Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

Заявниця звернулася в суд з вказаною вище заявою. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 05.02.2011 між нею та [PERSON] укладено шлюб, який розірваний рішенням Тульчинського районного суду від 12.12.2022. В шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , 2011 р.н. та [PERSON] , 2018 р.н. [PERSON] останнім часом почав вчиняти відносно заявниці неправомірні дії внаслідок чого вона зверталася із відповідними заявами в поліцію, де зафіксовано вказані обставини. Постійні незаконні дії із боку чоловіка стали підставою проживання ними окремо, а саме заявник разом із дітьми змушена винаймати житло. Втім, [PERSON] не залишає в спокої [PERSON] та дітей, а саме вишукує зустрічі, під час яких вчиняє насильницькі дії психологічного характеру, за що був притягнутий до відповідальності за ст. 1732 КУпАП. Постійно викликати працівників поліції заявниці соромно, але вжиття заходів є необхідними. За результатами перевірок заяв до поліції відносно [PERSON] складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 1732 КУпАП, які 05.10.2022 та 03.11.2022 розглянуті Тульчинським районним судом, та останнього визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень. Також на час звернення до суду із даною заявою в Тульчинському районному суді зареєстровано справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення домашнього насильства відносно дружини справа № 148/1991/22 та справа № 148/2131/22, по яких рішення ще не прийнято. Таким чином [PERSON] вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо себе [PERSON] просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на шість місяців, яким визначити обмеження його прав, а саме: заборони наближатися на відстань, що менше 100 (сто) м до місця проживання (перебування), роботи, постраждалої особи та їх спільних дітей; заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою та/або їх спільними дітьми або контактувати з нею/ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В судове засідання заявник не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Від її представника, адвоката Кугутюка О.В., до суду надійшла заява, в якій він просить розглянути справу у його відсутність та відсутність заявника. На задоволенні заяви наполягає та просить її задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. У відповідності до ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі. В судовому засіданні згідно копії паспорта серії [NUMBER] судом встановлено, що місце проживання заявника зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3). З рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.12.2022 встановлено, що шлюб між заявником та [PERSON] розірвано (а.с. 5, 6). З копії постанови Тульчинського районного суду №148/1260/22 від 05.10.2022 встановлено, що 25.07.2022 по [ADDRESS] [PERSON] вчинив сварку із дружиною [PERSON] , під час якої ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. (а.с. 7). З копії постанови Тульчинського районного суду №148/1617/22 від 03.11.2022 встановлено, що [PERSON] 06.09.2022 о 08:40 год. по [ADDRESS] біля будинку своєї дружини почав чіплятись, виражатись нецензурною лайкою в бік дружини, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розмірі 170 грн. (а.с. 8). З роздруківки з офіційного вебпорталу судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою сторінки: http://tl.vn.court.gov.ua/sud0226/ встановлено, що на розгляді судді Тульчинського районного суду Вінницької області Саламахи О.В. знаходяться адміністративні матеріали № 148/2131/22 та № 148/1991/22 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення домашнього насильства відносно дружини (а.с. 10). Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно п.п. 3, 6, 7, 8, 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Пунктом 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - колишнє подружжя. Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов&apos;язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що домашнє насильство з боку [PERSON] по відношенню до [PERSON] носить постійний та регулярний характер. Так, в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт того, що [PERSON] неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо колишньої дружини [PERSON] за місцем її проживання. Вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи не виключаються та є реальними. Тому для забезпечення ефективного захисту слід застосувати обмежувальний припис шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», зокрема, заборонити [PERSON] наближатися на відстань меншу ніж 100 метрів до місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Суд також вважає, що обмежувальний припис слід застосувати строком на три місяці, а не на шість, як про те просить заявник, оскільки підстав для застосування обмежувального припису на такий довгий термін суд вважає недоцільним. Щодо інших заявлених вимог, а саме: заборони наближатися на відстань, що менше 100 (сто) м до місця роботи [PERSON] , заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою та/або їх спільними дітьми або контактувати з нею/ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, то заявником на підтвердження існування даних обставин належних та допустимих доказів не представлено, як і доказів того, що [PERSON] вчинялося домашнє насильство по відношенню до дітей. А тому в цій частині підстав для задоволення заяви суд не вбачає. З огляду на викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення заяви [PERSON] . Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial