Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У вказаному помешканні зареєстрована позивач та її колишній чоловік [PERSON] , шлюб з яким було розірвано 23.04.2002. Зазначає, що він з 2002 року не проживає в житловому приміщені не сплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні будинку, а його реєстрація у її житловому будинку, позбавляє її права на вільне розпорядження майном. Посилаючись на наведене, просить суд, визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 23.11.2022 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. У визначений ухвалою строк відзиву від відповідача до суду не надходило. До початку розгляду справи від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Щодо ухвалення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки, SMS-повідомлення та розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада». Як визначено у частині першій\~статті 280 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України Дослідивши матеріали справи та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 10.03.2020 (а.с. 06-07). Відповідно до інформації про осіб, які задекларували або зареєстрували своє місце проживання (перебування) в житлі за адресою: [ADDRESS] від 06.10.2022 вих. № 31084, відповідач [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою з 23.07.2018 (а.с.15-17). За відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , дата реєстрації 24.03.2006 (а.с.19). Факт не проживання [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання підтверджується актом складеним старостою Княгинівського старостинського округу [PERSON] . За змістом\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною третьою\~статті 319 Цивільного кодексу України\~усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в будинку позивача, однак спірним житлом не користується, не бере участі в його утриманні та оплаті комунальних послуг. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні квартирою та проживанні в ній, про поважність причин відсутності понад рік, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved