Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного 17 лютого 2022 року із [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що шлюб укладений в м.Маріуполь, де сторони проживала до початку військової агресії Російської Федерації. Через бойові дії вона втратила роботу і сторони переїхали на тимчасове проживання в м.Ковель. Зважаючи на відсутність спільних дітей та труднощі, які виникли, відповідач не бажає зберігати сім`ю. Емоційна напруга та сварки негативно впливають на психологічне здоров`я позивача, що зумовило звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судове засідання сторони не з`явились. Кожен подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач проти задоволення позову не заперечив. Фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. \~ \~ \~ \~ Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. За матеріалами справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.02.2022 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №51). Від шлюбу дітей немає. Позивачка є громадянкою України, що підтверджено паспортом громадянина України серії [NUMBER] . Відповідач є громадянином Вірменії, що підтверджено копією паспорту [NUMBER] , що виданий органом 027. Під час розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтями\~27,\~28 ЦПК України. Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина перша\~статті 27 ЦПК України). Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні (частини друга та десята\~статті 28 ЦПК України). З огляду на подані сторонами заяви суд не вбачає перешкод для розгляду справи за останнім відомим місцем спільного проживання. Відповідно до\~ст.4\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право»\~(далі\~-\~Закон №\~2709-IV) Право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (ст.63 Закону №\~2709-IV). Статей 60 Закону 2709-IV передбачено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої\~статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Отже, Закон України «Про міжнародне приватне право» визначив чотири колізійні прив`язки у визначенні закону, яким має керуватися подружжя під час вирішення питання про припинення шлюбу: 1) спільний особистий закон подружжя (lex patrie); 2) закон спільного місця проживання подружжя, за умови, що один з подружжя продовжує проживати у цій державі (lex domicilii); 3) право держави, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином (proper law); 4) закон, обраний подружжям ( [PERSON] ). В силу ст.75 Закону підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися. Згідно зі\~ст.16\~Закону особистим\~законом фізичної\~особи вважається\~право держави,\~громадянином якої\~вона є. Якщо\~фізична особа\~є громадянином\~двох або\~більше держав,\~її особистим\~законом вважається\~право тієї\~з держав,\~з якою\~особа має\~найбільш тісний\~зв`язок,\~зокрема,\~має місце\~проживання або\~займається основною\~діяльністю. Особистим\~законом особи\~без громадянства\~вважається право\~держави,\~у якій\~ця особа\~має місце\~проживання,\~а за\~його відсутності\~-\~місце перебування. Особистим\~законом біженця\~вважається право\~держави,\~у якій\~він має\~місце перебування. При визначенні особистого закону відповідно до частин другої і третьої цієї статті вважається, що якщо недієздатна особа змінила місце свого проживання без згоди свого законного представника, то така зміна не спричиняє зміну особистого закону такої особи. У цій справі сторони не мають спільного особистого закону, проте позивачка є громадянкою України, проживає на її території, тому суд вважає правильним та можливим застосування норм матеріального права України, як права держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання. Відповідно до\~ статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу статей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст.110 СК України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а також, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина третя статті 109 СК України, стаття 112 СК України). У пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21.12.2007 року\~надано роз`яснення, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї\~державою полягає,\~зокрема,\~в тому,\~що шлюб\~може бути\~розірвано в\~судовому порядку\~лише за\~умови,\~якщо встановлено,\~що подальше\~спільне життя\~подружжя і\~збереження шлюбу\~суперечитиме інтересам\~одного з\~них чи\~інтересам їх\~дітей.\~Із цією\~метою суди\~повинні уникати\~формалізму при\~вирішенні позовів\~про розірвання\~шлюбу,\~повно та\~всебічно з`ясовувати\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~враховувати наявність\~малолітньої дитини,\~дитини-інваліда\~та інші\~обставини життя\~подружжя,\~забезпечувати участь\~у судовому\~засіданні,\~як правило,\~обох сторін,\~вживати заходів\~до примирення\~подружжя. На час розгляду справи судом примирення між сторонами не відбулось. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З урахуванням наведеного суд вважає необхідним шлюб між сторонами розірвати. Судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Outcome: approved