Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

В листопаді\~ 2022 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просить суд зняти арешт з банківського рахунку № [NUMBER] , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог, зазначено, що на примусовому виконанні у відділі ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) перебував виконавчий лист № 2/357/3166/13 від 22.10.2014 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» боргу за кредитним договором №77.1/АК-00579.08.2 від 07.03.2008 року. В межах виконавчого провадження №46275148 було винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках боржника, в результаті чого було накладено арешт на транспортний засіб та на банківський рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я [PERSON] . 27.12.2016 року було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачові. Однак, в порушення ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (станом на 27.12.2016 року) накладений арешт на майно та на рахунок не було скасовано після закінчення виконавчого провадження. 29.05.2019 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір №16 про відступлення прав вимоги за Кредитним договором №77.1/АК-00579.08.2 від 07.03.2008 року. ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надіслала позивачу вимогу про погашення кредитної заборгованості. Позивачу повідомили необхідну суму для погашення заборгованості - 100 000,00 грн. та 31.07.2019 року позивачем було оплачено суму боргу у розмірі 100 000,00грн., ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» видав лист № ДГ3107/від 31.07.2019 р. про відсутність претензій до [PERSON] щодо виконання умов кредитного договору та застави транспортного засобу, а тому було знято арешт із транспортного засобу. У зв`язку з тим, що у боржника [PERSON] відсутня заборгованість за Кредитним договором № 77.1/АК- 00579.08.2 від 07.03.2008 року, позивачем двічі було направлено заяву про зняття арешту з рахунків до Відділу державної виконавчої служби у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та з проханням надати реквізити для сплати виконавчого збору, якщо борг по такому існує. Так, відділом ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) було надано відповіді за №121814 від 20.12.2021 року та за №4030 від 17.01.2022 року, в яких зазначено, що відповідно до даних АСВП, у період з 27.01.2015 року по 27.12.2016 року, у відділі ДВС перебував на примусовому виконанні виконавчий лист №2/357/3166/13 від 22.10.2014року. 27.12.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачові згідно п.7 ч.1 cm.47 Закону України «Про виконавче провадження», та оскільки матеріали ВП №46275148 знищено за терміном зберігання, то\~ повідомили про можливість зняття арешту з рахунків лише за рішенням суду. Позивач зазначає, що на даний час всі свої зобов`язання по вказаному судовому рішенню він виконав у повному обсязі, а також, відповідач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», як новий кредитор,\~ не має жодних претензій, а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 07.11.2022 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі в загальному прядку, призначив справу до підготовчого засідання. (а.с. 61) 01.12.2022 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про залучення співвідповідачів. (а.с. 65-66) Ухвалою суду від 01.12.2022 року залучено до участі у справі співвідповідачів - Публічне акціонерне товариство "РОДОВІД БАНК" та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.77). Відповідач Відділ ДВС у м.Біла Церква Білоцерківського району Київської області\~ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не направив в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, відзив не падали . Відповідач ПАТ «Родовід Банк» не направив в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, відзив на позов не подали. Відповідач ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не направив в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, відзив на позов не поади, жодних клопотань не направили Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна вимога зняття арешту з банківського рахунку підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) перебував виконавчий лист № 2/357/3166/13 від 22.10.2014 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» боргу за кредитним договором №77.1/АК-00579.08.2 від 07.03.2008 року. В межах вказаного виконавчого провадження №46275148 було винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках боржника, в результаті чого було накладено арешт на транспортний засіб та на банківський рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я [PERSON] . 27.12.2016 року було винесено Постанову про повернення виконавчого листа стягувачові, накладений арешт на майно та на рахунок не було скасовано. Належність рахунку № [NUMBER] Халявінському [PERSON] , підтверджено довідкою АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 67) Встановлено, що 29.05.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір №16 про відступлення прав вимоги, згідно якого ПАТ «Родовід Банк» відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору. (а.с. 16-19) Відповідно до даного договору відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №77.1/АК-00579.08.2 від 07.03.2008 року, укладеного між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] , що підтверджується додатком №1 до договору (а.с. 20). Встановлено, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» повідомило [PERSON] про відступлення прав вимоги за кредитним договором, що підтверджується листом за вих. № 2628 від 29.05.2019 року та надіслало вимогу про погашення кредитної заборгованості\~ (а.с. 21,22). З копії квитанції вбачається, що 31.07.2019 року [PERSON] сплатив суму боргу у розмірі 100 000 грн. за кредитним договором №77.1/АК-00579.08.2 від 07.03.2008 року (а.с. 23) . Згідно листа за вих. № ДГ3107/ від 31.07.2019 року, адресованого до сервісного центру МВС і позивача, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» повідомило, що не має претензій до позичальника щодо виконання умов кредитного договору та застави транспортного засобу, а також зазначили, що автомобіль марки MAZDA д.р.н. [NUMBER] не перебуває у заставі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с. 24) З витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається наявність обтяження рухомого майна. Так, 04.02.2015 року було накладено арешт рухомого майна, обтяжувач: Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції. 06.06.2019 року було здійснено заміну обтяжувача ВАТ «Родовід Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на підставі договору про відступлення прав вимоги. 31.07.2019 року припинено обтяження а підставі листа\~ № ДГ3107/ від 31.07.2019 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». (а.с. 25-26) [PERSON] звертався до відділу ДВС із заявами про зняття арешту зі свого рахунку 10.12.2021 року, 29.12.2021 року, 18.02.2022 року. (а.с. 28, 29-31,32-34) Встановлено, що Відділ державної виконавчої служби у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надав відповіді за вих № №121814 від 20.12.2021 року та № 4030 від 17.01.2022 року,\~ в яких зазначили, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження у період з 27.01.2015 року по 27.12.2016 року в Білоцерківському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебував на примусовому виконанні виконавчий лист №2/357/3166/13 від 22.10.2014року виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» боргу в сумі 11 218,59 доларів США та 81 916,82 грн., судовий збір в сумі 1 716,00 грн. (ВП №46275148). 27.12.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачові згідно п.7 ч.1 cm.47 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження №46275148 знищено за терміном зберігання. Зазначили норму закону щодо підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини (cm. 59 Закону України «Про виконавче провадження»), та повідомили про можливість зняття арешту за рішенням суду. (а.с. 35-37, 38-41) Суд зауважує, що в позовній заяві\~ відповідачем вказано Відділ\~ Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), однак відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18,\~ відповідачем у справах за позовом про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях. В даному випадку, стягувачем у ВП, в рамках якого було накладено арешт на майно, було ПАТ «Родовід Банк», а в подальшому на підставі договору про відступлення прав вимоги, стягувачем за кредитним договром стало\~\~ ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних Справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 14.08.2019 року у справі № 519/77/18, від 15.04.2020 року у справі № 474/106/18. А тому, суд дійшов висновку, що Відділ\~ Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) є неналежним відповідачем по даній справі. При\~ вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону № 1404-VIII). Відповідно до положень статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно частин першої, другої статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:\~ 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". Як було встановлено судом, у відповідності до ч. 4 ст. 59 Закону «Про виконавче провадження», державний виконавець не має підстав самостійно зняти арешт з майна, який накладений за постановою ДВС, оскільки ВП знищено. Існування арешту майна, який був накладений державним виконавцем дозволяв би ДВС ефективно здійснювати дії щодо реального виконання рішення суду та\~ виконавчих документів. При цьому,\~ існування арешту майна, накладеного державним виконавцем має чітко окреслені граничні строки з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження. В даному випадку, суду підтверджено, що виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт на майно, не існує, матеріали провадження знищено за закінченням терміну зберігання, стягувач ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не має\~ претензій до позивача [PERSON] \~ щодо виконання умов кредитного договору. За ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на картковий рахунок позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його прав шляхом скасування такого арешту. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути із відповідачів судові витрати та витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги\~ у розмірі 12000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При цьому, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. В позовній заяві позивачем зазначено, що [PERSON] поніс витрати на правову допомогу в розмірі 12000 грн. В підтвердження вказаному, позивачем надано договір № 19/10/2022 про надання правової допомоги від 19.10.2022 року, укладеного між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Фундатор», акт надання послуг № 111 від 20.10.2022 року, рахунок на оплату та квитанцію в підтвердження оплати позивачем вказаних витрат. Як вбачається з акту № 111 від 20.10.2022 року Халявінському С.П. адвокатським об`єднанням «Фундатор» надано\~ наступні послуги: надання правової допомоги, підготовка позовної заяви, процесуальних та інших документів правового характеру до суду для зняття арешту з банківського рахунку [PERSON] (вартість однієї години 1500 грн, 8 год., загальна сума 12000 грн.) Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості, відсутність будь-яких клопотань про зменшення судових витрат. Однак, позивачем не обгрунтовано вимогу про стягнення судових витрат на правничу допомогу з відповідачів : відділу ДВС в м. Біла Церква і\~ ПАТ «РодовідБанк», оскільки, як було зазначено вище, відділ ДВС не є належним відповідачем у даній справі, а відповідач ПАТ «Родовід Банк» був кредитором та на час відступлення права вимоги\~ на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», позивач мав невиконані зобов`язання за кредитним договором №77.1/АК-00579.08.2 від 07.03.2008 року. Стягувач мав право повторно подати на виконання виконавчий лист за невиконаним рішенням суду.\~ А тому не було обов`язком відповідачів ні ДВС, ні ПАТ «РодовідБанк» скасовувати заходи забезпечення виконання рішення суду, тобто знімати арешт з майна боржника. На час виконання боржником своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором в липні 2019р., ПАТ «Родовід Банк» не був вже кредитором, оскільки в травні 2019 року відступив право вимоги до [PERSON] на користь\~ ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».\~ Отже, саме ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», як новий кредитор мало право на стягнення за кредитним договором,\~ на заміну сторони стягувача у ВП, на відмову від претензій до позичальника та на вчинення інших дій щодо припинення заходів, вжитих на виконання умов кредитного договору\~ №77.1/АК-00579.08.2 від 07.03.2008 року. Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що з відповідача ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» підлягають стягненню судові витрати по справі, зокрема, що\~ пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі\~ 992,40\~ грн. і витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved