Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 29.11.2022 року [PERSON] , звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просить суд: - встановити факт родинних відносин а саме, що: [PERSON] , який помер [INFO] є батьком [PERSON] [INFO] ; - встановити факт сумісного проживання його батька [PERSON] (який помер який помер [INFO] та його [PERSON] [INFO] ; - визнати за ним, [PERSON] , право власності на будинок садибного типу по [ADDRESS] , який в цілому складається з літ. «А», загальною площею 78,1 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м., літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», підвал з шийкою літ. «Г», вбиральня літ. «Д», споруди № l, № 2, № 3, № 4. Свій позов обґрунтовує зокрема тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , актовий запис № 1083, свідоцтво про смерть [NUMBER] . За життя 07 грудня 2009 року в Андріївській сільській раді батьком позивача [PERSON] , було складено заповіт № 24, відповідно до якого все майно яке належало йому за життя, він в рівних частках по частині заповідав позивачу - [PERSON] , та [PERSON] . За життя [PERSON] , який помер [INFO] , належав будинок садибного типу по [ADDRESS] , який в цілому складається з літ. «А», загальною площею 78,1 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м., літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», підвал з шийкою літ. «Г», вбиральня літ. «Д», споруди № l, № 2, № 3, № 4. Згодом позивач звернувся до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. Одночасно з позивачем, до нотаріальної контори звернулась відповідачка - [PERSON] . Згодом на підставі заяви зареєстрованої в реєстрі за № 163 відповідачка - [PERSON] , відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача. Разом з тим, нотаріус на підставі свого роз`яснення щодо подання заяви про прийняття спадщини повідомив позивачу, про неможливість оформлення спадкових прав у зв`язку з пропущеним ним строком, та рекомендував його звернутись до суду з відповідною позовною заявою для захисту своїх спадкових прав. Крім того, позивач зазначає, що ним була виявлена відмінність в написанні його прізвища та прізвища його батька, так у прізвище у всіх документах записано як « [PERSON] », а прізвище батька в свідоцтві про смерть зазначено як « [PERSON] ». Вказана розбіжність виникла у зв`язку з перекладом прізвища позивача та його батька з російської мови на українську. На підставі вищезазначеного, виникла необхідність підтвердити факт родинних відносин між позивачем та його батьком. Процесуальні дії. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.11.2022 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 19 грудня 2022 року. Крім того, вказаною ухвалою було витребувано від Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Грецька, буд. 24) копію спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 11.01.2023 року на 14:20 год. У судове засідання призначене на 11.01.2023 року на 14:20 год. сторони не з`явились. Позивач - [PERSON] подав до канцелярії суду заяву з проханням судове засідання провести без його участі, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в судове засідання не з`явився. Відповідачка - [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, однак 11.01.2023 року надала до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просила суд розглядати справу без її участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи встановлені судом. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Стосовно заявленої вимоги позивача - [PERSON] , щодо встановлення факту родинних відносин між ним та [PERSON] , [INFO] , як який помер [INFO] , суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження виданого 10.01.1961 на російській мові серії [NUMBER] ,« [PERSON] » народився [INFO] , в «c. Майск, Кзылтуский район, Кокчетавская область» про що було зроблено відповідний актовий запис № 1. В графі відомості про мати зазначено - « [PERSON] », в графі відомості про батька зазначено - « [PERSON] ». [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , актовий запис № 1083, свідоцтво про смерть [NUMBER] . Після смерті батька, позивач звернувся до державного нотаріуса Мельниченко М.М., другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області, з заявою щодо оформлення спадщини на майно померлого. Однак під час підготовки необхідних документів для спадкування, позивачем була виявлена відмінність в написанні його прізвища та прізвища його батька, так у прізвище позивача у всіх документах записано як « [PERSON] », а прізвище батька в свідоцтві про смерть зазначено як « [PERSON] ». Судом встановлено, що відповідно до паспорту гр. України, який належить позивачу серії [NUMBER] виданий 19 листопада 1997 року, Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області, вбачається, що прізвище позивача вказано як « [PERSON] ». Таким чином, судом було встановлено, що розбіжність, яка виникла під час оформлення паспортних документів гр. України, та перекладі відомостей щодо позивача та його батька [PERSON] , які були внесені російською мовою, стала наслідком невірного перекладу прізвище позивача та його батька з російської