Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 13 вересня 2022 року (надійшла до суду 19 вересня 2022 року), в якій просила суд: розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 07 червня 2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №317; судові витрати по справі покласти на відповідача; після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] » залишити без змін. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 07 червня 2013 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області. Від шлюбу вони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . З 10 жовтня 2021 року шлюбно-сімейні стосунки між подружжям припинено, з того часу вони проживають окремо, єдиного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. Причиною цьому стало поступове погіршення стосунків між ними у зв`язку з діаметрально протилежними поглядами на шлюб, сім`ю, сімейні та родинні цінності. На переконання позивача, шлюб розпався остаточно та носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме інтересам сторін, адже примушування до шлюбних відносин є неприпустимим. До того ж сам факт пред`явлення позову про розірвання шлюбу є свідченням стійкого розладу подружніх стосунків. Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.20). Правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались. Згідно з клопотанням позивача [PERSON] , викладеним у прохальній частині позову, остання просила справу розглянути за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак попередньо на електронну пошту суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №317 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 07 червня 2013 року, а.с.14). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що слідує зі свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 01 квітня 2015 року (а.с.15). Відомості про наявність між сторонами спору про визначення місця проживання дитини відсутні. Судовим розглядом встановлено, що шлюбні стосунки між подружжям припинено з жовтня 2021 року у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, несумісністю характерів, різними поглядами на сім`ю. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають та не підтримують жодних відносин, притаманних подружжю. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер. Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу та категорично заперечує проти надання строку на примирення, відповідач не заперечує проти його розірвання, визнавши позовні вимоги. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, з урахуванням обопільної згоди сторін на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва\~про шлюб серії\~ [NUMBER] \~від 07\~червня 2013\~року (а.с.14)\~слідує,\~що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити без змін з огляду на заявлення позивачем відповідної вимоги стосовно цього. Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно зі ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову (квитанція ID №31511193-8552-2454 від 09 вересня 2022 року, а.с.1) за рахунок коштів з Державного бюджету України, що становить 496,20 грн., а інші 50% судового збору (496,20 грн. відповідно) стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved