Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини. Позивач свої вимоги обґрунтував наступним. 12.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . За рішенням суду від 14.03.2019 року шлюб розірвано, встановлено місце проживання дитини разом із [PERSON] . Після припинення шлюбно-сімейних відносин, а саме починаючи з лютого 2017 року, [PERSON] забрала до себе сина, при цьому остання фактично ізолювала його від позивача, створювала і продовжує створювати позивачу істотні перешкоди у спілкуванні з сином та у його вихованні. Відповідач ігнорує неодноразові прохання не чинити перешкод у спілкуванні з сином та у його вихованні. Зокрема, при розгляді Ленінським районним судом м. Запоріжжя цивільної справи про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини позивач повідомляв суду про те, що [PERSON] створює перешкоди у спілкуванні з сином та у його вихованні, про що суд зазначив в описовій частині рішення. 29.09.2018 року він був змушений звернутися до Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області із заявою про проведення розшуку [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки протягом тривалого періоду часу було невідоме їх місцеперебування. За вказаних обставин [PERSON] просить суд усунути перешкоди, які відповідач [PERSON] створює йому у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , та у вихованні сина, визначивши такі способи участі у спілкуванні з сином та у його вихованні: побачення з сином кожні перші та треті вихідні кожного місяця у період часу з 18 год. 00 хв. п`ятниці до 20 год. 00 хв. неділі з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів без присутності матері дитини; спільний відпочинок разом із сином у період часу з 01 серпня до 31 серпня включно кожного року з правом вивозу сина протягом цього часу до будь-якої місцевості у межах України без присутності матері дитини; побачення з сином з 08 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. кожного року у такі святкові та неробочі дні: 1 січня (Новий рік), 7 січня і 25 грудня (Різдво Христове), 8 березня (Міжнародний жіночий день), 1 травня (День праці), 9 травня (День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги), 28 червня (День Конституції України), 24 серпня (День незалежності України), 14 жовтня (День захисника України), один день (у неділю) (Пасха) (Великдень), один день (у неділю) (Трійця) та 30 листопада (День народження [PERSON] ), з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів без присутності матері дитини. А також просить вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено та передано в провадження судді Круглікової А.В. Ухвалою суду від 17.02.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 22.03.2021 року представник відповідача адвокат Кравченко О.В. надала суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Заперечення проти позову мотивовані таким. [PERSON] не навів жодного конкретного випадку створення відповідачем перешкод у вихованні малолітнього [PERSON] , не підтвердив належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається. Відповідач не чинить і ніколи не чинила позивачеві перешкоди у спілкуванні із сином. Позивач не бере участь у його вихованні виключно з власної ініціативи. Більш того, подання цього позову зумовлене наявністю цивільної справи про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , яка перебуває у провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Вимоги [PERSON] за вказаним позовом ґрунтуються на неналежному виконанні [PERSON] своїх батьківських обов`язків. Зокрема, з лютого 2017 року позивач перестав піклуватися та утримувати свого малолітнього сина, внаслідок чого станом на 01.07.2020 року загальна сума заборгованості зі сплати аліментів становила 67 987,00 грн. Окрім того, з часу пред`явлення позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] жодного разу не виявив бажання побачити сина, хоча [PERSON] проти таких побачень ніколи не заперечувала. Оскільки фактичне ставлення позивача до виконання своїх батьківських обов`язків не змінилося, поданий ним позов має штучний характер і має на меті уникнення позбавлення його батьківських прав. Твердження позивача щодо його необізнаності про місце перебування відповідача із сином спростовуються листом від 06.02.2017 року, у якому відповідач повідомляє про причини припинення шлюбних відносин та місце її із сином перебування. У кінці листа вона наголошує, що адреса позивачу відома, і він може відвідати сина у будь-який час. При цьому, у березні 2017 року позивач вперше і востаннє приїздив до сина у село Михайлівка, Радивилівського району, Рівненської області. У подальшому рішенням суду місце проживання малолітнього [PERSON] визначено разом з [PERSON] . При цьому позивач особисто брав участь у справі, що свідчить про те, що він не міг не знати, де фактично мешкає його син. Наданий позивачем талон-повідомлення від 28.09.2018 року не містить жодних фактичних даних на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Зокрема, у ньому не вказані суб`єкт та причина звернення до органів поліції. На підставі розпорядження керівника апарату Комунарського районного суду м. Запоріжжя Заїченко Л.Г. від 05.10.2021 року № 117-к, винесеного у зв`язку з закінченням 24.09.2021 року строку повноважень судді Круглікової А.В., 05.10.2021 року проведене повторне автоматизоване визнання судді по даній цивільній справі. В автоматизованому порядку головуючим суддею по цій цивільній справі визначена суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Кулик В.Б. Ухвалою судді від 05.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження і з метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочати підготовче провадження у справі, призначено підготовче засідання. 10.11.2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримував, просив його задовольнити. Суду зазначив, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином. Він весь свій вільний час приділяв дружині і дитині, відлучався тільки на роботу, до батьків та за покупками.06.02.2017 року до них прийшла сестра відповідача і вони разом викрали його дитину. На протязі трьох днів він взагалі не знав де вони знаходяться, лише потім йому повідомили, що вони в Рівненській області у батьків дружини. Він їздив туди, щоб повернути сина, але [PERSON] відмовилась. Відповідач ніколи не надає інформацію щодо місця знаходження дитини, тому він був вимушений звернутись у вересні 2018 року до органів поліції із заявою про розшук. Тільки під час судових засідань він дізнається де саме перебуває дитина. Згоду на реєстрацію дитини він надав лише в суді, так як не хотів, щоб дитина була зареєстрована на території військової частини, де працює відповідач. Аліменти він не сплачує, тому що не бачить свою дитину, а отже і не бажає його утримувати. Про те, що [PERSON] мешкає з дитиною в м. Запоріжжі та їх адресу він знав, але не приходив, так як [PERSON] не бажає з ним спілкуватись. Коли [PERSON] захворів і потрапив до лікарні, то [PERSON] його про це повідомила і просила привезти гроші на ліки, він їй перетелефонував, але вона не брала слухавки, у лікарню не прихав, так як не мав можливості допомогти матеріально. На даний час він обізнаний, що син знаходиться з бабусею і дідусем у Рівненській області, [PERSON] з ним не погоджувала зміну місця перебування дитини, а вивезла його за межі міста на свій розсуд. Відвідувати наразі сина він не має матеріальної можливості. Згоден, що для спілкування з сном потрібен адаптаційний період, так як він його не знає. Представник позивача - адвокат Железняк А.В. у судовому засіданні позов підтримував у повному обсязі і просив визначити такий спосіб участі у вихованні, який просить батько дитини. Суду зазначив, що відповідач постійно чинить перешкоди [PERSON] у вихованні сина. Після того як фактично припинились їх шлюбні відносини, [PERSON] взагалі вивезла дитину у невідомому напрямку, лише згодом позивач дізнався про те, що вони знаходяться у Рівненській області. Тоді позивач був вимушений звернутись із заявою про розшук колишньої дружини і сина до органів поліції. Під час розгляду справи про позбавлення [PERSON] батьківських прав судом було встановлено, що останній має бажання приймати участь у вихованні дитини, піклуватись про сина, тому у позові [PERSON] про позбавлення батьківських прав було відмовлено. Крім того, на даний час дитина знов знаходиться у Рівненській області, [PERSON] вивезла дитину внаслідок того, що м. Запоріжжя є прифронтовим місцем, хоча на думку позивача Рівненська область є досить небезпечною, так як вона знаходиться на кордоні з Білорусією. Якби позивачу не чинились перешкоди у спілкуванні з сином, то відповідно не було б і даного позову у суді. Висновок органу опіки та піклування є таким, що суперечить інтересам дитини, так як спілкування телефоном не є участю у вихованні дитини. Відповідач [PERSON] у суді проти позову заперечувала, так як не чинить і ніколи не чинила перешкоди у спілкуванні з сином. Пояснила, що після народження [PERSON] відносини з [PERSON] почали гіршати, позивач пізно приходив додому, не вистачало коштів на проживання і утримання дитини, іноді простягав руки, зачиняв її з дитиною вдома, вони не могли піти навіть на прогулянку. Часто було таке, що вдома не було їжі, вона постійно плакала, нервувала, почало зникати молоко. Тому прийняла рішення їхати до батьків. Написала записку [PERSON] , в якій повідомила, що поїхала з дитиною до батьків, зазначила адресу та причину від`їзду. Хоча адресу її батьків він знав, тому що вони туди раніше їздили. Номера телефонів вона не змінювала. У березні 2017 року [PERSON] приїздив до її батьків у Рівненську область, бачив і спілкувався з сином, тоді останньому було три місяці. Більше [PERSON] не виявляв бажання побачити дитину, не цікавився його життям і здоров`ям, не поздоровляв ні з днем народження, ні з іншими святами. Пройшов майже рік, і тоді [PERSON] , з незрозумілих причин, звернувся із заявою в поліцію. Так як, вона знаходилась у декретній відпустці, а дитину необхідно було утримувати, то прийняла рішення повернутись до м. Запоріжжя і вийти на роботу раніше. Доглядати дитину приїхала її мати. [PERSON] відвідував дитячий садок, проте позивач жодного разу не приходив і туди. Позивач навіть не давав згоду на реєстрацію дитини, тому вона була вимушена звернутись до суду із позовом про визначення місця проживання дитини з нею. У суді [PERSON] приймав участь, знайомився зі справою, тобто був обізнаний про їх місце проживання. Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації вона прийняла рішення про вивезення дитини з міста, так як вони з сином мешкали в районі аеропорту, який почали бомбити. У зв`язку з тим, що вона є військовозобов`язаною і не мала змоги виїхати, то дитину і племінника забрала її мати до Рівненської області. Наразі [PERSON] перебуває там, був зарахований до першого класу, вони спілкуються телефоном, коли є відпустка, то вона навідує сина. Представник відповідача - адвокат Кравченко О.В. у суді зазначила, що позивачем не доведено факт того, що [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Ключовою умовою для задоволення подібного позову є наявність перешкод, які один з батьків чинить іншому вихованні дитини. Якщо ж такі перешкоди відсутні, права того, хто звертається з позовом, не порушені, відтак і позов задоволений бути не може. Більш того, подання цього позову зумовлене наявністю цивільної справи про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , яка перебувала у провадженні Ленінського районного суду міста Запоріжжя. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2021 року у задоволенні цього позову було відмовлено. Вимоги за вказаним позовом ґрунтуються на неналежному виконанні [PERSON] своїх батьківських обов`язків. Окрім того, з часу пред`явлення позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] жодного разу не виявив бажання побачити сина. Відповідно до розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району орган опіки і піклування вважав за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина, [PERSON] . Оскільки фактичне ставлення [PERSON] до виконання своїх батьківських обов`язків не змінилося, поданий ним позов про усунення перешкод у спілкування з дитиною має штучний характер і має на меті уникнення позбавлення його батьківських прав. З огляду на те, що [PERSON] з березня 2017 року жодного разу не виявив бажання побачити свого сина - [PERSON] , [INFO] , враховуючи, що дитина взагалі його не знає, вважає, що в інтересах дитини порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з сином доцільно визначити таким чином: упродовж 6 місяців на період адаптації, кожну першу та третю суботу місяця з 15 год. 00 хв. до 17 хв. 00 хв. у присутності матері та у присутності фахового дитячого психолога, обраного [PERSON] (оплата послуг якого покладається на [PERSON] ) за адресою місця проживання: [ADDRESS] ; надалі, після спливу адаптивного періоду, у разі встановлення психоемоційного контакту батька із сином та отримання позитивного висновку психолога щодо можливості подальшого самостійного спілкування батька із сином, дозволити [PERSON] постійно спілкуватися із малолітнім сином в обумовлений батьками час та спосіб. У судове представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району Шовкопляс М.В. не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила прийняти рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування. У суді 11.01.2023 року Шовкопляс М.В. зазначила, що спеціалістами відділу були обстежені умови проживання, як матері з дитиною, так і батька, умови проживання в обох квартирах добрі. Встановлено, що станом на вересень 2021 року сума заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів становить 115 722, 00 грн. Наразі дитина мешкає з бабою та дідом у Рівненській області через воєнні дії в Україні. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, вважають за доцільне визначити [PERSON] наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином - щотижня у суботу та неділю з 15 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. засобами телефонного зв`язку. Представники третіх осіб: органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району Савенко А.О. та органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району Попсуєва Н. про дату, час і час розгляду справи повідомлені судом своєчасно та належним чином, до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Допитана в якості свідка [PERSON] суду зазначила, що вона є рідною сестрою відповідача. З позивачем знайома з 2015 року, після одруження [PERSON] і [PERSON] вона приїздила до них у гості, а після народження дитини почала допомагати сестрі доглядати за малюком. Були такі моменти, що в них не було грошей, мало їжі, вона завжди щось їм привозила. Декілька разів не могла потрапити до сестри додому, так як вона з дитиною були зачинені. При спілкуванні з [PERSON] зрозуміла, що відносини у неї з чоловіком погіршились і вона хоче поїхати до батьків. 06.02.2017 року вона допомогла сестрі зібрати речі і вони виїхали з квартири позивача. [PERSON] залишила [PERSON] листа, де зазначила, що поїхала з дитиною до батьків в Рівненську область і причину свого від`їзду. У березні 2017 року позивач приїздив в Рівненську область, щоб відвідати сина. Після повернення [PERSON] до м. Запоріжжя [PERSON] не звертався з проханням побачити дитину. Зі слів [PERSON] знає, що кошти на утримання він не надає, аліменти не сплачує, на свята дитину не вітає. Коли [PERSON] з дитиною потрапили до лікарні, то сестра зверталась за матеріальною допомогою до [PERSON] , проте останній нічим не допоміг, тому кошти привезла вона. [PERSON] не змінювала свій номер телефону, але [PERSON] їй ніколи не дзвонив із проханням побачити сина. Суд, заслухавши сторони та їх представників, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] 12.08.2016 року зареєстрували шлюб (а.с. 7). [INFO] від шлюбу у сторін народився син, [PERSON] (а.с. 8). З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що в лютому 2017 року [PERSON] поїхала від [PERSON] разом з малолітнім сином до своїх батьків, які мешкають у Рівненській області, Радивилівського району в с. Михайлівка. Даний факт підтверджено листом від 06.02.2017 року написаним власноручно відповідачем у справі і адресованому [PERSON] (а.с. 47). Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2019 року № 334/5487/18 було розірвано шлюб між сторонами та визначено місце проживання [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Згідно з описовою частиною вказаного рішення [PERSON] не заперечував проти розірвання шлюбу, позовні вимоги про визначення місця проживання сина визнав за умови, що позивач не буде чинити йому перешкод у спілкуванні з дитиною (а.с. 78). 29.08.2018 року до Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області надійшла заява [PERSON] про проведення розшуку [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). [PERSON] зверталася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Під час розгляду даної справи було досліджено певні докази, а саме: згідно з копією розрахунку заборгованості від 23.06.2020 року, який було зроблено державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя, станом на 01.07.2020 року загальна сума заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів складає 67 987,00 грн.; [PERSON] , [INFO] є вихованцем молодшої групи № 3 Запорізького НВХ № 19 (батька дитини вихователі та адміністрація жодного разу не бачили); у разі хвороби дитини за медичною допомогою звертається мати, піклується про оздоровлення дитини, виконує поради та призначення лікарів також мати. Під час лікування лікарем-педіатром вдома з дитиною завжди була присутня мати. Згідно з висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 05.02.2021 року орган опіки та піклування дійшов висновку про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . У задоволенні позову [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] було відмовлено. Постановою Запорізького апеляційного суду від 23.11.2021 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя залишено без змін ( а.с. 121-133). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частинами першою - третьою статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню . Стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. З огляду на статтю 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. На підставі статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною другою статті 159 СК України встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною за присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків. Встановлюючи порядок побачень батька з дитиною, врахувавши інтереси дитини, її вік, режим навчання та відпочинку, а також закріплений у положеннях чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участі у її вихованні, врахувавши активне та стабільне бажання батька на участь у вихованні та спілкуванні зі своїм єдиним малолітнім сином, встановивши відсутність обставин, які б унеможливлювали реалізацію права батька на спілкування з сином, необхідність спілкування дитини як з батьком, так і з матір`ю, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дитини. Під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування встановлено наступне. Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 01.11.2021 року спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було проведено обстеження умов проживання, про що було складено акт обстеження, у якому зазначено, що житло складається з однієї кімнати, коридору, кухні, ванної кімнати, туалету. Умови проживання добрі. У квартирі в наявності всі необхідні меблі та побутова техніка. Для дитини матір`ю створено належні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку дитини. 18.10.2021 року спеціалістами відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було проведено обстеження умов проживання у батька [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , про що було складено акт обстеження, у якому зазначено, що житло складається з трьох кімнат, кухні, коридору, туалету та ванної кімнати. Умови проживання задовільні. Відповідно до листа Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя від 24.09.2021 року загальна сума заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] становить 115 722, 00 гривень. Наразі малолітній [PERSON] , [INFO] , виїхав до баби та діда у Рівненську область на невідомий строк через воєнні дії в Україні. Відповідно до наказу Крупецького ліцею Крупецької сільської ради Лубенського району Рівненської області від 30.05.2022 року № 11-у малолітнього [PERSON] , [INFO] , з 31.05.2022 року зараховано до першого класу. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини про районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 07.09.2022 року вважають за доцільне визначити [PERSON] наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] : щотижня у суботу та неділю з 15.00 до 16.00 засобами телефонного зв`язку. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. [PERSON] наполягає на такому способі у вихованні та спілкуванні із сином: побачення з сином кожні перші та треті вихідні кожного місяця у період часу з 18 год. 00 хв. п`ятниці до 20 год. 00 хв. неділі з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів без присутності матері дитини; спільний відпочинок разом із сином у період часу з 01 серпня до 31 серпня включно кожного року з правом вивозу сина протягом цього часу до будь-якої місцевості у межах України без присутності матері дитини; побачення з сином з 08 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. кожного року у такі святкові та неробочі дні: 1 січня (Новий рік), 7 січня і 25 грудня (Різдво Христове), 8 березня (Міжнародний жіночий день), 1 травня (День праці), 9 травня (День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги), 28 червня (День Конституції України), 24 серпня (День незалежності України), 14 жовтня (День захисника України), один день (у неділю) (Пасха) (Великдень), один день (у неділю) (Трійця) та 30 листопада (День народження [PERSON] ), з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів без присутності матері дитини. [PERSON] зазначає, що взагалі не чинить перешкод [PERSON] у вихованні та спілкуванні із сином, проте звертає увагу суду на те, що дитині наразі шість років, вона батька бачила у березні 2017 року, тобто коли сину було лише три місяці, [PERSON] взагалі його не знає, тому вважає, що в інтересах дитини порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з сином доцільно визначити таким чином: - упродовж 6 місяців на період адаптації, кожну першу та третю суботу місяця з 15 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. у її присутності та у присутності фахового дитячого психолога, обраного нею (оплата послуг якого покладається на [PERSON] ) за адресою її місця проживання: [ADDRESS] ; надалі, після спливу адаптивного періоду, у разі встановлення психоемоційного контакту батька із сином та отримання позитивного висновку психолога щодо можливості подальшого самостійного спілкування батька із сином, дозволити [PERSON] постійно спілкуватися із малолітнім сином в обумовлений батьками час та спосіб. Ураховуючи наведене, батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. При цьому відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54). Суд вважає, що найкращим інтересам дитини відповідає убезпечення його від спостереження за конфліктами між батьками, враховуючи позиції сторін у справі, надані письмові докази, висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування, ведення воєнного стану в країні через військову агресією російської федерації проти України, факт недоведеності позивачем того, що [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, встановити наступник порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] : -до закінчення воєнного стану в Україні щотижня у суботу та неділю з 15 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. засобами телефонного зв`язку; -після закінчення воєнного стану в Україні побачення батька з дитиною кожні перші та треті вихідні поточного місяця з 10 год. 00 хв. ранку до 17 год. 00 хв. вечора за місцем проживання дитини у присутності матері, з правом відвідування протягом цього часу культурно-масових, оздоровчих заходів до досягнення дитиною десяти років із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дитини; -надати [PERSON] можливість щорічно зустрічатися та спілкуватися з сином не менше 3 (трьох) годин протягом дня у день народження позивача (08 березня), у дні релігійних та офіційних свят (Новий рік, Різдво, Великдень, Трійця, День незалежності України), у день народження дитини (30 листопада) за місцем проживання дитини, за місцем дитячих розваг та відпочинку або на іншій узгодженій території у присутності матері, із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дитини. Визначення саме такого способу участі позивача у спілкуванні та вихованні сина є таким, що відповідатиме віковим потребам дитини, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Крім того, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати її інтересам. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з дитиною. Враховуючи викладене, суд вважає можливим задовольнити позов частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим Головним управлінням Національної гвардії України 15.01.2020. Відтак, від сплати судового збору відповідач звільнений на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року.

Outcome: partial