Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

06 жовтня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач мотивує вимоги тим, що 21 жовтня 2020 року уклала шлюб з Відповідачем. Від шлюбу спільних дітей сторони не мають. Як зазначає Позивач, кожен зі сторін мають різні погляди на життя та ведення спільного господарства, у зв`язку з чим, шлюбні відносини були фактично припинені, а відтак Позивач вважає, що збереження шлюбу не можливе. Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року відкрито провадження по справі, встановлений спрощений порядок розгляду справи. 28 листопада 2022 року від Позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, оскільки сторони з січня 2021 року спільно не проживають. 29 листопада 2022 року від Відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Не заперечував проти задоволення позовних вимог. В судове засідання 27 грудня 2022 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що громадянин України [PERSON] та громадянка України [PERSON] зареєстрували шлюб 21 жовтня 2020 року, про що свідчить актовий запис №1929, зареєстрований Приморським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (серія [NUMBER] ). Позивач змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач після розірвання шлюбу не зазначала про відновлення свого дошлюбного прізвища. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, спільних дітей у сторін немає. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначає позивач сторони спільне господарство не ведуть, з січня 2021 року не проживають разом. Причиною розпаду сім`ї та припинення відносин стали ті обставини, що почуття взаєморозуміння втрачено, шлюбні стосунки сторони не підтримують. Сторони надали згоду на розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що сім`я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі.

Outcome: approved