Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

01.06.2020 позивач звернувся до суду з позовом, у якому просила: - стягнути з [PERSON] грошові кошти за Договором позики від 27.12.2018 року у сумі 1\~130\~100 (Один мільйон сто тридцять тисяч сто) грн., що складається: 150 000 (Сто п`ятдесят тисяч) грн., заборгованості за позикою, 240\~000 (Двісті сорок тисяч) грн. заборгованість по відсоткам, 1500 (Тисяча п`ятсот) грн.. штрафу, 9600 (Дев`ять тисяч шістсот) грн. розмір інфляційних втрат, 729\~000 (Сімсот двадцять дев`ять тисяч) грн. пеня; - стягнути з [PERSON] грошові кошти за борговою розпискою від 25.05.2019 року заборгованість за позикою в сумі 244\~281 (Двісті сорок чотири тисячі двісті вісімдесят один) грн. 19 коп., що складається: 44\~475 (Сорок чотири тисячі чотириста сімдесят п`ять) грн. заборгованості за позикою, 48\~922 (Сорок вісім тисяч дев`ятсот двадцять два) грн. 50 коп. заборгованість по відсоткам, 444 (чотириста сорок чотири) грн. 75 коп. штрафу, 1\~447 (Одна тисяча чотириста сорок сім) грн. інфляційні втрати, 148\~991 (Сто сорок вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто один) грн. 25 коп. пеня. 29.03.2021 позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив: - стягнути з [PERSON] грошові кошти за Договором позики від 27.12.2018 року у сумі 1\~130\~100 (Один мільйон сто тридцять тисяч сто) грн., що складається: 150 000 (Сто п`ятдесят тисяч) грн. заборгованості за позикою, 240\~000 (Двісті сорок тисяч) грн. заборгованість по відсоткам, 1500 ( Одна тисяча п`ятсот) грн. штрафу, 9600 (Дев`ять тисяч шістсот) грн. розмір інфляційних втрат, 729\~000 (Сімсот двадцять дев`ять тисяч) грн. пеня; - стягнути з [PERSON] грошові кошти за борговою розпискою від 25.05.2019 року заборгованість за позикою в сумі 244\~281 (Двісті сорок чотири тисячі двісті вісімдесят один) грн. 19 коп., що складається: 44\~475 (Сорок чотири тисячі чотириста сімдесят п`ять) грн. заборгованості за позикою, 48\~922 (Сорок вісім тисяч дев`ятсот двадцять два) грн. 50 коп. заборгованість по відсоткам, 444 (Чотириста сорок чотири) грн. 75 коп. штрафу, 1\~447 (Тисяча чотириста сорок сім) грн. інфляційні втрати, 148\~991 (Сто сорок вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто один) грн. 25 коп. пеня; - стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 08.05.2018 року у сумі 201\~031 (Двісті одна тисяча тридцять один) грн. 89 коп., що складається: 156\~900 (Сто п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот) грн., але не менше 6000 (Шість тисяч) доларів США на день повернення заборгованість за позикою, 31\~223 (Тридцять одна тисяча двісті двадцять три) грн. 10 коп. - інфляційні втрати, 12\~908 (Дванадцять тисяч дев`ятсот вісім) грн. 79 коп. 3% річних. 22.11.2021 позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив: - стягнути з [PERSON] грошові кошти за Договором позики від 27.12.2018 року у сумі 2\~245\~500,00 (Два мільйони двісті сорок п`ять тисяч п`ятсот) грн., що складається: 150 000 (Сто п`ятдесят тисяч) грн. заборгованості за позикою, 510\~000 (П`ятсот десять тисяч) грн.. заборгованість по відсоткам, 1500 (Одна тисяча п`ятсот) грн. штрафу, 28 500 (Двадцять вісім тисяч п`ятсот) грн. розмір інфляційних втрат, 1\~555 500 (Один мільйон п`ятсот п`ятдесят тисяч п`ятсот) грн. пеня; - стягнути з [PERSON] грошові кошти за борговою розпискою від 25.05.2019 року заборгованість за позикою в сумі 575\~195 (П`ятсот сімдесят п`ять тисяч сто дев`яносто п`ять) грн. 24 коп., що складається: 44\~475 (Сорок чотири тисячі чотириста сімдесят п`ять) грн. заборгованості за позикою, 128\~977 (Сто двадцять вісім тисяч дев`ятсот сімдесят сім) грн. 50 коп. заборгованість по відсоткам, 444 (Чотириста сорок чотири) грн. 75 коп. штрафу, 6 804 (Шість тисяч вісімсот чотири) грн. 74 коп. інфляційні втрати, 394 493 (Триста дев`яносто чотири тисячі чотириста дев`яносто три) грн. 25 коп. пеня. В цій же заяві просила залишити без розгляду заяву від 29.03.2021 року про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 27.07.2020 року по справі відкрите загальне позовне провадження. В судових засіданнях позивач позовні вимоги, підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позові, просила задовольнити. Позивач в судовому засіданні надала пояснення, просила позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, задовольнити. Представник відповідача адвокат Касянчук В.П. та відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві та в додатковому клопотанні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Між позивачем [PERSON] та [PERSON] 23.04.2020 року було укладено Договір про відступлення права вимоги №1 за яким до [PERSON] перейшло право вимоги за Договором позики від 27.12.2019 року у сумі 150\~000,00 грн. та за Договором позики від 25.05.2019 року у сумі 44\~475, 00 грн., боржником за якими є [PERSON] . (а.с. 4-5) Відповідно до Договору позики від 25.05.2019 року [PERSON] передав у власність [PERSON] кошти в сумі 44\~475,00 грн. (а.с. 12). Відповідно до Договору позики від 27.12.2018 року [PERSON] передав у власність [PERSON] кошти в сумі 150\~000,00 грн. (а.с. 13). Відповідно до п.1.1 Договорів позики: «Передачу грошей здійснено до підписання договору». Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16-ц (провадження № 61-42076св18). За наслідком встановлення характеру спору, який виник між позивачем та відповідачем, судом здобуто висновок про існування між сторонами правовідносин, заснованих на договорі позики, підтверджено факт отримання грошових коштів, з`ясовано строк та порядок їх повернення, підтверджено неналежне виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Так, зі змісту досліджених судом договорів позики, які учасники склали 27.12.2018 року та 25.05.2019 року, слідує, що позичальник усвідомлює правову природу та юридичні наслідки вчинюваного між ним та кредитором правочину, беззаперечно підвереджує, що позичив у [PERSON] 150\~000,00 грн. та 44\~475,00 грн., бере на себе зобов`язання повернути грошову суму у встановлений договором строк. За переконанням суду, наявність відповідних домовленостей за укладеними договорами підтверджує факт отримання грошових коштів із зобов`язанням їх повернення. Відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. З приводу висловлених відповідачем заперечень щодо факту передання грошових коштів суд вважає необхідним додатково звернути увагу на такому. З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Вказаний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року по справі № 559/2587/19 за аналогічними обставинами спору між кредитором та боржником. Верховний Суд звернув увагу, що сам факт підписання договору позики за умови відсутності належних та допустимих доказів на спростування цього факту, свідчить про укладення сторонами договору позики, на зазначених у ньому умовах, а також засвідчує отримання боржником від кредитора обумовленої цим договором суми грошових коштів. Також відповідачем не надано достатніх та належних доказів на спростування факту отримання грошових коштів. Твердження представника відповідача про відсутність матеріальної спроможності [PERSON] надати у позику обумовлену грошову суму суд оцінює критично, оскільки суду не надано відомостей про його матеріальний стан на період укладення правочинів, неможливість надходження коштів у власність [PERSON] в інший, не пов`язаний із трудовим відносинами спосіб, в тому числі, шляхом укладення договорів дарування, позики тощо з іншими особами. Стосовно твердження представника відповідача про щодо Договору про відступлення права вимоги № 1 від 23 квітня 2020 року (надалі - Договір №1) суд погоджується, оскільки відповідно до пункту 1.1. Договору № 1 Позивач набуває право грошової вимоги за Основним Договором та розписками (далі - Відступлені Права) та перераховує за них грошову суму вказану в цьому Договорі. Відповідно до пункту 1.2. Договору № 1 під Відступленими Правами розуміється право грошової вимоги на отримання грошових коштів (заборгованості) за Основними Договорами, яка на дату укладання цього Договору склала 150000 гривень та 44475 гривень. Однак в Договорі № 1 відсутні визначення «Основний Договір», «Основні Договори» та «Боржник». Положеннями Розділу 1 «Предмет договору» Договору № 1 не визначено за якими договорами позики Позивач набув право вимоги та хто є Боржником. Тобто, Договір про відступлення права вимоги № 1 від 23 квітня 2020 року не підтверджує факт набуття позивачем права грошової вимоги на отримання грошових коштів (заборгованості) саме за Договорами позики від 27.12.2018 року та від 25.05.2019 року. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано докази, які б беззаперечно свідчили про отримання права вимоги на боргові зобов`язання вказані у позовній заяві, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за Договорами позики від 27.12.2018 року та 25.05.2019 року. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази, приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed