Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-02 00:00:00

28 вересня 2021 року [PERSON] звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до Казенного підприємства «Шосткинський завод «Зірка» (далі КП «ШЗ «Зірка») про визнання права власності на сарай з блоків ракушечнику (черепашнику),склад у завгоспа блочний , житлову будівлю для персоналу, загальною площею 64,0 кв.м, що знаходяться на території Собицької сільської ради Шосткинського району Сумської області, придбаний 10 листопада 2011 з прилюдних торгів (аукціону). В обґрунтування позову зазначено, що 10 листопада 2011 року о 12 год. 00 хв. Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство «ЮСТИЦІЯ» було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, про що було складено відповідний протокол проведення прилюдних торгів №04/087-11-А-2.6. від 10.11.2011. Предметом торгів були певні об`єкти нерухомості, а саме: сарай із блоку ракушечнику, склад у завгоспа блочний, житлова будівля для персоналу. За результатами прилюдних торгів переможцем визначено позивача [PERSON] 11 листопада 2011 року [PERSON] сплачено грошові кошти в сумі 14960,00 грн. (за мінусом комісійної винагороди в сумі 1977,11 грн, які були сплачені 07 листопада 2011 року, як гарантійний внесок і 62,89 грн, сума винагороди, яка була сплачена 11 листопада 2011 року на рахунок ДВС Головного управління юстиції. Загалом сума сплачених позивачем коштів склала 17 000,00 грн. 18 листопада 2011 року державним виконавцем складено акт про реалізацію нерухомого майна та акт прийому-передачі, згідно якого позивачу у власність було передано нерухоме майно: - сарай із блоку ракушечнику (інв. №543); - склад у завгоспа блочний (інв. №544); - житлова будівля для персоналу (інв. №504), що розташовані в селі Пирогівка Шосткинського району на базі відпочинку « [INFO] ». Даними актами було встановлено факт повної оплати за нерухоме майно та його отримання у власність. З того часу позивач володіє, розпоряджається і користується даним майном. Єдиною інженерною мережею забезпечення даного об`єкту є електропостачання, за яке позивач сплачує і по цей час. В 2017 році [PERSON] вирішила розробити технічну документацію на належне їй нерухоме майно, що є предметом даного позову і оформити земельну ділянку під ним. 27 березня 2017 року Шосткинським МБТІ було видано технічний паспорт на належне позивачу нерухоме майно і вказано, що дане майно розташовано на землях Собицької сільської ради в Урочище «Малий бір». В цьому році позивач [PERSON] вирішила продати вказане вище нерухоме майно, тому що\~ є особою похилого віку і не може утримувати його в належному стані. Для чого позивач знову ж таки почала звертатись до різних органів та організацій з приводу оформлення належних документів на землю, але їй було відмовлено, в зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на вищевказане нерухоме майно. Підставою для відмови стало те, що подані документи не відповідають вимогам ст. 657 ЦК України, а саме: подані документи не можуть прийматись як правовстановлюючі оскільки згідно ст. 657 ЦК України в договорі купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі продажу майна, що перебуває в податковій заставі. 01 жовтня 2021 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено учасникам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження від 01 жовтня 2021 року разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу місця знаходження юридичної особи. (а.с. 28) Станом на 03 січня 2023 року відзив на позов та заперечення від відповідача КП «ШЗ «Зірка» до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із Протоколом №04/087-11-А-2.6 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, переможцем аукціону/торгів визначено [PERSON] (а.с.6) Із Акта державного виконавця про реалізацію нерухомого майна від 18 листопада 2011 року вбачається, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській областіпри проведені торгів по реалізації нерухомого майна\~ реалізовано нерухоме маццно, що належить КП «ШКЗ «Зірка», а саме: сарай із блоку ракушечнику інв. №543, склад у завгоспа блочний інв. №544, житлова будівля для персоналу інв. №504, які знаходяться за адресою: база відпочинку «Білі Береги» в селі Пирогівка Шосткинського району Сумської області. В результаті торгів вказане вище нерухоме майна продане [PERSON] (а.с.7)\~\~\~\~ Як вбачається із Акта прийому-передачі від 18 листопада 2011 року, [PERSON] передано майно: сарай із блоку ракушечнику інв. №543, склад у завгоспа блочний інв. №544, житлова будівля для персоналу інв. №504. (а.с.8)\~\~ Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання за позивачем права власності на об`єкт нерухомого майна на підставі статті 392 ЦК України, яка передбачає, що позов про визнання права власності може бути пред`явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою або якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Тобто, передумовою для звернення з позовом про визнання права власності на майно на підставі названої статті є сумніви у належності позивачеві цього майна, які виникають у інших осіб, неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втрата належних правовстановлюючих документів на майно. Право власності, як і будь-яке інше суб`єктивне право, виникає при наявності певних юридичних фактів та конкретних обставин, з якими закон пов`язує виникнення права власності на конкретне майно у певних осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права. З огляду на те, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав та у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові № 6-318цс15 від 24.06.2015р. та Верховний Суд у постановах від 21.11.2018р. у справі № 920/615/16, від 07.08.2019р. у справі №902/869/17. Відповідно до правової позиції Верховного Суду в постановах від 02.05.2018р. у справі № 914/904/17, від 07.06.2018р. у справі № 912/111/14 від 07.06.2018р., від 27.03.2019р. у справі № 27/193, від 11.06.2019р. у справі № 918/1400/14, від 05.12.2019р. у справі № 914/73/18, згідно з якими, вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Таким чином, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за ст. 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до ст. 392 ЦК України є саме оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути таке право за рішенням суду. До таких висновків щодо застосування відповідних норм права, дійшов Верховний Суд і у постанові від 20.02.2020р. у справі № 5006/5/39б/2012. Як було зазначено вище, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з приписами ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір\~ про\~ відчуження\~ майна\~ підлягає\~ державній реєстрації,\~ право\~ власності\~ у\~ набувача виникає з моменту такої реєстрації. Зважаючи на викладене, слід звернутись до норм законодавства, якими був врегульований порядок вчинення правочину купівлі-продажу нерухомого майна під час проведення\~ біржових торгів, як підстави для набуття на таке майно права власності, чинних на час виникнення спірних правовідносин у 2004 році. Нормами ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а у разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Як передбачено ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Частиною 1 ст. 209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно зі ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. За приписами ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з ч.4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу\~\~ на\~\~ біржах,\~ конкурсах, аукціонах (публічних торгах),\~ договору\~ купівлі-продажу\~ валютних цінностей\~ і\~ цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено\~ законом\~ про\~ ці\~ види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Відповідно до ст. 1 Закону України від 10 грудня 1991 року N 1956-XII\~ «Про товарну біржу» товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. На товарних біржах здійснюються біржові операції, які повинні відповідати сукупності вимог, установлених ст. 15 цього Закону України, згідно з якою угода вважається укладеною на біржі: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Приписами ст.15 Закону України від 10 грудня 1991 року N 1956-XII\~ «Про товарну біржу» було передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі,\~ не\~ підлягають\~ нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. При цьому, суд звертає увагу позивача, що Закон України «Про товарну біржу» є спеціальним нормативним актом щодо визначення правових умов створення і діяльності товарних бірж та території України та загальним стосовно укладення договорів. З останнього питання спеціальними є норми Цивільного кодексу України, чинного на час проведення відкритих торгів (аукціону) (див. висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 16 лютого. 2020р. № 10/14). Положення ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року №1956-XII\~ «Про товарну біржу» стосуються лише договорів, які вважаються укладеними з моменту їх нотаріального посвідчення, однак договір купівлі-продажу нерухомості вважався укладеним з моменту його державної реєстрації, тому у даному випадку немає підстав застосовувати приписи вказаної статті, а необхідно було дотримуватися встановленої законодавством форми та порядку укладення для угод про відчуження нерухомого майна. Наведене узгоджується і із роз`ясненнями Міністерства юстиції України, викладеними в листі від 11.12.2002 р. за № 14-7/1390, відповідно до яких незалежно від того, де фізичні або юридичні особи уклали угоду - на біржі чи поза нею, необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Тобто у випадках реалізації нерухомого майна через товарну біржу, у тому числі і реалізації нерухомого майна, яке перейшло у власність держави згідно із постановою КМУ від 25.08.1998р. № 1340 «Про Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним», вказаними вище законодавчими приписами було передбачено як завершальну стадію аукціону укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна з переможцем торгів, з подальшим нотаріальним посвідченням такого договору та проведенням державної реєстрації. Натомість у даному випадку між сторонами (замовником аукціону та переможцем аукціону) після проведення аукціону та визначення переможця торгів не було укладено договір купівлі-продажу, а відтак у позивача не виникло право власності на нерухоме майно, виставлене на продаж на аукціоні, який відбувся 10.11.2011. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав про те, що він є переможцем аукціону та ним сплачено вартість придбаного майна, а також те, що результати аукціону, проведеного Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» сумська філія 10.11.2011, не анульовані та не визнані недійсними у судовому порядку. Разом з тим позивачем не доведено, що його дій достатньо для набуття права власності. Обставини, на які посилається позивач, не дають підстав для констатації факту виникнення у нього права власності за відсутності укладеного договору купівлі-продажу за результатами проведеного аукціону, як обов`язкової умови виникнення такого права. Оскільки матеріали справи не містять доказів набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно, суд дійшов висновку про відсутність порушення права власності позивача та спрямованість цього позову не на визнання права власності, як перебачено в ст. 392 ЦК України, а фактично на набуття права власності, що не відповідає наведеній правовій нормі, та виключає можливість визнання за позивачем права власності в порядку ст. 392 ЦК України, відповідно, у задоволенні позову слід відмовити. З огляду на прийняте рішення суд вважає правомірним судові витрати залишити за позивачем відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed