Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

8 серпня 2022 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що внаслідок порушення адміністрацією підприємства ПрАТ «ЦГЗК» права на безпечні умови праці позивача, через недосконалість яких [PERSON] отримав професійне захворювання та втратив частково професійну працездатність, чим йому була завдана моральна шкода. Зазначав, що він з 06.04.1983 р. працював у відповідача водієм до 15.05.1984 р., з 11.06.1984 р. до 01.08.1986 р. - слюсарем з ремонту гірничо-збагачувального обладнання фабрики ЦГЗК тресту «Кривбасрудоремонт», з 01.08.1986 р. до 31.07.1997 р. електрозварником ручного зварювання тресту «Кривбасрудоремонт». Потім від з 11.08.1997 р. працював на ЦГЗК електрозварником ручного зварювання до 15.09.2003 р. При цьому місцем роботи позивача було більшу частину робочого часу дільницею випалювання окатишів фабрики обгудкування цеху з ремонту технічного обладнання ЦГЗК. З 2017 року він почав гостро відчувати проблеми з органами дихання, тому знаходився на диспансерному обліку у лікувально-профілактичному закладі за місцем проживання з діагнозом хронічний бронхіт. З 18.02.2017 р. по 28.02.2017 р. він пролікувався на денному стаціонарі Лозуватської амбулаторії. В міській лікарні №2 м. Кривого Рогу в серпні 2019 року виявлено також фіброзні зміни у легенях та 13.09.2019 р. йому був встановлений діагноз: хронічний бронхіт, ремісія. Дифузний пневмофіброз. Медіастенальна лімфаденопатія. Вказане для позивача стало психологічним стресом. Після його лікування в ДУ «Український Науково-Дослідний інститут промислової медицини» з 24.02.21 р. по 11.03.21 р. йому встановлено діагноз: Хронічний бронхіт, фаза загострення. Легенева Недостатність першого-другого ступеня. Супутній діагноз: Двобічний плечолопатковий періартроз, остеоартроз правого ліктьового суглоба. Весь цей час він проходив медикаментозне лікування. Шкідливі умови праці позивача підтверджені Інформаційною довідкою про умови праці від 11.09.2020 р. з доповненнями від 07.10.2021 р. відділу з питань праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області вказано, що за період роботи [PERSON] з 11.08.1997 р. по 15.09.2003 р. електрозварник ручного зварювання цеху з ремонту технологічного обладнання дільниці випалювання окатишів фабрики обгудкування ПрАТ «ЦГЗК» він підпадав під дії шкідливих виробничих факторів. Зокрема, стаж роботи позивач у шкідливих умовах на ЦГЗК становив 6 років 1 місяць. Рішення про зв`язок отриманого [PERSON] захворювання з умовами праці та професійний характер хронічного захворювання встановлений 1 лютого 2022 року ДУ «Український Науково-Дослідний інститут промислової медицини». Так [PERSON] встановлено діагноз професійного захворювання: Пневмоконіоз електрозварника, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, група В. ЛН (легенева недостатність) першого-другого ступеню. За актом розслідування від 23 травня 2022 року причин виникнення професійного захворювання у позивача встановлено, що визначений [PERSON] діагноз ДУ «Український Науково-Дослідний інститут промислової медицини» є захворюванням професійним, причиною якого є перевищення у робочій зоні пилу переважно фіброгенної дії в 2,78 разів. За довідкою МСЕК від 20 липня 2022 року позивачу було встановлено первинно ступінь стійкої втрати працездатності внаслідок проф. захворювання 20% з 4 липня 2022 року безстроково. В наслідок отримання професійного захворювання він не має змоги вести звичне життя, тому змушений постійно перебувати на обліку у лікаря, приймати медикаменти, бо без них стан здоров`я погіршується. Так він відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель, важкість у грудній клітці, загальну слабкість, швидку втому, періодичний головний біль. Настання негативних змін у його житті обумовлене істотним погіршенням психологічного аспекту життя, бо він через хворобу не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження у господарстві. З 2020 р. він перебуває на обліку в невропатолога. Отже, з вини відповідача він отримав важке невиліковне профзахворювання. Зазначав, що ушкодження здоров`я, заподіяні [PERSON] під час виконання трудових обов`язків через втрату ступеня втрати професійної працездатності спричиняють моральні та фізичні страждання. При визначенні розміру моральної шкоди [PERSON] визначив справедливим розмір відшкодування заподіяної йому моральної шкоди в розмірі 260000 грн., виходячи з розміру прожиткового мінімуму з 1 липня 2022 р. в сумі 2600 грн. На підставі викладеного просив суд стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок ушкодження здоров`я, 260000 грн. із ПрАТ «ЦГЗК» на користь [PERSON] , без стягнення податку на доходи фізичних осіб. Не погоджуючись із позовом [PERSON] , представник ПрАТ «ЦГЗК» подав відзив, де вказував, що [PERSON] також працював на ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» до 28.02.2013 р., тому він після звільнення з ПрАТ «ЦГЗК» мав значний стаж роботи у шкідливих умовах праці на інших підприємствах, що неодмінно позначилося на виникненні у нього проф. захворювання, що підтверджується Актом розслідування від 23 травня 2022 року. Отже, ПрАТ «ЦГЗК» не може відповідати за шкоду, заподіяну йому іншими підприємствами, на яких працював позивач. Так позивачем було подано до ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» позов про відшкодування моральної шкоди заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, внаслідок