Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Миколаївської сільської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Згідно позовних вимог просила суд позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , призначити [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його малолітньої доньки [PERSON] в розі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку досягнення нею повноліття. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій позовні вимоги визнав, справу просив розглядати без його участі. Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримала. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що позивач [PERSON] є бабусею малолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 12 березня 2014 року, батьками малолітньої [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . У період з 2019 по 2020 роки на [PERSON] було складено три протоколи за вчинення адміністративного правопорушення передбачених ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП, в зв`язку з чим, [PERSON] була змушена подати до суду документи на розлучення. 21 січня 2021 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (справа №201/2536/20 провадження №2/201/223/21) шлюб, зареєстрований 12 жовтня 2013 року актовий запис №6, між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня [PERSON] , залишилася проживати з матір`ю. Батько дитини участі у вихованні та метеріальному забезпеченні доньки не приймав. [INFO] матір дитини та донька позивача - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (серія [NUMBER] , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)) виданого 06 квітня 2022 року. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На сьогоднішній день малолітня [PERSON] повністю перебуває на утриманні позивача, оскільки батько не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідними продуктами харчування, одягом та взуттям; не здійснює медичний огляд та лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дівчинки, як складову виховання; не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньки; не створює належні умови для отримання нею освіти. Тобто, повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Отже, [PERSON] , покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, участі у вихованні доньки не бере, не виявляє наміру змінити ситуацію, що склалась. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності зі ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частина 4 ст. 155 СК України визначає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи із зазначених норм права і беручи до уваги ситуацію яка склалася те, що відповідач не проживає з дочкою, дитиною не займається, участі в її вихованні не приймає, фінансово не допомагає, не дбає про забезпечення належних умов для життя та всебічного розвитку дитини, тобто, не приділяє належної їй уваги, то суд вважає, що дитина дійсно позбавлена батьківського піклування зі сторони батька. Дитина проживає разом з позивачем, вона забезпечує її всіма належними умовами для розвитку та займається її вихованням, вищевказані обставини також підтверджуються наданим суду висновком Комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Миколаївської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] .. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивачів підлягають відшкодуванню судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved