Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

позивач ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та просить суд визнати протиправними дії [PERSON] та [PERSON] при поданні заяв на реєстрацію місця проживання [PERSON] , 2009 р.н. у предметі іпотеки - квартирі [ADDRESS] , скасувавши реєстрацію місця проживання неповнолітньої дитини, посилаючись на порушення відповідачами умов договору іпотеки № 11164076000-З від 04.06.2007. В обґрунтування вимог зазначено, що 04.06.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11164076000, за умовами якого [PERSON] було надано кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 17 400,00 доларів США з відсотковою ставкою 13,50% річних. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, 04 червня 2007 року було укладено договір іпотеки № 11164076000-З, за умовами якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] та накладено обтяження на вказане нерухоме майно. 13.02.2012 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 2 та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до яких до позивача перейшло право вимоги за вказаними вище договорами кредиту та іпотеки. За відомостями про зареєстрованих осіб № 8/21 від 05.08.2021 у квартирі, яка перебуває в іпотеці, було зареєстровано три особи, а саме: [PERSON] з 21.03.1997, [PERSON] з 16.07.2004 та неповнолітній [PERSON] з 22.09.2009. Тобто неповнолітня дитина була зареєстрована після 04.06.2007, після укладення договору іпотеки. Більш того, [PERSON] та [PERSON] надали нотаріальну згоду на виселення та зняття з реєстрації місця проживання у випадку невиконання зобов`язань за договором надання споживчого кредиту, у забезпечення якого був укладений договір іпотеки. В пункті 2.4.9 договору іпотеки [PERSON] та [PERSON] , як іпотеко давці, зобов`язались не надавати дозвіл на реєстрацію в предметі іпотеки фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя, які не надавали згоди на реєстрацію будь-кого в іпотечному майні. Отже вже після укладення договору іпотеки 04.06.2007 органами реєстрації було зареєстровано місце проживання однієї особи і це всупереч тому, що зазначене нерухоме майно знаходилось під двома обтяженнями (заборона та іпотека) та за відсутності дозволу зі сторони АТ «УкрСиббанк» та/або ТОВ «Кей-Колект». Більш того, реєструючи неповнолітніх осіб у нерухомому майні, яке є предметом іпотеки, іпотекодавець спричини в обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотеко держателя. Отже жодна із зареєстрованих осіб не має достатніх правових підстав для реєстрації у вищевказаній квартирі, жодних договорів про надання у користування цього майна із ТОВ «Кей-Колект» не укладалось. Відповідачі свідомо порушили умови договору та статті 9, 10 Закону України «Про іпотеку», статтю 628 ЦК України, оскільки реєстрація місця проживання особи у квартирі тісно пов`язана з правом на володіння та користування такою квартирою, яке було обмежене договором іпотеки. Тому просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 16 січня 2023 року розгляд справи ухвалено проводити у порядку заочного розгляду справи. У судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України У матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає. Відповідачі причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не подали. Представники третіх осіб письмових заперечень до суду не подали. Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом, 04 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11164076000, відповідно до якого останній, як позичальник, отримав кредит у сумі 17 400,00 доларів США строком до 03 червня 2014 року (а.с. 7-9 - копія договору). У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та іпотекодавцями [PERSON] і [PERSON] укладено договір іпотеки № 11164076000-З від 04 червня 2007 року, відповідно до умов якого предметом іпотеки являється нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11 - копія договору), яке належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва направо власності на житло від 23.03.2007. За відомостями Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної у місті ради, у вказаному житловому приміщенні, яке являється предметом іпотеки, зареєстровані: з 21.03.1997 [PERSON] , з 16.07.2004 [PERSON] , з 22.09.2009 неповнолітній [PERSON] , [INFO] (а.с. 32-34). Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України). Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Кей-Колект» посилалося на те, що в порушення пункту 2.4.9 договору іпотеки, іпотекодавці зобов`язались не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотеко держателя, однак зареєстрували неповнолітню дитину. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Наслідки невиконання зобов`язання передбачені статтею 611 ЦК України. Частиною другою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом Згідно з частинами першою, третьою статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не допускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Верховний Суд у постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 205/1964/21 (провадження № 61-5341св22) звернув увагу на те, що ні положеннями ЦК України, ні положеннями Закону України «Про іпотеку» не передбачено обмежень прав членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини четвертої статті 9, частини першої, четвертої статті 156 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. З аналізу положень частини другої статті 64 ЖК України та частини першої статті 405 ЦК України слідує, що члени сім`ї власника будинку (квартири) (дружина власника, їх діти і батьки), які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з частинами другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Право дитини на проживання в сім`ї разом з батьками передбачене також статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства». Частинами другою-четвертою статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна. Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»(у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) було встановлено обов`язок батьків або інших законних представників зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] був зареєстрований через півроку після свого народження (з 22.09.2009 ) за адресою проживання (реєстрації) своєї матері, відповідача [PERSON] , на виконання вищевказаних вимог норм чинного законодавства, та дозвіл на реєстрацію дитини не потребувався, бо за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї, однак на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (частина друга статті 156 ЖК України). Крім того, за загальним правилом, визначеним статтею 40 Закону України «Про іпотеку», підставою для виселення всіх мешканців з житлової нерухомості є звернення стягнення на предмет іпотеки, однак ТОВ «Кей-Колект» не навів даних, які б свідчили про звернення стягнення на нерухоме майно по [ADDRESS] . З урахуванням положень статті 47 Конституції України, статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України, виселення з іпотечного майна відбувається при реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на іпотечне майно, чого у спірних правовідносинах не встановлено. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята статті 81 ЦПК України). Позивачем не доведено, що відповідачі у порушення пункту 2.4.9 договору іпотеки надали дозвіл для реєстрації місця проживання у вказаній квартирі неповнолітнього [PERSON] та не доведено, що реєстрація у спірному будинку члена сім`ї іпотекодавців, а саме неповнолітньої дитини відповідача [PERSON] , порушує права позивача та перешкоджає йому у реалізації ним прав іпотекодержателя. Посилання заявника на недобросовісну поведінку іпотекодавців, порушення ними умов договору можуть свідчити про наявність підстав для застосування до сторони договору відповідних правових наслідків, встановлених договором або законом (постанова Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 205/1964/21 (провадження № 61-5341св22). Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, сплачених ним при подачі позову (а.с. 1), однак оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed