Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, в якому позивачка просить визначити місце проживання непорвнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з їх матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . В обгрунтування позову посилається на те, що має двох синів від шлюбу з відповідачем, які після припинення сімейних правовідносин в 2016 році залишилися проживати разом з нею, проте офіційно місце проживання дітей не узгоджено. З 2017 року відповідач не виконує своїх аліментних зобов`язань по утриманню дітей та не сплачує в повному обсязі стягнуті за рішенням суду аліменти. Крім того, протягом цих років відповідач погрожує їй забрати дітей, принижує її людську гідність. Вона постійно займається вихованням дітей, має належні умови проживання та стабільний заробіток , отже має всі умови для створення сприятливих умов для розвитку та вихованню дітей, в зв`язку з чим просила про задоволення позову. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від з 09.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні. 02.03.2020 року [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, в якій просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з їх батьком за місцем їх реєстрації в [ADDRESS] . В обгрунтування позову посилався на те, що в будинку, де вони мешкали до розірвання шлюбу, який належить його матері, для дітей створені належні умови , облаштован окрема кімната, власний двір для дозвілля зі спортивним майданчиком. Він займався вихованням та розвиткум синів, належно забезпечував родину, дружина не працювала. Влітку 2016 року дружина забрала дітей і з невідомих причин припинила з ним спілкуватися і почала забороняти спілкуватися з дітьми. В подальшому не виконувала і рішення суду про усунення перешкод йому у спілкуванні з дітьми. Також у них існувала усна домовленість про те, що вона не подає на примусове стягнення аліментів, а він добровільно забезпечує дітей усім необхідним, що ним виконувалося 2 роки, він купував дітям усе необхідне, але дружина все одно подала на аліменти і у нього створилася велика заборгованість по аліментам, про яку він і не знав. В рахунок сплати ілментів [PERSON] , відмовилася прийняти в дар на дітей половину належної йому квартири - що свідчить про те, що вона керується ні інтерсами дітей, а метою створити для нього проблеми. Вона відмовилася відпустити дітей з нми влітку на морський відпочинок, не дозволила привітати з Новим роком, навіть не привела онуків попрощатися з помираючим дідусем , його батьком. Зараз діти проживають в квартирі не тільки разом з матір`ю, але і з бабусею [PERSON] , (мати відповідачки), яка зловживає спиртними напоями, та її рідним братом [PERSON] , який підозрюється у вчиненні злочину за ч.2 ст. 156 КК України, та перебуває у інтимному зв`язку з рідною сестрою позивачкою [PERSON] - що може негативно впливати на розвиток дітей. На теперішній час діти залякані , мати та бабуся розповідають їм всіляки небилиці про батька та його родичів, залаякють їх тим, що батько продасть їх на органи. У старшого сина після розлучення розвинулася косоокість, проте мати не вживає заходів щодо його лікування. На теперішній час він має повноцінню сім`ю, нову дружину, яка має педагогічну освіту, з ними проживає і син дружини від першого шлюбу також 2012 р.н., який називає його батьком. Унього народилася в 2020 році донька [PERSON] , також з ними проживає його мати , яка також має вищу педагогічну освіту та допомагає у вихованні дітей. Отже він може забезпечити дітям кращі умови проживання та виховання, різноманітний розвиток та дозвілля. У вересні 2020 року надійшов відзив на зустрічну позовну заяву від позивачки [PERSON] , в якому вона заперечує викладені в ній обставини. Зазначає, що відповідач знав про її звернення до суду з позовом про стягненя аліментів, був присутній в судовому засіданні, отже обізнаний про свої аліментні зобов`язання з дня винесення рішення суду, тому його твердження про утворення заборгованості по аліментах з її вини - неправдиві. Стовоно не виконання рішення суду про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, то перший рік після рішення суду він взагалі не відвідував дітей у встановлені дні, а потім самі діти відмовлялися від зустрічей з батьком. Також зазначає про недобре ставлення до неї з боку родичів чоловіка та відсутність з їх боку будь-якої допомоги у вихованні дітей. Вона скаржилася на таке негативне відношення чоловікові, але він ігнорував її, аж поки не побив її на очах у дітей влітку 2016 року. Поки в липні 2016 року вона перебувала на базі відпочинку на морі одна з двома дітьми , чоловік та його мати постійно їй телефонували та погрожували і тим, що заберуть дітей і она їх бідьше не побачить, і фізичною розправою відносно неї. А все тому, що вона попросила відвезти їх тимчасово пожити до її матері, оскільки в будинку перебувала хвора сестра чоловіка, яка могла заразити дітей. Оскільки вона злякалася тих погроз, вимушена була тікати з тієї бази відпочинку та переїхати до матері. З того час у чоловік не віддав їй ні речі дітей, ні документи, вона за допомогою брата сама зібрала дітей до школи та облаштувала квартиру , оскільки воне не мала необхідних речей для можливості проживати там. В подальшому він приходив до дітей не часто, і майже завжди на підпитку або з запахом перегару, діти боялися самі до нього виходити. Коли він приходив до дітей до шкоди, до завжди вчиняв сварки, діти нервували, відмовлялися з нми виходити, вчителі вимушені були їх заспокоювати та навіть звертатися за медичною допомогою. 24 вересня 2020 року надійшла відповідь на відзив від відповідача [PERSON] , в якому він заперечує викладені в ньому обставини, які є вигадками. Протокольною ухвалою суду від 31 серпня 2020 року прийнято до провадження зустрічну позовну заяву та об`єднано її в одне провадження з первісним позовом. У звязку з прийняттм зустрічного позову оголошено перерву в підготовчому засіданні до 12.10.2020 року . Ухвалою суду від 29.10.2021 року зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в строк до 11 січня 2022 року скласти висновки щодо доцільності визначеня місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з їх матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] та разом з батьком [PERSON] за місцем їх реєстрації в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 07.04.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Центрального районного суду м. Миколаєва на 18 червня 2021 року о 11:30 год. Ухвалою суду від 18.06.2021 року клопотання [PERSON] про призначення судово-психологічної експертизи задоволено. Призначено судово-психологічну експертизу та поставлено перед експертом визначені судом за узгодженням зі сторонами питання. Призначити судово-психологічну експертизу та поставити перед експертом такі питання: 1. Яке реальне відношення [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до батька [PERSON] ? 2.Яке відношення та який ступінь прихильності [PERSON] та [PERSON] до батька [PERSON] ? 3. Чи збігається заявлене дітьми намір жити зх матір`ю і справжні бажання дітей ?Я кі явні та приховані бажання дітей - [PERSON] та [PERSON] щодо місця проживання з кожним із батьків: з матір`ю та з батьком? З ким із батьків діти бажали б постійно проживати? 4. Яким чином сімейна ситуація, індивідуально-психологічні особливості батьків: батька та матері, особливості їх виховної поведінки впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття , через які [PERSON] та [PERSON] знаходяться в стані страху (пригніченості)? 5. Чи існують ознаки психологічного тиску чи впливу на неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] зі сторони матері [PERSON] , батька [PERSON] чи інших дорослих? Чи має залежність оцінка сімейної ситуації дітьми від впливу з боку батька та матері, та інших дорослих? Проведення судово-психологічної експертизи доручити експертам - психологам Одеського науково-дослідного інститут судових експертиз Міністерства юстиції України. Ухвалою суду від 30.06.2022 року судове засідання з розгляду цивільної справи № 490/5913/19 відкладено на 29 жовтня 2022 року - в зв`язку з відсутністю висновку експертизи та неявкою сторін. Судове засідання було відкладено на 22.11.2022 за клопотанням відповідача, в подальшому на 13.12.2022 року - в зв`язку з неявкою позивача за зустрічним позовом [PERSON] 13 грудня 2022 року від представника позивача за зустрічним позовом адвоката Щербакової А.О. до суду надійшло клопотання про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду. Ухвалою суду від13 грудня 2022 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей - залишено без розгляду. В судові засідання неодноразово не з`являлися матір [PERSON] та діти , психолог та соціальний педагог Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ( до початку повномасштабної війни в Україні позивачка посилалася на те, що з введенням на території Миколаєва з 26.10.2021 року "червної зони» та у зв`язку з підвищеним рівнем небезпеки захворювання на коронавірусну хворобу - привести неповнолітніхї дітей до зали судового засідання неможливо, а в подальшому наголошувала на небезпеку життю і зоров`ю її і дітей під час пересування містом та відвідування суду внаслідок ракетних обстрілів з боку російського агресора) - тому з`ясування судом думки неповнолітніх дітей не проводилося. Представник позиваач адвокат Білов І.В, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просив про задоволення позову з виклдаених підстав. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Щербакова А.О. втретє в судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи органу опіки та піклування ММР надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просила врахувати думку, викладену у наданому висновку. Підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення судового засідання - судом не встановлено. Враховуючи наведене , судом ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін за наявними у справі доказами, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів прпо права та взаємні обов`язки стоірн. Відповідно дло ст. 247 ЦПК Уукраїни, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Вислухавши пояснення сторін в минулих судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому щлюбі з 02.10. 2004 по 13.10.2017 року , від якого мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на теперішній час прживають з матір`ю за адресою [ADDRESS] , що не заперечується обома сторонами. Вказана квартира згідно рішення суду від 11.04.2017 року належить сторонам на праві сіпільної часткової власності, 39/100 часток - [PERSON] , та 61/100 часток [PERSON] , відповідно. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєві від 02.11.2017 року стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімумум на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 13.04.2017 і до повноліття дітей. В матеріалах справи містяться докази, що протягом 2016 року та протягом 2019 року [PERSON] , неодноразово зверталася до Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області щодо застосування заходів до чоловіка [PERSON] , з приводу переслідування та погроз з його боку. За результатами розгляду її звернень, будь-яких фактів кримінального або адміністративного правопорушення виявлено не було, а з [PERSON] , проводилася профілактична робота щодо недопущення насильства в сім`ї. Згідно Акту обстеження умов проживання від 11.10.2016 року, скалденого спеціаліства служби у справах дітей, за адресою [ADDRESS] матір`ю створені належні умови проживання для двох дітей. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на вересень 2020 року, [PERSON] , має заборгованість у розмірі 70 915 грн, за червень 2018 - травень 2019 р. сплачував аліменти у розмірі по 500- 800 грн щомісячно, при нарахуванні у 2027 грн., за вересень 2019 - вересень 2020 року по 2100-2250 грн при нарахуванні 3 301 грн. Також згідно наданих доказів, виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду триває з лютого 2018 року, проте боржник , незважаючи на активні виконавчі дії з боку державного виконавця, аліменти в повному обсязі не сплачує, державним виконавцем встанволено факт ухиляння боржника [PERSON] від сплати аліментів. Позивачка з 2016 року працевлаштована офіційно у ФОП [PERSON] , на посаду швачки, отримує мінімальну заробітну плату, має позитивну характеристику за місцем роботи. Згідно психологічних характеристик на учня ЗОШ № 25 [PERSON] за 2018-2019 н.р -хлопчик має дружні стосунки з матір`ю, яка добросовісно виконує батьківські обов`язки. Після розлучення стосунки [PERSON] з батьком [PERSON] складні, хлопчик категорично відмовляється спілкуватися з батьком. Заочним рішенням від 31.10.2017 року Заводського районного суду м. Миколаєва ( справа № 487/1921/17) у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Заводського району міста Миколаєва про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, позовзадоволено. Зобов`язано [PERSON] , не чинити перешкоди [PERSON] брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Встановлено час та дні [PERSON] для зустрічей з дітьми: перша та третя субота місяця; друга та четверта неділя місяця з правом ночівлі; один місяць влітку на рік для можливого оздоровлення дітей; по три дні на Новорічні та Різдвяні свята. Відповідачем надано до суду докази його неодноразових звернень протягом 2018 р. до Служби у справах дітей та органів поліції з приводу невиконання [PERSON] , рішення суду щодо усунення перешкод у зустрічах з дітьми. Згідно Висновку органу опіки та піклування виконкому ММР про визначення місця проживання дітей від 30.01.2020 року - вважає за доцільним визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Зазначено, що діти проживають з матір`ю за адресою [ADDRESS] , де нею створені належні умови проживання. Батько також має належні матеріально-побутові умови за адресою свого проживання [ADDRESS] . Відповідно до інформації Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді психологом центру проведено ряд консультацій з дітьми, в ході яких втсановлено, що у зв`язку з конфліктною ситуацією між батьками [PERSON] має високий рівень тривожності. Діти відчувають образу по відношенню до батька та мають надійну прив`язанність до матері, відчувають її підтримку та любов. Діти повідомили спеціалісту у справах дітей, що їм комфортно проживати з матір`ю та змінювати місце проживання категорично не бажають. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 16.01.2020 в присутності обох батьків батько погодився , щоб діти погодилися проживати з матір`ю, але просив її не перешкоджати у спілкуванні. Згідно Висновку органу опіки та піклування виконкому ММР про визначення місця проживання дітей від 09.12.2021 року - вважає за доцільним визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Зазначено, що діти проживають з матір`ю за адресою [ADDRESS] , де нею створені належні умови проживання, мати піклується про навчання та здоров`я дітей. Батько також має належні матеріально-побутові умови за адресою свого проживання [ADDRESS] . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 25.11.2021 були присутні обидва батьки. Згідно Висновку експертів № 21-3577/3586 від 20.06.2022 року комісійної судової психологічної експертизи, проведеної ОНДІСЕ, встановлено наступне. Ставлення дітей до батька [PERSON] є напруженим, емоційно суперечливим. [PERSON] відчуває страх до батька. За результатами дослідження дітей вбачається, що негативна оцінка та негативне ставлення до батька у хлопчиків сформовано під впливом пані [PERSON] до пана [PERSON] . Брати залучаються до конфлікту між дорослими, під впливом матері відбувається відчуження батька дітьми. Прихильність [PERSON] та [PERSON] до батька не сформована через відсутність спілкування дітей з батьком та психологічне відчуження ситнами батька, яке розвинене під впливом пані [PERSON], та, можливо, іншого оточення дітей. З урахуванням сформованого у дітей відчуження до батька , втягнення хлопчиків у конфлікт лояльності, емоційно-суперечливого, напруженого ставлення братів [PERSON] до батька та бажанням [PERSON] та [PERSON] залишитися жити з матір`ю, на яке вони вказують, наразі психологічно доцільним є проживання дітей з [PERSON] та обов`язкове відновлення спілкування хлопчиків з батьком , яке повинно відбуватися поступово та за участі психолога. Сімейна ситуація, що склалася в родині [PERSON] та [PERSON] негативно впливає на їх емоційний стан та відчуття благополуччя через конфлікт між батьками, до якого діти залучені. Індивідуально-психологічні особливості [PERSON] , не містять ознак негативного впливу на емоційний стан, психічний розвитк та відчуття благополуччя дітей .Особливості її виховної поведінки негативно впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дітей через прагнення матері до симбіозу з дітьми, залучення дітей до конфлікту лояльності та формування у дітях відчуження батька. Індивідуально-психологічні особливості [PERSON] , особливості його виховної поведінки не містять ознак негативного впливу на емоційний стан, психічний розвитк та відчуття благополуччя дітей . Існують ознаки психологічного впливу на братів [PERSON] зі сторони матері [PERSON] та іншого оточення дітей , що формує негативне ставлення хлопчиків до батька .Оцінка сімейної ситуації дітьми залежить від впливу на них з боку матері та іншого оточення дітей.Ознак психологічного впливу (тиску) на хлопчиків з боку [PERSON] не встановлено. Також експертами надано рекомендації щодозвернення [PERSON] , до психолога для корекції дитячо-батьківських стсоунків , звернення з [PERSON] до психолога для налагодження емоційного стану дитини. Формування оточенням дітей позитивного образу кожного з батьків. Відновлення спілкування [PERSON] , з синами. У статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини (стаття 141 СК України). У частині четвертій статті 29 ЦК Українивизначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України). У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20 (провадження № 61-3587св22) зроблено висновок, що «рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21), зроблено висновок, що «при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів». В даному випадку суд констатує, що після «руйнування їх сім`ї» ні [PERSON] , ні [PERSON] , які почали проживати окремо, не змогли, а судячи з описової частини висновку експерта і не намагалися, віднайти способи захистити своїх синів і забезпечити їх потреби у зростанні у благополучній атмосфері, повноцінному розвитку і жодним чином не відгородили їх від негативного впливу своїх конфліктних відносин. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21), зроблено висновок, що «відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із тим згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією». В даній справі, враховуючи то введення в м.Миколаєві тривалого карантину з запобігання коронавірусної хвороби 2020-2021 роках, то потерпання міста Миколаєва від майже щоденних ракетних обстрілів з самого початку військової агресії російської федерації проти України , діти не були присутні в судовому засіданні, отже суд не зміг вислухати їх думку особисто. Натомість, за час перебування справи на розгляді в суді діти двічі спілкувалися з психологами ССД, а також висловили свою думку при розмові з психологами при проведенні психологічної експертизи - тобто фактично обидва хлопчики були вислухані при вирішенні між батьками спору щодо їх місця проживання та щодо з`ясування мотивів бажання проживати з одним із батьків, що не суперечить статті 171 СК України. При цьому, їх думка була виражена категорично та однозначно - що діти бажають проживати з матір`ю, а не з батьком. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 461/9136/19 (провадження № 61-440св22) зроблено висновок, що «при вирішенні спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини (з урахуванням її вікової зрілості), необхідним є з`ясування психоемоційного стану дитини, її інтересів та ставлення до кожного із батьків, а також мотивів бажання проживати з одним із батьків». При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Так, судом враховується, що мати має належні матеріально-побутові умови , в т. ч. забезпечення дітей окремою кімнатою за її місцем проживання, має можливість їх матеріального забезпечення ( враховуючи що відповідач дійсно тривалий час не сплачував аліменти в достатньому обсязі) , відносини, які існують між кожним з батьків та дітьми, проявлення більшої емоційної близькості та прихильності саме до матері, і відсутність такої до батька взагалі, відсутність сформованої прихильності дітей до батька, а також права батьків на виховання дітей і обов`язки батьків діяти в їх інтересах та інтереси дитини. За таких обставин, виходячи із закріплених у міжнародному та національному законодавстві принципів пріоритету захисту прав та забезпечення інтересів дітей в усіх діях щодо них, у тому числі при вирішенні судових спорів, суд дійшов висновку про задоволення позову та необхідність визначення місця проживання дітей разом з матір`ю [PERSON] . При цьому визначним для суду є інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору , висловлена думка саміх дітей, які перебувають в такому віці, що можуть її висловити, яка чітко викладена у висновку судової психологічної експертизи ( призначеної судом саме за клопотанням відповідача) , а саме, що « … з урахуванням сформованого у дітей відчуження до батька , втягнення хлопчиків у конфлікт лояльності, емоційно-суперечливого, напруженого ставлення братів [PERSON] до батька та бажанням [PERSON] та [PERSON] залишитися жити з матір`ю, на яке вони вказують, наразі психологічно доцільним є проживання дітей з [PERSON] …» При цьому суд звертає увагу, що висновком експерта підтверджується все ж таки наявність певного психологічного впливу на братів [PERSON] зі сторони матері [PERSON] та іншого оточення дітей , що формує негативне ставлення хлопчиків до батька .Оцінка сімейної ситуації дітьми залежить від впливу на них з боку матері та іншого оточення дітей. Але на час вирішення справи визначення місця проживання дітей з батьком, враховуючи їх ставлення до нього та їх психологічний стан, не відповідатиме якнайкращім інтересам дітей. Натомість суд наголошує, що саме з метою налагодження емоційного стану своїх дітей позивачка повинна належним чином виконувати свої батьківськи обов`язки щодо належного піклування і про психологічний та емоційний стан дітей , і про їх соціальний та моральний розвиток - а отже обов`язково вживати заходів щодо відновлення спілкування хлопчиків з батьком , яке повинно відбуватися поступово та за участі психолога. Самій [PERSON] також реконмендовано звернутися до психолога для корекції дитячо-батьківських стосунків . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує судио бґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК щодо принципу стягнення судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог - судовий збір підлягаю відшкодуванню на користь позивачки за рахунок відповідача . На підставі викладеного,

Outcome: approved