Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

В липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» про стягнення боргу, інфляційних нарахувань, 3% річних, курсової різниці та моральної шкоди. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.08.2021 року позовну заяву залишено без руху. За результатом усунення недоліків 09.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в липні 2013 року \~ \~ \~ \~ [PERSON] (далі Позивач) вирішив придбати квартиру в житловому будинку по [ADDRESS] . Позивач звернувся до замовника будівництва будинку Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал» (далі - Відповідач-1), який запропонував Позивачу таку схему оформлення досягнутої домовленості: спочатку Позивач підписує договір купівлі-продажу деривативу з компанією по управлінню активами (ТОВ КУА «Андере Ріхтінген» - Відповідач-2), оплачує вартість деривативу, потім між Позивачем і Відповідачем-1 підписується договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру з розрахунками у відповідності до умов договорів. На виконання укладених договорів Позивач за період з 31 липня 2013 року по 16.03.2017 року оплатив обумовлені договорами грошові кошти: еквівалент Ціни договору в доларах згідно курсу ОТП Банку на дату внесення коштів - 355836,52 грн. на рахунок ТОВ «Петрівський квартал»; Позивач 31.07.2013р. вніс еквівалент Ціни договору в доларах 25394 долара США згідно курсу ОТП Банку на дату внесення коштів на рахунок ТОВ КУА «Андере Ріхтінген», в еквіваленті 206199,28грн. Починаючи з квітня 2014 року Позивач був не в змозі оплачувати платежі за встановленим договором графіком з причини втрати роботи, знаходження на утриманні малолітньої доньки, стрімким підвищенням курсу долара США, кризи в державі. Він робив посильні платежі до березня 2017 року і припинив оплату після звернення Відповідача-1 до суду із позовом про стягнення заборгованості та неустойки за договором у справі № 369/2252/17. При цьому Позивач намагався врегулювати питання надання йому відстрочення або розстрочки з виплати заборгованості, але Відповідач-1 не погодився. Позивач отримав від Відповідача-1 повідомлення про відмову від договору та розірвання договору в односторонньому порядку від 03 квітня 2017 року №47. У відповідь на повідомлення Відповідача-1 Позивачем направлено лист від 11.04.2017, в якому повідомляється про суперечливість правової позиції Відповідача-1, оскільки у позові до суду у справі № 369/2252/17 містяться вимоги про стягнення заборгованості та неустойки за договором і визнається факт чинності договору між сторонами. 07.05.2018 Позивач направив Відповідачу-1 заяву, в якій просив повернути сплачені ним кошти, в сумі, яка еквівалентна 62 449,91 доларів США, а також повідомляв про варіанти повернення йому грошових коштів, але грошових коштів Позивач до сьогодні не отримав. Відповідач-2 свої зобов`язання за договором не виконав - протягом 1-го (одного) робочого дня з моменту здійснення покупцем оплати Ціни договору не передав Позивачу дериватив та не уклав з ним акт прийому-передачі деривативу. Після отримання від Відповідача-1 повідомлення про відмову від договору та розірвання договору в односторонньому порядку № 47 від 03.04.2017, Позивач звернувся до Відповідача-2 із листом від 24.09.2018, в якому повідомив, що за укладеним між ними договором купівлі-продажу деривативу він нічого не отримав і просив повернути сплачені грошову кошти в еквіваленті 25\~394 доларів США, але грошових коштів Позивач до сьогодні не отримав. В подальшому між сторонами мали місце судові спори у справах №№369/2252/17, 369/6019/17, 369/14294/17, згідно з якими судами встановлено факт розірвання договору між сторонами. Відповідач-1 оформив право власності на вказану квартиру на себе, однак сплачені Позивачем за квартиру кошти жоден із відповідачів Позивачу не повернув. Враховуючи зазначене, Позивач просить стягнути з Відповідача-1 355 836,52 грн. боргу за договором, 644 374,43 грн. курсової різниці, 43 723,96 грн. 3% річних, 121 126,57 грн. інфляційних збитків, 200 000,00 грн. моральної шкоди, а всього 1 365 061,48 грн.; стягнути з Відповідача-2 206 199,28 грн. боргу за договором, 488 580,56 грн. курсової різниці, 49 047,12 грн. 3% річних, 357 425,35 грн. інфляційних збитків, 100 000,00 грн. моральної шкоди, а всього 1 201 252,31 грн. \~ \~ \~ \~27.10.2021 року Відповідачем -1 було надіслано до суду Відзив, в якому Відповідач-1 просить суд відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Петрівський квартал». Відповідачем-1 