \~ \~ \~ \~було прийнято рішення про відсторонення генерального директора ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» [PERSON] від займаної посади на час проведення відносно нього перевірки на доброчесність та покладено тимчасове виконання обов`язків генерального директора на члена дирекції- заступника генерального директора з фінансово-економічних питань Віру Володимирівну Звержинську. Згідно до наказу т.в.о. Генерального директора ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» від 13.07.2021 №333к відсторонено [PERSON] від займаної посади на час проведення відносно нього перевірки на доброчесність. Пунктом 2 цього наказу визначено в табелі використання робочого часу відобразити час відсторонення [PERSON] позначкою «І». Згідно п.18.17 розділу 18 Статуту Повноваження особи, обраної на посаду Генерального директора та/або директора припиняються достроково на підставах додатково визначених у трудовому договорі (Контракті) Товариства Із особою, обраною на посаду Генерального директора та /або директора. Згідно положень п.7.4 Контракту №794 від 09.07.2021, укладеного Товариством з [PERSON] , повноваження керівника можуть бути припинені, а контракт розірваний у будь-який час до закінчення строку його дії за рішенням Наглядової ради. Отже, згідно протоколу №10 від 21.12.2021 було прийнято колегіальне рішення: припинити повноваження генерального директора ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» Клецова Є.С. та розірвати укладений з ним контракт №794 від 09.07.2021. Згідно п.7.7 Контракту - якщо розірвання контракту проводиться на підставах, встановлених у цьому Контракті, але не передбачених чинним законодавством, запис про звільнення у трудовій книжці керівника Формулюється з посиланням на пункт 8 частини 1 статті 36 КЗпП, Отже, алгоритм дій врегулювання корпоративних відносин чітко регламентований Статутом підприємства, Законом України «Про акціонерні товариства» відповідно до чинного законодавства України. Доказів того, що на час вирішення справи рішення Наглядової ради відносно [PERSON] скасовані чи визнані неправомірними- суду не надано. Надаючи оцінку правомірності звільнення заявника з займаної посади, до спірних правовідносин підлягають застосуванню такі положення законодавства. 12.07.2021 \~ \~ \~ \~відповідно до протоколу засідання Наглядової ради ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» було прийнято рішення про відсторонення [PERSON] від виконання обов`язків генерального директора на час проведення перевірки на доброчесність. Таким чином, відбулася реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь в його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних відносин, що виникають між товариством та особами, якимі довірено повноваження з управління. \~ \~ \~ \~ Згідно рішення Конституційного СУДУ України від 12 січня 2010 року у справі № 1- рп/2010. уповноважений орган товариства на підставі статті 99 Цивільного кодексу України ілялі - ЦК України може у будь-який час і з будь-яких підстав усунути особу від виконання обов`язків члена виконавчого органу товариства. Зазначене усунення не є відстороненням працівника від роботи у розумінні статті 46 КЗпП України. Цим Рішенням Конституційний Суд провів чітку межу між корпоративними та трудовими відносинами, які виникають між господарським товариством і членом його виконавчого органу (директором). Як зазначає Суд, усунення директора від виконання обов`язків «за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі ст. 46 КЗпПУ». Суд вказує, що відповідні рішення уповноваженого органу товариства мають розглядатися «не в межах трудових, а в межах корпоративних правовідносин», що виникають між товариством і директором. Таким чином, повноваження директора призупиняються. Отже усунення відповідно до частини третьої статті 99 Цивільного кодексу є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснювати членом його виконавчого органу в межах корпоративних відносин з товариством повноважень у сфері управлінської діяльності. КСУ у п. 3.2 мотивувальної частини Рішення зазначив: «Усунення членів виконавчого органу товариства від виконання обов`язків (ч. 3 ст. 99 ЦКУ) або відсторонення голови виконавчого органу товариства від виконання повноважень (абзац 1 ч. 2 ст. 61 Закону України «Про акціонерні товариства») за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі ст. 46 КЗпПУ. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання ним обов`язків міститься не в приписах Кодексу законів про працю, а у ст. 99 ЦКУ, тобто не є предметом регулювання нормами трудового права». Отже, при усуненні членів виконавчого органу від виконання ними своїх обов`язків норми ЦКУ та Закону України «Про акціонерні товариства» мають пріоритет над нормами КЗпПУ, а відповідні спори мають розглядатися як корпоративні спори про відсторонення будь- якого найманого працівника. Що ж стосується усунення члена виконавчого органу товариства від виконання обов`язків на підставі ч. З ст. 99 ЦКУ, то наслідки цієї дії законом не встановлені. Тому цілком імовірно, що зазначене усунення матиме наслідки, аналогічні наслідкам відсторонення від роботи, а саме призведе до розірвання трудового договору або контракту. Отже, згідно висновків, наведених в Рішенні, норму ч. З ст. 99 ЦКУ слід застосовувати з урахуванням відповідних норм трудового законодавства, які регулюють питання прийняття та звільнення з роботи - Цим Рішенням КСУ чітко визначив корпоративний характер правових відносин між учасниками товариства та членом його виконавчого органу. Рішення підтверджує право учасників товариства оперативно реагувати на можливі зловживання члена виконавчого органу або інші дії, які можуть зашкодити діяльності товариства. Отже, можливо зробити висновок, що до моменту звільнення особа (директор, член дирекції тощо) позбавляється можливості виконувати свої посадові обов`язки саме шляхом усунення від їх виконання за рішенням уповноваженого на це органу. Нормами ч, 3 ст, 21 Кодексу законів про працю України визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосувйння контракту визначається законами України. У контракті, на відміну від трудового договору, можуть визначатися додаткові підстави припинення та розірвання контракту, не передбачені чинним законодавством. Правовий статус членів колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособового його керівника значно відрізняється від статусу інших працівників, що обумовлено специфікою його трудової діяльності, яка полягає у виконанні ним функцій по управлінню товариством. Таким чином, відповідно до норм КЗПП України, розірвання трудового договору не передбачає необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів. Таким чином положеннями Цивільного Кодексу України та Законом України «Про акціонерні товариства» врегульовано корпоративні аспекти віпнпсин членів колегіального виконавчого органу господарського товариства та його керівника. Усунення члена виконавчого органу товариства від виконання своїх обов`язків, яке передбачене частиною третьою статті 99 ЦК України, не є відстороненням працівника від роботи в розумінні статті 46 КЗпП України (абзац другий пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010). Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 вважає, що правовідносини стосовно припинення повноважень і тимчасового відсторонення члена виконавчого органу товариства від виконання його повноважень згідно зі статтею 61 Закону України «Про акціонерні товариства» та частиною третьою статті 99 ЦК України також не є відстороненням працівника від роботи у розумінні статті 46 КЗпП України. Хоча відповідні рішення уповноваженого на їх прийняття органу товариства можуть мати наслідки і в межах трудових відносин, але визначальними за таких обставин є відносини корпоративні. Отже, припинення повноважень члена виконавчого органу чи його тимчасове відсторонення від виконання повноважень відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України, статті 61 Закону України «Про акціонерні товариства» є діями уповноваженого органу відповідного товариства, необхідними для оперативного реагування на певні діяння такого члена й унеможливлення здійснення ним повноважень з управління товариством. Отже, позивач перебував на посаді Генерального директора ПРАТ «Миколаївська ТЕЦ». Наглядовою радою в установленому законом порядку прийнято рішення про припинення його повноважень директора, яке є чинним та не оскаржено Позивачем. На виконання рішення Наглядової ради, що викладене в протоколі №7 від 12.07.2021 про відсторонення [PERSON] від виконання обов`язків [PERSON] від виконання обов`язків генерального директора на час проведення перевірки на доброчесність, Товариство видало Наказ №333к від 13.07.2021 про відсторонення з 13.07.2021 [PERSON] із займаної посади. Наказ було підписано т.в.о генерального директора [PERSON] . Статтею 21 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з частиною 3 вказаної статті особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Отже, позивач перебував на посаді Генерального директора ПРАТ «Миколаївська ТЕЦ». Наглядовою радою в установленому законом порядку прийнято рішення про припинення його повноважень директора, яке с чинним та не оскаржено Позивачем. Відповідно відсутні підстави для висновку, що відповідачем було порушено права та інтереси позивача у справі при розірванні з ним трудових відносин. Щодо вимог позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП Українипри винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку (частини 1 статті 117 КЗпП України). Отже, суд приходить до висновку, що стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в порядку статті 235 КЗпП України має похідний характер від вимоги про поновлення на роботі, коли стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. З огляду на наведене, у разі відмови в задоволенні позову про поновлення на посаді у задоволенні зазначеної вимоги за наведеною підставою також необхідно відмовити. Що стосується вимог позову про визнання незаконним та скасування наказу №333к від 13.07.2021 про відсторонення з 13.07.2021 [PERSON] із займаної посади суд зазначає наступне. На виконання рішення Наглядової ради, що викладене в протоколі №7 від 12.07.2021 про відсторонення [PERSON] від виконання обов`язків [PERSON] від виконання обов`язків генерального директора на час проведення перевірки на доброчесність, Товариство видало Наказ №333к від 13.07.2021 про відсторонення з 13.07.2021 [PERSON] із займаної посади. Наказ було підписано т.в.о генерального директора [PERSON] . Проте, в позові зазначено, що [PERSON] не ознайомлений з наказом №333к від 13.07.2021р. та в зазначеному наказі не визначено строки та предмет перевірки. Товариство, в свою чергу, Наказом №333к лише виконало рішення Наглядової Ради, що є передумовою для вчинення Товариством дій і законом не передбачено обов`язок зазначати строк та предмет перевірки.. Таким чином, цей наказ не є незаконним та не підлягає скасуванню, а з огляду на встановлені судом обставини щодо законності звільнення позивача не позбавляє його права на труд та не порушує його конституційних прав. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодуванню позивачеві не підлягають, а про стягнення судових витрт з позивача у разі відмови ук позові від відповідачів відповдного клопотання з наданням підтверджуючих документів не надходило.

Outcome: dismissed