Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Бучак Д.М., звернулася в суд із заявою, де заінтересовані особи: [PERSON] ; орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви посилається на те, що у період з 2011 року до 29.10.2014 [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбним відносинах та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у встановленому чинним законодавством України порядку. Від фактичних шлюбних відносин вони мають двох малолітніх дітей, а саме: сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] . Діти записані на її дошлюбне прізвище, так як з [PERSON] на момент їх народження вони не були офіційно одружені, але дітям він є біологічним батьком. Даний факт, що [PERSON] є батьком дітей підтверджується витягом про реєстрацію актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька [PERSON] , витяг про реєстрацію актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька [PERSON] . Зазначає, що 29.10.2014 вона та [PERSON] офіційно одружилися, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Вже в офіційному шлюбі в них народилося двоє дітей, а саме: доньки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Всі четверо їхніх дітей фактично проживали та в даний час проживають з нею за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що починаючи з 2019 року їх життя стало нестерпним. [PERSON] почав систематично проявляти стосовно неї та їх спільних малолітніх дітей безпідставну агресію, цькування, погрози, психологічно тиснута, принижувати, виражатися на їх адресу нецензурною лайкою, образливими словами, вживати алкогольні напої, внаслідок чого між ними почали виникати численні сварки, що породжували як психологічне, так і фізичне домашнє насильство як стосовно неї, так і стосовно їх спільних малолітніх дітей. Крім того, все це відбувалося на очах дітей, що негативно вплавмо на їх психологічний стан. Під час спільного проживання з кривдником раніше був випадок, коли в стані алкогольного сп`яніння він наносив їй удари по тілу та це все відбувалося в присутності дітей. Вона постійно пробачала йому, оскільки боялася сама залишитися з дітьми на вулиці, без житла, оскільки квартира його матері. Він погрожував їй виставити на вулицю. Однак, на даний час вона переживає за своє здоров`я та життя, [PERSON] веде себе дуже агресивно, вона побоюється за дітей та за себе. Суддею Ужгородського місьнрайонного суду Закарпатської області виносилася постанова від 12,12.2022 у справі № 308/15891/22 про притягнення [PERSON] до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення сімейного насилля, однак він продовжує вчиняти сімейне насилля щодо неї та їхніх дітей. 19.11.2022 вона подала заяву в поліцію про те, що в неї зникли заощадження в сумі 10000 доларів США, які вона відкладала для утримання четверо її дітей. Однак, їй повідомили, що це спільні сімейні кошти і притягнути його до відповідальності не можуть. Де і на що він витратив дані кошти їй не відомо. З 15.11.2022 [PERSON] з ними не проживає, однак періодично він повертається додому в стані алкогольного сп`яніння і починає вести себе грубо по відношенню до неї та дітей, так як вважає, що квартира його. Останні два місяці його агресія зросла, в її адресу та в адресу малолітніх дітей лунали погрози, неможливо було залишатися без страху за своє життя та життя дітей, оскільки п`яна людина не повністю може контролювати свою поведінку, вона хвилювалася за свою безпеку та своїх дітей. Зауважує, що на даний час вона подала позовну заяву про розірвання шлюбу і справа призначена до розгляду. Також вона подала позовну заяву про стягнення аліментів на дітей. Після цього його агресія зросла. Він періодично в нетверезому стані з`являється додому і починає проявляти свою агресію до неї та їх спільних дітей. Однак, оскільки вона піклується за четверо малолітніх дітей, то їй необхідно кожний день доглядати за ними, готувати їжу та виконувати інші життєво необхідні обов`язки, Малолітні діти потребують догляду, тому вона хоче проживати в своїй квартирі спокійно, не переживаючи за своє життя та життя дітей. Вона боїться за своє життя, здоров`я та життя і здоров`я дітей, оскільки кривдник поводиться непередбачувано. Вказує, що вона декілька разів викликала поліцію, що фіксувала вказані обставини, а саме прояви сімейного насилля з боку її чоловіка до неї та її дітей. Про це вказує той факт, що суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області виносилася постанова від 12.12.2022 у справі № 308/15891/22 про притягнення до відповідальності по ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення сімейного насилля. Наголошує, що постійні образи, нецензурна лайка, нанесення їй тілесних ушкоджень створили умови, які стали нестерпними та зробили нестерпним життя дітей. Таким чином, вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства та її малолітні діти є особами, що зазнали домашнього насильства, оскільки всі приниження, нецензурна лайка, психологічні цькування та погрози здійснюються на очах малолітнім дітей. Крім того, кривдник ображав гідність, що негативно відображається на психіці дітей. Враховуючи наведене, вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо неї та її четверо малолітніх дітей, як постраждалих осіб, і такі ризики є реальними, внаслідок чого вона не може спокійно перебувати в своєму помешканні. Вона самостійно не може протистояти таким неприпустимим діям з боку кривдника. Існують ризики, які дають підстави вважати про вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства. Навіть після винесення суддею постанови про притягнення до відповідальності за вчинення домашнього насилля, [PERSON] продовжує приходити за адресою: [ADDRESS] , в нетверезому стані, телефонує їй з погрозами. Вона не може витримувати такий нестерпний душевний біль та одночасно фізичні страждання із-за стусанів, нанесених їй тілесних ушкоджень по голові та фізичного насилля, яке вчиняє кривдник. Із-за його дій вона не може спокійно перебувати в своєму помешканні разом з дітьми. Однак, вона і діти хочуть проживати вдома спокійно, оскільки квартира є власністю її свекрухи, матері кривдника, але в них з нею хороші відносини, вона його теж боїться та засуджує його спосіб життя, надає перевагу спокою свої онуків, тобто бажає спокійного життя для його дітей та її онуків. На підставі викладеного, заявниця просить суд видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] , [INFO] , її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] : заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалими особами [PERSON] , [INFO] , її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та наближатися до вказаного будинку на відстань не менше 300 метрів; заборонити спілкуватися та наближатися на відстань ближче 100 метрів до постраждалих осіб: [PERSON] , [INFO] , її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] , її малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заявниця [PERSON] та її представник адвокат Бучак Д.М. у судове засідання не з`явилися, при цьому подали до суду заяву, згідно з якою просять розглянути заяву без їх участі, зазначивши, що вимоги заяви підтримують повністю та просять задовольнити. Справу розглянуто без участі заявниці та заінтересованої особи [PERSON] з огляду на положення ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, оскільки участь заявниці може становити загрозу подальшої дискримінації чи насильства для неї. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбним відносинах та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від фактичних шлюбних відносин мають двох дітей, а саме: сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 14.02.2012), доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 20.05.2013). 29.10.2014 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.10.2014. Під шлюбу в них народилося двоє дітей: доньки [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28.02.2015), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28.02.2015). Заявниця та її четверо дітей на даний час проживають за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.12.2022 (справа № 308/15891/22) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.\~173-2\~КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу за те, що 17.10.2022, о 15.20 год., в [ADDRESS] , [PERSON] вчинив сварку зі своєю дружиною [PERSON] , під час якої ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких особи, які мають спільну дитину (дітей). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Звертаючись до суду із даною заявою про видачу обмежувального припису заявниця посилається на те, що [PERSON] систематично проявляє стосовно неї та їх спільних малолітніх дітей безпідставну агресію, цькування, погрожує, психологічно тисне, принижує, виражається на їх адресу нецензурною лайкою, образливими словами, вживає алкогольні напої, внаслідок чого між ними почали виникати численні сварки, що породжували як психологічне, так і фізичне домашнє насильство як стосовно неї, так і стосовно їх спільних малолітніх дітей. Відповідно до положень п. п. 3, 6, 7, 8, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі постраждала особа), особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Аналізуючи зазначені норми законодавства, а також викладені [PERSON] у заяві обставини, дії [PERSON] по відношенню до заявниці та до їх спільних дітей є проявом психологічного насильства. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. За приписами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. При цьому «оцінка ризиків» та «наявність ризиків» є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису. Частиною 1 ст. 270 ЦК України визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» (GC), n. 55182, «Idalov v. Russia» (GC), 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK» наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права (рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145). З матеріалів справи вбачається, що заявниця та її діти є постраждалими від дій заінтересованої особи [PERSON] , що мають ознаки домашнього насильства. Згідно зі ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру щодо заявниці та їх спільних дітей, у зв`язку із цим заява про видачу обмежувального припису підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника (ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України).

Outcome: approved