Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

13 квітня 2018 року до суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, зокрема павільйону під магазин для торгівлі продовольчий товарами, загальною площею 43.7 кв.м. по [ADDRESS] . 15 травня 2018 року [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про поділ майна подружжя, вказує, що позивач-відповідач зазначив не все майно, яке підлягає до розподілу та просить стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію в рахунок належної їй частки вартості автомобіля «Фольксваген пасат». Обидві заяви сторони мотивують тим, що перебували в зареєстрованому шлюбі, під час перебування в якому набули у власність майно, яке не можуть поділити в добровільному порядку, у зв`язку із чим змушені звернутись до суду. 02.05.2018 року суддею Мороз В.О. по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 15.05.2018 року надійшла зустрічна позовна заява. 15.05.2018 року відповідач-позивач подала відзив на первісний позов, вказує що павільйон під магазин куплено не за спільні кошти подружжя, а за позичені кошти у [PERSON] , які вона їй і досі не повернула. Зазначає також що позивачем не надано жодних доказів про те, що нежитлове приміщення купувалося за рахунок спільних коштів. 07.06.2018 року позивач-відповідач подав відзив на зустрічний позов, проти заявлених вимог заперечує, вказує що спірний автомобіль йому не належить та ніколи не належав, його власником є [PERSON] , а він лише ним користувався, а тому зазначене майно не може бути об`єктом поділу. 07.06.2018 року позивач-відповідач подав відповідь на відзив, вказує що розписка [PERSON] про те що вона позичила кошти у [PERSON] є безпідставною та безгрошовою, а до майна набутого за час шлюбу застосовується презумпція спільної сумісної власності, доказів іншого відповідачем-позивачем не надано. 21.06.2018 року від третьої особи [PERSON] надійшов відзив на первісний позов, проти заявлених вимог заперечує, вказує що позивач-відповідач не надав жодних доказів про те що він брав безпосередню участь у купівлі магазину-павільйону, а кошти на його придбання вона надавала безпосередньо своїй доньці [PERSON] . Просить відмовити у задоволенні первісного позову. У зв`язку із закінченням повноважень судді Мороз В.О., протоколом повторного авто розподілу від 23.07.2018 року визначеного головуючого суддю Карплюка О.І. 06.11.2018 року представником позивача-відповідача подано заяву про уточнення позовних вимог. 06.11.2018 року за клопотанням представника позивача-відповідача по справі призначено судову технічну експертизу з метою встановлення дійсної дати виготовлення (підписання) розписки від 24.04.2007 року, провадження по справі зупинено. 31.01.2019 року провадження по справі поновлено. 14.03.2019 року справу направлено для проведення експертизи, провадження зупинено. 20.03.2019 року [PERSON] подала апеляційну скаргу на ухвалу суду від 14.03.2019 року. 14.05.2019 року апеляційну скаргу залишено без задоволення а ухвалу від 14.03.2019 року, без змін. 29.09.2020 року надійшов висновок експерта від 22.09.2020 №16027/19-34/23670-23698/20-34, який долучено до матеріалів справи. У зв`язку із перебуванням судді Карплюка О.І. на лікарняному, протоколом повторного авто розподілу від 29.09.2020 року визначено головуючого суддю Бондарчука В.В. 30.09.2020 року суддею Бондарчуком В.В. прийнято справу до свого провадження, призначено судове засідання. 07.05.2021 року третя особа [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання грошових коштів об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнення їх з відповідачів. 27.05.2021 року позов третьої особи повернуто заявнику. 01.06.2021 року [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 27.05.2021 року. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 01.07.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 27.05.2021 року, без змін. У зв`язку з увільненням від роботи судді Бондарчука В.В., протоколом повторного авто розподілу від 12.08.2022 року, справу передано судді Продану Б.Г. 16.08.2022 року суддею Проданом Б.Г. прийнято справу до свого провадження, призначено підготовче засідання. 15.09.2022 року справу призначено до слухання по суті. В судовому засіданні представник позивача-відповідача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив первісну позовну заяву задоволити, щодо вимог зустрічного позову, просив відмовити в їх задоволенні. В судовому засіданні відповідач-позивач проти вимог первісного позову заперечила, просила відмовити в їх задоволенні, зустрічний позов підтримала в повному обсязі, просила задоволити. В судовому засіданні третя особа та її представник проти вимог первісного позову заперечили, зустрічну позовну заяву підтримали в повному обсязі, просили задоволити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про задоволення первинного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 16.11.2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого набули у власність на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2007 року, павільйон під магазин для торгівлі продовольчими товарами, загальною площею 43,7 кв.м., що розташований по [ADDRESS] . Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Сторони не можуть дійти добровільної згоди щодо поділу майна, що стало причиною звернення до суду. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За ч. ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За п. 23 Постанови Пленуму Верховного СУДУ України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. За сімейним законодавством діє принцип рівності часток подружжя, тобто, частки майна дружини та чоловіка є рівними при поділі їх спільної сумісної власності. Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, на підставі викладеного суд вважає за необхідне задоволити первинний позов та здійснити поділ майна подружжя наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, зокрема павільйону під магазин для торгівлі продовольчими товарами, загальною площею 43.7 кв.м. по [ADDRESS] . Що стосується вимог зустрічного позову, то [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію в рахунок належної їй частки вартості автомобіля «Фольксваген пасат». Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль «Фольксваген пасат», д.н.з. [NUMBER] належить [PERSON] з 12.07.2006 року, а [PERSON] лише видавався тимчасовий реєстраційний талон 19.07.2006 року по дорученню серії РРТ №328047 на вказаний автомобіль. Таким чином, вказане майно не належить [PERSON] , тимчасовий реєстраційний талон видавався йому ще до укладення шлюбу (16.11.2006 року), а тому автомобіль «Фольксваген пасат», д.н.з. [NUMBER] не може бути об`єктом поділу майна подружжя. Доказів іншого [PERSON] не надано, а відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, а тому позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про поділ майна подружжя, слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed