Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

30.06.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який в подальшому був уточнений, до відповідача [PERSON] і просить суд звільнити її від сплати судового збору, враховуючи важкий матеріальний стан; здійснити поділ квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , без її реального поділу, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та залишити квартиру у спільній частковій власності; судові витрати по справі стягнути з відповідача. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач посилається\~на те,\~що позивач та [PERSON] перебували у шлюбі з 07.07.1983 року по 12.12.2005 року. 13.12.2005 року шлюб між ними був розірваний, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 25.01.2012 року. 02.06.2012 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.10.2013 року (справа № 639/7473/13-ц, провадження 2/639/2324/2013) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розлучення позивач залишила прізвище [PERSON] . У період перебування у шлюбі із [PERSON] була придбана за договором купівлі-продажу № НЗ-243 від 20.03.1996 року квартира за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі звітом про незалежну оцінку квартири [ADDRESS] , її ринкова вартість складає 1000015,00 грн. без ПДВ. З лютого 2022 року позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема, зазначеної квартири, оскільки на адресу позивача надходять погрози від [PERSON] про те, що він продасть вказану квартиру, а позивача - вижене. Позивач вказує, що зареєстрована у спірній квартирі, з 30.05.1997 року щомісяця оплачує комунальні послуги, особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг (водопостачання та електроенергія) відкриті на її ім`я, іншого житла у позивача немає. Отже, своєю поведінкою відповідач порушує право позивача на спільну сумісну власність на зазначену квартиру. Оскільки, майно було придбане позивачем та відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за нею 1/2 частки квартири без її реального поділу та залишити квартиру у спільній частковій власності. У зв`язку з викладеним, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.07.2022 року позов [PERSON] \~до [PERSON] \~про поділ\~спільного майна\~подружжя -\~залишено без\~руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. На виконання ухвали суду від 04.07.2022 року позивачем надано уточнену позовну заяву. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.07.2022 року клопотання позивача [PERSON] про звільнення від сплати судового збору задоволено частково. Відстрочено [PERSON] оплату судового збору до ухвалення судового рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В іншій частині у задоволенні клопотання відмовлено. Прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Призначено підготовче засідання. 15.08.2022 року ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова підготовче\~провадження у\~цивільній справі за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~поділ спільного\~майна подружжя закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. 29.11.2022\~року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання позивача\~ [PERSON] про\~витребування доказів\~у цивільній\~справі за\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] \~про поділ\~спільного майна\~подружжя \~задоволено.\~Зобов`язано Комунальне\~підприємство «Харківське\~міське бюро\~технічної інвентаризації»\~Харківської міської\~ради надати суду: Інформацію щодо особи та підстав реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] . Суду надані відповідні докази. В судове засідання 19.01.2023 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] , згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судові засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.01.2023 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 07.07.1983 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №1560 та підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 07.07.1983 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.10). 13.12.2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що вчинено актовий запис №431 і підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданим 25.01.2012 року. Прізвища чоловіка та дружини після реєстрації розірвання шлюбу залишені без змін (а.с.11). 02.06.2012 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №216 та підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 02.06.2012 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.15). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.10.2013 року (справа №639/7473/13-ц) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу прізвище дружини не змінювалось (а.с.16). Під час перебування позивача в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , останнім на підставі договору купівлі-продажу № НЗ-243 від 20.03.1996 року, посвідченому на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» придбана у власність за два міліарди карбованців квартира за адресою: [ADDRESS] . Договір зареєстровано 21.03.1996 року в органах технічної інвентаризації за реєстровим номером П-5-4269 (а.с.12-14). Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Департаменту реєстрації ХМР від 28.06.2022 року, позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Відповідно до копії паспорта позивача серії [NUMBER] , виданого 23.08.2012 року Жовтневим РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, вказана реєстрація місця проживання проведена 30.05.1997 року (а.с.18) На даний час згідно зі звітом про незалежну оцінку квартири [ADDRESS] , її ринкова вартість складає 1 000 015,00 грн. без ПДВ (а.с.32-55). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.01.2023 року у реєстрі відсутні відомості про власників нерухомого майна, а саме: кв. [ADDRESS] (а.с.104). Однак з відповіді КП «ХМБТІ» ХМР від 15.12.2022 року вбачається, що згідно з наявними архівними матеріалами реєстрація права приватної власності на квартиру [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року проведена КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради на ім`я [PERSON] (російською мовою) на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 20.03.1996 року Біржею нерухомості та основних фондів, № НЗ-243. Згідно з реєстру назв урбанонімів міста Харкова, затвердженому рішенням 9 сесії Харківської міської ради 24 скликання від 25.12.2002 року, з подальшими змінами та доповненнями чинна назва _ вулиця Тімірязєва (а.с. 98). За отримання вказаної довідки КП «ХМБТІ» ХМР від 15.12.2022 року позивачем сплачено 368 грн. 00 коп. відповідно до рахунку на оплату №Р0000000144 від 14.12.2022 року, що підтверджується квитанцією від 19.01.2023 року АТ «Сенс Банк» (а.с.99). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2\~статті 78 ЦПК України зазначено, що\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм, викладені в постановах Верховного Суду. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Захист права власності фізичних та юридичних осіб гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. Статті 15 та 16 ЦК України вказують, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд зазначає, що дійсно відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з\~частиною першої\~статті 70\~СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1, 4, 5 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За змістом п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності таких осіб, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення чч.4, 5 ст.71 Сімейного кодексу щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим відповідної суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 Цивільного кодексу, за умови звернення подружжя (одного з них) із таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної суми. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їх спільній частковій власності. В даному випадку вимоги про поділ в натурі неподільної речі та стягнення грошової компенсації позивачем не заявлені. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). З огляду на досліджені докази, розглядаючи спір в межах позовних вимог, враховуючи, ненадання відповідачем відзиву на позов з відповідними запереченнями і доказами на їх підтвердження, судом встановлено, що спірна квартира,\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] придбана сторонами під час шлюбу, отже є спільною сумісною власністю подружжя. Докази того, що майно набуто виключно або частково за кошти, які належали особисто відповідачу [PERSON] , суду не надані. За таких обставин, суд виходить із презумпції права спільної сумісної власності подружжя на спірне майно, враховуючи, що протилежне відповідачем не доведено, а оскільки вимоги про поділ в натурі неподільної речі та стягнення грошової компенсації позивачем не заявлені, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити і в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , залишивши у спільній частковій власності [PERSON] іншу половину зазначеної квартири. Окрім того, відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв`язку із задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачу [PERSON] було відстрочено оплату судового збору до ухвалення судового рішення по вищевказаній справі, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5\~000,07 грн. Разом з тим, позивачем [PERSON] сплачено судовий збір на виконання ухвали суду про витребування доказів, відтак, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судові витрати у розмірі 368,00 грн.

Outcome: approved