зазначено, що в своїй позовній заяві Позивач посилається на п. 4.4. договору № 61/9 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 31.07.2013 (Договір), який зобов`язує його повернути Позивачу отримані від нього кошти протягом 30 робочих днів з моменту розірвання Договору в односторонньому порядку, без врахування умов пункту 8.1. Договору, згідно з яким передбачено листування за договором шляхом направлення рекомендованих листів з повідомленням про вручення. У зв`язку з цим, на думку Відповідача-1, посилання Позивача на свою заяву від 07.05.2018, в якій він просить Відповідача-1 повернути грошові кошти, є не обґрунтованим. Окрім цього, Відповідач -1 заперечує проти стягнення курсової різниці, оскільки вважає, що розрахунки за договором мають здійснюватися у гривні. Відповідач-1 в якості заперечень проти відшкодування моральної шкоди Позивачеві зазначає, що Позивачем не надано доказів на підтвердження обставин допущення Відповідачем протиправних дій чи бездіяльності, якими начебто спричинено моральну шкоду, наявності причинно-наслідкового зв`язку між, як вважає Позивач, завданою йому моральною шкодою та допущеними з боку Відповідача-1 діями чи бездіяльністю, які це спричинили. 17.01.2021 року Позивачем була подана відповідь на відзив Відповідача -1, в якому Позивач не погоджується з доводами та вважає що, намагання Відповідача-1 обґрунтувати не виконання свого обов`язку за Договором з повернення грошових коштів Позивачу нібито не виконанням Позивачем умови договору про порядок відправлення листа, що насправді Відповідчем-1 доведено не було. Крім того, згідно з п.3.1. Договору Ціна майнових прав встановлена в доларах США та оплачується в національній валюті України - гривіні, згідно з офіційним обмінним курсом української гривні до долара США, встановленим ОТП банком (курс купівлі), на дату внесення коштів. Підтвердженням здійснення Позивачем оплати за Договором у прив`язці до еквівалента долара США є квитанції, копії яких містяться в матеріалах справи, в яких суми платежів кожного разу різні, оскільки фактично перед кожною оплатою суму платежу у прив`язці до еквівалента в доларах США розраховував і повідомляв Позивачу працівник Відповідача-1. У відповіді на відзив наведено додаткові обґрунтування щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди. \~ \~ \~ \~12.10.2021 року на адресу суду був направлений відзив №346 від ТОВ «КУА «Андере Ріхтінген» в якому Відповідач -2 також заперечував проти позову, та в якому зазначено що договір купівлі-продажу деривативу № 1029 від 29.07.2013 (Договір), укладений між ним і Позивачем, є виконаним, оскільки дериватив пред`явлено до виконання та укладено з Позивачем (покупцем) та Відповідачем-1 (забудовником) договір купівлі- продажу майнових прав на квартиру. При цьому Відповідач-2 зазначає, що підтвердженням виконання Договору з його боку є підписання Акту 61/9 прийому-передачі (пред`явлення до виконання) форвардного контракту № 2023-А від 31.07.2013 між Відповідачем-1 і Позивачем. 17.01.2022 року Позивачем було подано відповідь на відзив, де зазначено що Відповідач-2 не є стороною зазначених угод і підписання таких документів між Відповідачем-1 і Позивачем не може слугувати підтвердженням виконання самим Відповідачем-2 умов Договору з огляду на вимоги пунктів 5.1., 5.2. статті 5 Договору, за якими продавець (Відповідач-2) зобов`язується передати покупцю дериватив протягом 1-го (одного) робочого дня з моменту здійснення покупцем оплати ціни договору відповідно до умов цього договору шляхом укладення акту прийому-передачі деривативу, який є невід`ємною частиною цього договору. Підтвердженням права покупця на Дериватив є акт прийому-передачі деривативу. Також пунктом 6.1. статті 6 Договору встановлено, що продавець (Відповідач-2) зобов`язується передати покупцю (Позивачу) дериватив після повної оплати ціни договору відповідно до умов цього договору шляхом укладення акту прийому-передачі деривативу. Від Відповідача-1 було надіслано на адресу суду Заперечення на відповідь на відзив, вх.№6159 від 28.06.2022, від Відповідача-2 надійшли Заперечення на відповідь на відзив вх.№ 6118 від 28.06.2022, згідно з якими вони заперечував проти задоволення позовних вимог. \~ \~ \~ \~Від Позивача надійшли Додаткові пояснення від 21.11.2022р., в яких він просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідачі звернулися до суду із заявами про застосування строків позовної давності від 28.10.2021р. \~ \~ \~ \~31.01.2022 року Позивачем було подане додатково клопотання про визнання поважними причинами пропуску позовної давності, в якому було зазначені обставини, через які з об`єктивних причин Позивач не зміг своєчасно подати позов до суду, враховуючи знаходження у проваджені судів різних інстанцій тривалий час чотирьох судових спорів стосовно правовідносин щодо придбання Позивачем квартири. 28.06.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання 23.11.2022 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. Представник позивача подав до суду клопотання про проведення розгляду справи у відсутності позивача та представника. Позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити. Представник відповідачів подав до суду клопотання про проведення розгляду справи у відсутності представника відповідачів. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 29 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» (продавець) (далі - Відповідач-2) і Позивачем (покупець) був укладений договір № 1029-А купівлі-продажу деривативу. Згідно з п. 2.1. статті 2, статтею 1 якого продавець зобов`язується передати покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити дериватив, базовим активом якого є майнові права на квартиру [ADDRESS] . Пунктом 3.1. встановлено ціну договору у розмірі 206 199, 28 грн., що являється еквівалентом 25 394 долара США, визначеним за офіційним обмінним курсом (курс купівлі) долара США, встановленим ОТП банком на дату укладення цього договору. Договір № 1029-А купівлі- продажу деривативу від 29 липня 2013 року був зареєстрований Товарною біржею «Перспектива коммодіті» 29 липня 2013 року за № 1029-А. 29 липня 2013 року, між ТОВ «Петрівський квартал» (продавець, Відповідач-1) та ТОВ «КУА «Андере Ріхтінген» (покупець, Відповідач-2) був укладений форвардний контракт № 1023-А від 29 липня 2013 року, згідно з п. 5 якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти базовий актив відповідно до специфікації форвардного контракту й сплатити за нього ціну на умовах даного форвардного контракту. Базовим активом за цим контрактом, згідно з п. 6, є майнові права на одне житлове приміщення, яке стане об`єктом нерухомості після завершення будівництва житлового будинку за будівельним [ADDRESS] по бульвару Т. Шевченка, 9. Форвардний контракт № 1023-А від 29 липня 2013 року був зареєстрований Товарною біржею «Перспектива коммодіті» 29 липня 2013 року за № 1023-А. \~ \~ \~ \~31 липня 2013 року між Відповідачем-1 та Позивачем був укладений договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , згідно з п. 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`зується прийняти у власність майнові права на квартиру в [ADDRESS] та оплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених цим договором. Ціна майнових прав, згідно з п. 3.1. становить 481 118,12 грн.,що на дату укладення цього договору еквівалентно 59 251 доларів США за офіційним обмінним курсом (курс купівлі) долара США, встановленим ОТП банком на дату укладення цього договору. Ціна майнових прав встановлена в доларах США та оплачується в національній гривні України, згідно з офіційним обмінним курсом української гривні до долара США, встановленим ОТП банком (курс купівлі), на дату внесення коштів. \~ \~ \~ \~За умовами п. 3.3. договору в момент укладення даного договору покупець грошові кошти вносить частково - 159 200,72 грн., що на дату укладення цього договору еквівалентно 19 696 доларів США. Решта сума вартості майнових прав за даним договором сплачується покупцем в сумах та строки, що встановлені в цьому пункті. \~ \~ \~ \~До договору № 61/9 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 31 липня 2013 року між сторонами було підписано додаткову угоду № 1 від 31 липня 2013 року та додаткову угоду № 2 від 31 жовтня 2013 року, за умовами яких ціна майнових прав на квартиру становить 444 943,52 грн., що еквівалентно 54 796 доларам США, а також був змінений графік і суми платежів. \~ \~ \~ \~ Відповідно до умов п. 3.1. договору № 61/9 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 31 липня 2013 року в редакції додаткової угоди № 1 від 31 липня 2013 року стосовно визначення обов`язку для Позивача сплатити ціну майнових прав за договором в сумі 444 943,52 грн., що на дату укладення цього договору еквівалентно 54 796 доларів США; ціна майнових прав встановлена в доларах США та оплачується в національній валюті гривні згідно з офіційним обмінним курсом української гривні до долара США, встановленим АТ «ОТП Банк» (курс купівлі), на дату внесення коштів. \~ \~ \~ \~Також, п.4.4. Договору №61/9 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 31.07.2013 року зазначено те, що Продавець має повернути Покупцю фактично одержані від Покупця кошти, що були сплачені Покупцем в рахунок оплати Ціни майнових прав на Квартиру протягом 30 (тридцяти) робочих днів. При цьому, Відповідачем-1 було надіслано повідомлення про відмову від договору та розірвання договору в односторонньому, яке датоване 03 квітня 2017 року, дата відправлення повідомлення Позивачу - 04.04.2017. За умовами п. 4.4. договору датою розірвання є 15.04.2017, а кошти Позивачу повинні бути повернуті протягом 30 робочих днів - тобто, по 02.06.2017 (включно). \~ \~ \~ \~У цей строк і в подальшому сплачені кошти Позивачу не повернуті. Всього за договором Позивач сплатив Відповідачу-1 грошові кошти в еквіваленті до зазначеної в договорі суми в розмірі 355 836,52 грн., у зв`язку з чим до стягнення з Відповідача-1 на користь Позивача підлягає борг в сумі 355 836,52 грн. Позивач має право на стягнення з Відповідача-1 суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦПК України, згідно з якою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Позивач надав розрахунок відповідно до 625 ЦК 3% річних за період з 02.06.2017 по 06.07.2021 становить \~43\~723,96 грн. та інфляційні втрати у розмірі 121\~126,57 грн. Однак, суд здійснив розрахунок самостійно з урахування заяви відповідача про застосування строку позовної давності, 3 % річних за період з 22.07.202018 по 22.07.2021 року становить 32 054,54 грн.; інфляційні нарахування на суму боргу складає 82 544,59 грн. \~ \~ \~ \~Що стосується вимог до Відповідача-2, судом встановлено, що після отримання права на укладення договору купівлі-продажу майнових прав від ТОВ «Петрівський квартал», ТОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» на виконання Договору купівлі-продажу деривативу №1029- А від 29.07.2013р. не передало таке право Позивачу за Актом, як це передбачено згідно п.п.5.1., 5.2., 6.1. цього Договору. \~ \~ \~ \~Після отримання від Відповідача-1 повідомлення про відмову від договору та розірвання договору в односторонньому порядку № 47 від 03.04.2017, Позивач звернувся до Відповідача-2 із листом від 24.09.2018, в якому повідомив, що за укладеним між ними договором купівлі-продажу деривативу він нічого не отримав і просив повернути сплачені грошову кошти в еквіваленті 25 394 доларів США, але грошових коштів Позивач до сьогодні не отримав. \~ \~ \~ \~Таким чином, внаслідок порушення договірних зобов`язань Відповідачем-2, Позивач був позбавлений можливості набути майно у власність у встановленому законом порядку та поніс матеріальні втрати у вигляді суми боргу. Позивач надаючи розрахунок відповідно до 625 ЦК 3% річних за період з 02.06.2017 по 06.07.2021 становить \~49047,12 грн. та інфляційні втрати у розмірі 357425,35 грн. Однак, суд здійснив розрахунок самостійно з урахування заяви відповідача про застосування строку позовної давності, 3 % річних за період з 22.07.202018 по 22.07.2021 року становить 18 574,89 грн.; інфляційні нарахування на суму боргу складає 47 832,74 грн. Щодо стягнення курсової різниці, суд не вбачає підстав для задоволення вимов в цій частині, оскільки позивачем не обґрунтовано стягнення курсової різниці, оскільки оплата за вищезазначеними договорами здійснювалася у національній валюті України гривні. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Зазначена правова позиція висловлена Великою палатою ВС у постанові від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц (провадження №14-79цс18). При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч . 4 ст. 263 ЦПК). \~ \~ \~ \~Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін)його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Крім того, обов`язок відповідачів повернути позивачу грошові кошти випливає також з положення частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, в установлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд враховує, що позивачем не було надано доказів на підтвердження заподіяння їй душевних страждань неправомірними діями відповідача, не зазначено у чому саме вони полягали, не підтверджено їх обсяг та тривалість. По суті позивач обмежився наведеннями лише загальними фразами, без їх конкретизації, без зазначення в чому саме полягало порушення життєвого ритму, зазначення дій. Тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову частково. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: partial