Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить поділити рухоме майно, виділивши їй згідно переліку на загальну суму 200000 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 1985 року по 07 липня 2022 року вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду. За час шлюбу ними було придбано ряд рухомого майна на загальну суму 491400 грн, яке є їх спільною сумісною власністю й згоди щодо добровільного розподілу якого вони не досягли, в зв`язку з чим і звернулась за захистом своїх прав до суду. Позивачка, як і її представник, у судовому засіданні заявлені вимги підтримала й просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснила, що майно, яке перераховане в позовній заяві, було нажито ними протягом всього періоду подружнього життя й знаходиться у домогосподарстві відповідача, який є його власником. Він вигнав її з дому, в зв`язку з чим вона вже не мала доступу до вказаного майна та можливості скласти акт опису спільного майна подружжя. В 2017 році вона також була вимушена залишити відповідача й вони добровільно поділили між собою ряд спільно набутого майна, а коли вона через півтора року повернулась, то привезла назад частину майна, яке є тотожним переліку її позовної заяви (шафа-стінка жовта вартістю 2000 грн, холодильник «Норд», два ліжка, один велосипед (жіночий). Зазначає, що трактором керувати не може, проте по господарству сама добре справляється з конем та засобами й обладнанням до нього. Відповідач відзиву на позов не подав і на неодноразові виклики до суду не з`явився. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі й просив у їх задоволенні відмовити, оскільки позивачкою не доведено обсягу та наявності перерахованого нею в заяві майна, його належності до спільного сумісного майна подружжя й оціненої вартості. Також вказує, що частина з цього майна вже була предметом поділу між подружжям в 2017 році, що відображено в акті. Зауважує, що зазначене в переліку позовної заяви майно: плитка, хвіртка металева, ворота металеві, паркан з плоского шифера, пластикові вікна, пластикова вагонка, вартість плитки, шифер на стінах будинку є невід`ємною частиною домогосподарства, яке належить на праві особистої власності відповідачу, а тому не підлягає поділу за цим позовом. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.60\~СК України\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається,\~що кожна\~річ,\~набута за\~час шлюбу,\~крім речей\~індивідуального користування,\~є об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя. Приписами ст.367, 372 ЦК України, ст.71 СК України передбачено, що майно, яке є у спільній частковій чи спільній сумісній власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними, а при наявності спору в судовому порядку. Згідно з ч.1 ст.70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Водночас положення ст.57 СК України визначають підстави для визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка. Окреслені норми\~законодавства вказують\~на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок був сформульований Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року по справі №372/504/17. В судовому засіданні встановлено, що 14 вересня 1985 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, який розірвано за рішенням Борзнянського районного Чернігівської області від 07 липня 2022 року, що набрало законної сили 09 серпня 2022 року. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. У 2017 році сторони близько півтора року разом не проживали й добровільно поділили між собою частину спільно набутого рухомого майна, про що зазначено в акті від 08.04.2017р.; при цьому, режим окремого проживання в судовому порядку не встановлювали. Вирішуючи питання про поділ між колишнім подружжям майна, яке позивачка наводить у заяві, вважаючи його спільним сумісним майном, суд виходить з наступного. Як зазначено в п.22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при розгляді спорів між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З огляду на викладене, з перерахованого [PERSON] у позовній заяві майна на загальну суму 491400 грн підлягає виключенню майно на суму 206000 грн, а саме: - автомобіль «Нива» та два мопеди, оскільки є транспортними засобами, які в силу положень Закону України «Про дорожній рух», постанови Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998р. «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» підлягають обов`язковій державній реєстрації, однак жодних доказів на підтвердження придбання та реєстрації їх у період шлюбу за одним із подружжя позивачка суду не надала й не клопотала про витребування відповідних доказів з зазначенням ідентифікуючих ознак цих транспортних засобів, тоді як відповідач заперечує перебування даного майна у власності сторін; - плитка,\~хвіртка металева,\~ворота металеві,\~паркан з\~плоского шифера,\~пластикові вікна,\~пластикова вагонка,\~вартість плитки,\~шифер на\~стінах будинку, оскільки вони є невід`ємною складовою частиною домогосподарства, де проживало подружжя і яке виходячи з пояснень сторін належить на праві особистої власності відповідачу; водночас, позивачка у відповідності до приписів ст.62 СК України не позбавлена можливості звернутися до суду з окремим позовом про компенсацію вартості зроблених у домоволодінні за рахунок вказаного майна поліпшень чи визнання домогосподарства об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, при цьому має бути проведене відповідне експертне дослідження; - один велосипед (жіночий), шафа-стінка жовта (вартістю 2000 грн), холодильник «Норд», два ліжка, оскільки дані речі згідно акту розподілу від 08.04.2017р. вже були поділені між подружжям і стали особистою приватною власністю позивачки, в зв`язку з чим їх повторне включення до переліку спільного сумісного майна подружжя є безпідставним; водночас, знаходження цих речей у відповідача й неможливість позивачки реалізувати всі правомочності власника щодо них може бути підставою для звернення до суду з позовними вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння. Вказані в акті розподілу від 08.04.2017р. пральна машина, покриття на пол, зерно та дрова не є тотожними переліку позовної заяви, а раніше залишені в спільному користуванні подружжя косарка, гребка та трактор вказують на можливість їх віднесення до об`єктів спільного сумісного майна й таких, що підлягають поділу між сторонами. Отже, решта наведеного в позовній заяві рухомого майна на загальну суму 285400 грн (491400 - 206000) є спільним сумісним майном подружжя й підлягає поділу між ними відповідно до засади рівності часток; на 1/2 ідеальну частку кожного з подружжя припадає майна на суму 142700 грн. При цьому, суд відхиляє твердження представника відповідача про недоведеність позивачкою наявності, обсягу та вартості вищевказаного майна виходячи з наступного. За змістом положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч.2 ст.82 ЦПК України відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. В ході підготовчого судового засідання 21.12.2022р. у відповідності до його завдань (ст.189 ЦПК України) суд з`ясовував у відповідача заперечення проти позовних вимог, оскільки ним не було подано відзиву; останній не оспорював обсягу, оціненої позивачкою вартості, придбання саме у період перебування в зареєстрованому шлюбі й віднесення до спільного сумісного майна, а також наявності цього майна в належному йому домогосподарстві, наводячи кількісно-якісні характеристики. Наявність встановленого судом майна, що підлягає поділу між сторонами як спільне сумісне майно подружжя, також підтверджується копіями документів на окремі речі (електричний бойлер, бензопили «STIHL»), фотознімками (саморобного трактора та брички), показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] , яка повідомила про неможливість розподілу між Корнієнками майна у добровільному порядку зі складенням відповідного акту через вчинення відповідачем насильства стосовно позивачки та видворення її з будинку. Відтак, у суду немає обгрунтованих сумнівів щодо достовірності вказаних обставин та добровільності їх визнання безпосередньо самим відповідачем, а тому в силу приписів ч.1 ст.82 ЦПК України суд вважає їх такими, що не підлягають доказуванню. Натомість представником відповідача жодним чином не підтверджено існування передбачених ч.2 ст.82 ЦПК України обставин, сам відповідач явку в судові засідання неодноразово проігнорував, поважності причин неприбуття не повідомив, не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, у зв`язку з чим відмова від визнаних відповідачем у підготовчому засіданні обставин судом не приймається. Крім того, на спростування визначеної позивачкою вартості майна представнику відповідача судом було запропоновано скористатися правом щодо проведення його експертної оцінки, на що той відмовився. Вирішуючи варіанти розподілу між сторонами встановленого обсягу спільного сумісного майна, суд виходить з вартості ідеальної частки кожної з сторін та їх рівності, висловлених позивачкою пропозицій, неподання відповідачем власних побажань, індивідуальних особистостей колишнього подружжя, можливості виокремлення речей без понесення додаткових затрат та завдання шкоди внутрішньобудинковим системам тепло-електро-газо-водопостачання й водовідведення. Тому, з огляду на зазначені обставини, наявність у позивачки навиків обходитись з конем і пов`язаним з ним обладнанням та їх використання в господарських цілях, залишення проживання відповідача у домогосподарстві, недосягнення між сторонами домовленості щодо поділу вищевказаного майна, суд вважає за доцільне розподілити його в такому порядку: 1.Позивачі виділити у власність: бензопилу «STIHL», пральну машину «Індезіт», коняку, кінну упряж, кінний віз, кінну бричку, кінну гребку, дві кози, козла, шафу-стінку жовтого кольору (вартістю 8000 грн), диван, сікарню, півтори тони зерна пшениці, чотирнадцять складометрів дров, килимові доріжки, газову плиту на чотири конфорки з духовкою, газовий балон вартістю, велику миску, а всього майна на загальну суму 143500 грн. 2.Відповідачу\~виділити у\~власність:\~саморобний трактор,\~бензопилу «STIHL»,\~мотокосу «STIHL»,\~велосипед чоловічий,\~шафу-стінку\~темно-коричневого\~кольору (вартістю\~6000\~грн),\~м`який куточок,\~диван,\~точильний станок,\~електросікарню,\~насосну станцію,\~косарку, півтори тони зерна пшениці, чотирнадцять складометрів дров, супутникову антену, п`ять дерев`яних стільців (табуреток), лінолеум, тюль, туалет (унітаз), ванну, мийку, електричний бойлер, а всього майна на загальну суму 141900 грн Одночасно [PERSON] за отримання надлишку при розподілі даного рухомого майна повинна сплатити [PERSON] різницю у вартості ідеальних часток у сумі 800 грн (143500 \-- 142700). Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Оскільки позовні вимоги [PERSON] суд задовольняє частково, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1189,28 грн (142700 : 245700 х 2047,70) сплаченого судового збору. Водночас з окреслених підстав з позивачки на користь відповідача слід стягнути 1742,37 грн (142700 : 245700 х 3000) витрат на правову допомогу. При цьому, суд враховує, що за змістом положень ст.133, 137, 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи й процесуальне законодавство України передбачає право учасників справи на відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок сторони, яка програла судовий спір, проте розмір витрат підлягає доказуванню. По даній справі [PERSON] понесені витрати на професійну правову допомогу адвоката Мироненка С.В. в сумі 3000,00 грн, які підтверджені належними та допустимими доказами (ордер та договір про надання правової допомоги б/н від 25.12.2022р., акт наданих послуг адвоката від 27.12.2022р. з детальним описом послуг, квитанція до прибуткового касового ордера №26 від 27.12.2022р. про отримання від [PERSON] адвокатом Мироненком С.В. коштів за надання правової допомоги в сумі 3000 грн. Одночасно суд зважує на ту обставину, що стороною позивача не оспорювався вказаний розмір витрат, понесених відповідачем на професійну правову допомогу, який є співмірним зі складністю даної справи, наданим адвокатом часом та обсягом послуг, ціною позову та значенням справи для сторін, відповідає критерію реальності та розумності таких витрат, й всупереч вимог ст.12, 13, 81, ч.6 ст.137 ЦПК України позивачкою нічим не спростований. На підставі викладеного,

Outcome: partial