розгляду якого рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2022 року позов задоволено частково та стягнуто із такого відповідача на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди 70000 грн. В той же час представник ПрАТ «ЦГЗК» не приймав участі в розслідуванні хронічного проф. захворювання, яке проводилось за останнім місцем роботи позивача на ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Додавала, що [PERSON] не надав доказів того, що протягом роботи на підприємстві відповідача було у нього в наявності проф. захворювання. Тобто протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із його профзахворюванням, ПрАТ «ЦГЗК» не вчиняв. Також за висновком МСЕК від 20.07.2022 р. позивач у зв`язку з отриманим професійним захворюванням права на працю, натомість, не був позбавлений. Вважав вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 260000 грн., враховуючи обставини справи, не відповідає вимогам розумності та справедливості, та є безпідставною, а позивач не довів розмір моральної шкоди в такому розмірі. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. [PERSON] , не погоджуючись із відзивом представника ПрАТ «ЦГЗК», подав на нього письмову відповідь, підтверджуючи доводи, викладені ним у позовній заяві до суду, де також вказував, що факт завдання [PERSON] захворювання з вини відповідача та фізичних й моральних страждань документально підтверджується висновками спеціалістів, долучених до справи, що безумовно зумовлює настання негативних змін у житті позивача, що підтверджено рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. Таким чином заявлений ним розмір компенсації внаслідок отримання ушкодження здоров`я з вини відповідача в сумі 260000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди є цілком обґрунтованим. Також вказував, що ПрАТ «ЦГЗК» є належним відповідачем, бо за період роботи [PERSON] з 11.08.1997 р. по 15.09.2003 р. електрозварником ручного зварювання цеху з ремонту технологічного обладнання дільниці випалювання окатишів фабрики обгудкування ЦГЗК він працював у шкідливих умовах, що й зумовило у нього проф. захворювання через перевищення концентрації пилу фіброгенної дії, тому ПрАТ «ЦГЗК» належний відповідач за цим позовом. Не прийняття участі представника ПрАТ «ЦГЗК» при розслідуванні хронічного професійного захворювання позивача зумовлене положеннями «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 17 квітня 2019 р. № 337, за якими в разі коли хворий працював на кількох підприємствах, де були умови для розвитку проф. захворювання, під час роботи за якими були умови для розвитку професійного захворювання, повідомлення за формою П-3 надсилається на останнє підприємство, де він працював за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку професійного захворювання. Отже, просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Також за письмовими поясненнями [PERSON] , долученими до справи, останній посилався на те, що ПрАТ «ЦГЗК» допустив порушення умова праці позивача, що призвело до виникнення у нього проф. захворювання та відповідно обов`язку із відшкодування йому завданої моральної шкоди ушкодженням здоров`я. Отже, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої в Україні, вважав обґрунтованим розмір компенсації за завдані страждання у сумі 260000 грн., які слід стягнути з ПрАТ «ЦГЗК» на його користь. Позивач, [PERSON] , на його представник, [PERSON] , у судовому засіданні підтримали доводи, викладені позивачем у заявах по суті, наполягаючи при цьому на задоволені позову в повному обсязі, додаючи, що виникнення професійного захворювання позивача було зумовлено перевищенням шкідливих речовин на підприємстві відповідача, який не забезпечив безпечні умови праці [PERSON] , тому повинен відшкодувати завдані позивачу моральні страждання через невиліковну професійну хворобу. Представник відповідача, [PERSON] , у судовому засіданні, заперечуючи заявлені позовні вимоги [PERSON] , просила суд відмовити у позові останнього повністю, посилаючись на наданий нею письмовий відзив, додаючи, що ПрАТ «ЦГЗК» не є належним відповідачем, тому не повинен відшкодувати завдану [PERSON] моральну шкоду, яка не була обґрунтована позивачем. При цьому в разі стягнення такої шкоди з відповідача на користь [PERSON] , просила суд зазначити, що з такої суми підлягають стягненню передбачені законом податки та збори роботодавцем позивача. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного вмотивування. Судом встановлено, що [PERSON] з 11.08.1997 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював з вказаної дати до 15.09.2003 року електрозварювальником ручної зварки 4 та 5 розряду ділянок випалювання окатишів фабрики обгудкування цеху з ремонту технічного обладнання ЦГЗК, звідки 15 вересня 2003 року був звільнений з роботи в ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки позивача, [NUMBER] (а. с. 13-20). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23 травня 2022 року, складеного відносно підприємства ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»,\~встановлено наявність у [PERSON] стажу роботи в умовах впливу шкідливих факторів 15 років 5 місяців, серед яких, зокрема, 6 років 1 місяць на ПрАТ «ЦГЗК», внаслідок чого у позивача було встановлено професійне захворювання: Пневмоконіоз електрозварника (s/t, 1/1, co), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, група В. ЛН (легенева недостатність) першого-другого ступеню, що підтверджується медичним висновком від 1 лютого 2022 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», із зазначенням виникнення його причин: перевищення у робочій зоні пилу переважно фіброгенної дії в 2,78 рази гранично допустимі норми, що підтверджується Інформаційною довідкою про умови праці від 11.09.2020 р. з доповненнями від 07.10.2021 р. ГУ Держпраці у Дніпропетровській області. При цьому підставою для встановлення професійного захворювання послужив професійний маршрут [PERSON] , зокрема, його робота протягом 6 років 1 місяця електрогазозварником дільниці випалювання окатишів фабрики обгудкування цеху з ремонту технічного обладнання ЦГЗК (а. с. 28-30, 31-36). Згідно із довідкою МСЕК № 060478 від 20.07.2022 р. [PERSON] було встановлено 20% стійкої втрати працездатності через Пневмоконіоз з 4 липня 2022 року безстроково з рекомендацією медикаментозного лікування (а. с. 38). У зв`язку із професійним захворюванням [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписками з амбулаторної карти від 26 квітня 2022 року, з медичної карти від 11 березня 2021 року та від 2 лютого 2022 року. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За ч. 4\~ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 12 Закону України "Про охорону праці"\~(на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення\~безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі\~ст.237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Враховуючи, що відшкодування працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків в тому числі на ПрАТ «ЦГЗК», то моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я під час роботи у відповідача, оскільки роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, внаслідок чого суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». Так судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання зі встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 20% безстроково позивачу безумовно було заподіяно моральну шкоду. Внаслідок професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений проходити тривале лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт у повсякденному житті, обмеженість у можливості продовжувати колишній активний спосіб життя та тривогу за майбутнє, що завдає йому душевних страждань. При цьому суд відкидає посилання представника відповідача про необхідність відмовити у позові на те, що [PERSON] також працював на ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у шкідливих умовах праці, де набув проф. захворювання, а представники відповідача не були присутні при складанні акту від 23 травня 2022 року, оскільки судом враховано було по даній справі саме стаж роботи у шкідливих умовах [PERSON] на ПрАТ «ЦГЗК», а також враховано такий профмаршрут позивача, що був підставою для виникнення у нього вказаного проф. захворювання, зважаючи на те, що за «Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 17 квітня 2019 р. № 337, у разі, коли хворий працював на кількох підприємствах, де були умови для розвитку проф. захворювання, під час роботи за якими були умови для розвитку професійного захворювання, повідомлення за формою П-3 надсилається на останнє підприємство, де він працював за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку професійного захворювання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості. Так відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31\~березня 1995\~року розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином суд бере до уваги при обрахунку розміру моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання кількість часу, яку [PERSON] пропрацював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, загальний стаж роботи відповідача, ступінь втрати ним працездатності через професійне захворювання, розмір мінімальної заробітної плати, а також провину підприємства відповідача у спричиненні ушкодження здоров`я позивачу, яка лежить, зокрема, на ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». Отже, враховуючи, що [PERSON] пропрацював на підприємстві відповідача 6 років 1 місяць у шкідливих умовах праці, отримавши 20% стійкої втрати працездатності внаслідок набутого ним професійного захворювання при роботі на підприємстві відповідача, безстроковість визначеної позивачу втрати працездатності, а також беручи до уваги розмір на 1 січня 2022 року мінімальної заробітної плати в сумі 6500 грн., то на переконання суду розмір відшкодування завданої [PERSON] ушкодженням здоров`я моральної шкоди повинен дорівнювати 50000 грн., що відповідатиме на думку суду завданій [PERSON] моральній шкоді через незворотність негативних наслідків профзахворювання на його подальшому житті. Суд при цьому зазначає, що виконуючи судове рішення про стягнення на користь працівника моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав, роботодавець як податковий агент утримує із присудженої суми відповідні податки і збори, оскільки суд, задовольняючи позовні вимоги працівника, визначає суму без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого на підставі закону виступає роботодавець, тому суд, задовольняючи вимоги про стягнення моральної шкоди на корись позивача, визначає суму моральної шкоди без утримання податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 7 жовтня 2020 року по справі № 523/14396/19. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 500 грн.

Outcome: partial