Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

В листопаді 2022 року адвокат Неголюк С.Б. звернувся в суд в інтересах [PERSON] із зазначеним позовом, у якому просив визнати виконавчий напис, вчинений 15 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем, зареєстрований за № 3146, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у приватного нотаріуса були відсутні правові підстави для видачі виконавчого напису, оскільки сума заборгованості не може вважатися безспірною, сума грошової вимоги обчислена не вірно. Відповідачем не було подано нотаріусу документи, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку. На момент вчинення оспорюваного виконавчого напису, норма яка дозволяла вчиняти їх на договорах, о є нотаріально не посвідченими була визнана судом нечинною. При вчинені виконавчого напису, нотаріус не отримував від боржника чи від стягувача первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення. Позивач не погоджується та вважає недоведеним факт видачі йому суми кредиту за кредитним договором, та з нарахуванням і обрахунком сум заборгованостей. Також, вказує, що він як боржник не отримував повідомлення про усунення порушення, його не повідомлено про вчинення виконавчого напису. З врахуванням вказаних правових підстав просив позов задовольнити, та стягнути з відповідача судові витрати, що складаються з 992,40 гривень судового збору та 4500 гривень витрат на професійну правову допомогу. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги відповідач не визнає з наступних підстав. Між [PERSON] та ТОВ «КФ.ЮА» було укладено кредитний договір №1-1-154442 від 10.05.2019 року, відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» набуло право вимоги до позивача внаслідок укладення з первісним кредитором договору про відступлення права вимоги №20190916-П від 16.09.2019 року. Позивач не надав суду жодних доказів належного виконання зобов`язання. Щодо судових витрат, то представник відповідача просить зменшити витрати на правову допомогу в зв`язку з їх не співмірністю по даній категорії спорів до нуля гривень. Пояснень третьої особи щодо позову відповідно до ст. 181 ЦПК України суду не надано. Позивач в судове засідання не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення, у відзиві зазначив про розгляд справи без участі представника відповідача. Третя особа - приватний нотаріус в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 15 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис № 3146, про стягнення із [PERSON] в користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» грошових коштів за договором позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-154442 від 10 травня 2019 року укладеним з ТОВ «КФ.ЮА» в розмірі 16837,14 гривень заборгованості, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 8500 гривень; заборгованість за несплаченими відсотками 3569,66 гривень; заборгованість за комісією 4267,50 гривень 3% річних 499,98 гривень. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату із стягувача за домовленістю сторін в розмірі 700 гривень. Загальна сума стягнення за виконавчим написом складає 16837,14 гривень. У виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 16 вересня 2019 року по 01 лютого 2021 року. В виконавчому написі зазначено, що стягувач набув право вимоги за кредитним договором на підставі Договору відступлення прав вимоги №20190916-П від 16 вересня 2019 року. 14 квітня 2021 постановою приватного виконавця Кушніра Олега Вікторовича відкрито виконавче провадження ВП 65160599, з примусового виконання виконавчого напису №3146 від 15.03.2021 року. 10.05.2019 року між [PERSON] та ТОВ «ІФ.ЮА» укладено договір позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-154442. Згідно розділу 9 якого передбачено графік платежів, визначено суму основного боргу в розмірі 8500 гривень та 4684,02\~ гривні суму процентів. Визначено, що останній платіж повинен бути проведений 16.10.2019 року. Позивачем, шляхом створення одноразового ідентифікатора підписано заяву-формуляр про акцептування оферти. Даними договорами встановлено процентну ставку в розмірі 1% в день, визначено, що реальна процентна ставка складає 268,18%, загальна (орієнтовна вартість кредиту) 1384,02 гривень (розділ 5.3 заявки). Розділом 8 визначено, що пеня нараховується з 41 дня прострочення кредиту, штраф за кожен день прострочення внесення ануїтентного платежу 200 гривень. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок) для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. У даному випадку не можливо встановити, які надано представником товариства нотаріусу на підтвердження факту безспірності заборгованості, оскільки приватним нотаріусом не надано суду копій документів, які були підставою для вчинення напису.\~ Також, співставляючи умови кредитного договору та виконавчого напису, суд звертає увагу, що за останнім стягнуто заборгованість за відсотками та одночасно заборгованість за 3% річних. Проте, неправомірним є застосування одночасно регулятивної норми частини 1 статті 1048 ЦК України про відсотки за договором позики та охоронної норми частини 2 статті 625 ЦК України про стягнення інфляційних збитків і 3 % річних.\~ Окрім цього, при наданні документів суду відповідачем не подано документів, які були надані саме нотаріусу при вчиненні виконавчого напису. Таким чином із наданих суду документів не встановлено, що за період стягнення заборгованості, борг [PERSON] по кредитному договору становив саме ту суму, яка запропонована нотаріусом до стягнення у виконавчому написі. Крім того, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на договорі, який не є нотаріально посвідченим. Тому виконавчий напис слід визнати такими, що не підлягає виконанню. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Тому витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 992,40 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь державного бюджету України. В п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України вказано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати\~ на професійну правничу допомогу. Відповідно до п.\~ 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат\~ розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються\~ у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Представником [PERSON] в суді був адвокат Неголюк С.Б.. діяв на підставі укладеного сторонами договору про надання правової допомоги від 20.10.2022 року. Згідно з актом виконаних робіт вартість робіт встановлено в розмірі 4500 гривень, з них: 500 гривень усна консультація з вивченням документів та аналізом судової практики, 1500 гривень послуга з написання адвокатського запиту та відправлення його до приватного виконавця, 2500 гривень послуга з написання, оформлення та подання позовної заяви. У частині четвертій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В свою чергу, в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В свою чергу, за змістом\~ цивільно-процесуального закону суд позбавлений можливості зменшувати обґрунтований розмір витрат на професійну правову допомогу за власної ініціативи. Однак, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру витрат. Таким чином, суд приходить до висновку, що зважаючи на те, що справа не є складною, а типовою, враховуючи витрачений адвокатом час, а також ту обставину, що послуга з написання адвокатського запиту за вартістю є неспівмірною з складністю справи та кількістю витраченого часу на надання даної послуги, та вона фактично входить в послугу з підготовки позовної заяви, додатків до неї, заяву обґрунтовано належними на те правовими підставами частково, стягненню підлягають судові витрати в розмірі 3000 гривень. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 12, 13, 15, 16, 524, Цивільного кодексу України,

Outcome: approved