мови на українську мову. Згідно з роз`ясненнями п. 7 Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Верховний Суд України в листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначає, що заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути, зокрема, спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом). При цьому до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою позивач просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, господарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Таким чином, суд приймаючи до уваги підтвердження обставин родинних відносин між позивачем та його батьком, суд вважає за можливе встановити факт родинних відносин між позивачем та його батьком. Крім того, встановлена мета встановлення факту родинних відносин, яка викликана необхідністю реалізувати позивачем своє право на спадкування, та встановлений сам факт, який повністю підтверджується матеріалами справи. Стосовно заявленої вимоги позивача - [PERSON] , щодо встановлення факту його сумісного проживання разом з батьком - [PERSON] , який помер [INFO] , суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідно до довідки № 1558 від 17 листопада 2022 року виданої виконавчим комітетом Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, вбачається що гр. [PERSON] , зареєстрований за адресою - [ADDRESS] , фактично мешкав з [PERSON] , за адресою - [ADDRESS] , вів з ним спільне господарство до дня його смерті [INFO] , надавав фізичну та моральну допомогу та провів його поховання. Судом встановлено, що відповідно до довідки № 1197 від 29 серпня 2022 року виданої виконавчим комітетом Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, вбачається, що померлий [INFO] гр. [PERSON] на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що відповідно до довідки № 1198 від 29 серпня 2022 року виданої виконавчим комітетом Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області вбачається, що за даними господарської книги № 7 за 2011-2015 роки по селу Розкішне, особовий рахунок № [NUMBER] гр. [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] на день смерті був зареєстрований один. Крім того факт проживання [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , та ведення ними спільного сумісного господарства до дня смерті [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом опитування свідків № 1 від 17.11.2022 року оформленим головою Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. У вказаному акті також зазначено, що [PERSON] , надавав моральну, та фізичну допомогу [PERSON] , який помер [INFO] , та проводив його поховання. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази суд вважає, що у судовому засіданні доведений факт спільного проживання однією родиною [PERSON] (який помер [INFO] ), та [PERSON] [INFO] . Стосовно заявленої вимоги позивача - [PERSON] , щодо визнати за ним, [PERSON] , право власності на будинок садибного типу по [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] . Як вбачається з довідки № 1532 від 10.11.2022 року виданою Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, відповідно до запису господарської книги № 8 за 2016-2020 роки по с. Розкішне Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського районного Одеської області особовий рахунок № [NUMBER] значиться власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] померлий [INFO] гр. [PERSON] . Згідно заповіту, посвідченого секретарем Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області 07.12.2009 року, спадкодавець [PERSON] усе своє майно, та зокрема будинок [ADDRESS] , заповів своєму синові - [PERSON] , та доньці - [PERSON] . Як вбачається з відповіді державного нотаріуса Мельниченко М.М., другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області, від 20.12.2022 року № 160, нотаріусом було заведено спадкову справу № 12/2015 щодо майно померлого [INFO] [PERSON] . Як вбачається з заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області, від 06.10.2022 року, [PERSON] , відмовилась від прийняття спадщини, та не заперечувала проти оформлення спадкового майна, що залишилось після смерті її батька [PERSON] , на ім`я його сина [PERSON] який є його сином. Отже, враховуючи відсутність заперечень та доказів протилежного, суд вважає доведеною ту обставину, що за життя спадкодавцю дійсно належало вказане майно (майнове право) та вважає, що матеріалами справи підтверджується факт того, що позивач прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті його батька у вигляді житлового будинку. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що позивач є таким, що дійсно прийняв спадщину після померлого [PERSON] , на житловий будинок який розташований в [ADDRESS] . Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Згідно пункту 10 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», та відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до пункту «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини 3 статті 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. 28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права та позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved