Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

21.11.2022 [PERSON] звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 25.05.2007 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.02.2020 шлюб між сторонами розірваний. Позивач вказує,\~що малолітня дитина\~сторін проживає\~з позивачем\~та знаходиться\~на її\~утриманні.\~Станом на\~даний час\~у зв`язку\~з небезпечною\~ситуацією в\~Україні позивач\~з донькою\~проживає у\~Чеській Республіці.\~Домовленості щодо\~утримання доньки\~між сторонами\~не досягнуто.\~Відповідач у\~добровільному порядку\~не надає\~матеріальну допомогу\~на утримання\~дитини,\~хоча є фізично здоровим та працездатним, неофіційно працевлаштований та отримує дохід, інші особи на його утриманні не перебувають. За таких\~підстав позивач\~просить стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~аліменти на\~утримання малолітньої\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 21.11.2022 і до досягнення дитиною повноліття. 08.12.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 17.01.2023, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. У судовому засіданні 17.01.2023 представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Пояснила, що позивач самостійно забезпечує потреби спільної дитини сторін, зокрема, витрачає кошти на купівлю продуктів харчування та одягу, а також оплачує навчання дитини у школі. У судовому засіданні 17.01.2023 відповідач [PERSON] позов визнав повністю та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. У судове засідання 17.01.2023 позивач [PERSON] не з`явилася, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. Частини 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 25.05.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.02.2020 (а.с. 7-9). У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно з довідкою обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Тарнавського 30» № 17 від 14.11.2022 дитина сторін проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 256705188 від 17.05.2021 (а.с. 36) квартира за зазначеною вище адресою на праві приватної власності належить [PERSON] , який є чоловіком позивача, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 35). Станом на даний час дитина сторін проживає разом з позивачем у Чеській Республіці, що визнавалось та не заперечувалось сторонами. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (ст. 180 СК України). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України \~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними . За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При цьому за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що домовленості щодо утримання дочки між сторонами не досягнуто, а відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини у розмірі, достатньому для забезпечення її потреб. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання дитини, її фізичного та духовного розвитку. Вказане є підставою для стягнення з відповідача аліментів відповідно до рішення суду. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2023 становить 2833 грн. Так, надаючи оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження понесених витрат на утримання спільної дитини сторін, суд вважає неналежними доказами квитанції з системи інтернет-банкінгу «Приват24» (а.с. 10-11), оскільки з даних квитанцій неможливо встановити особу платника. Також суд відхиляє за неналежністю квитанції № 0.0.2714336056.1 від 20.10.2022 (а.с. 12) та № 0.0.2657898430.1 від 30.08.2022 (а.с. 13), оскільки зі змісту вказаних квитанцій не вбачається, що позивач здійснювала оплату послуг саме за навчання дитини [PERSON] . Більше того позивач не надала докази того, що дитина сторін здобуває освіту, перебуваючи на платній формі навчання. Так само суд відхиляє як недопустимі докази квитанції від 16.11.2022 (а.с. 14, 15, 16), оскільки такі квитанції надані суду іноземною мовою без їх перекладу на українську мову, що позбавляє суд можливості у повній мірі сприймати їх зміст. Поряд з цим відповідач [PERSON] не заперечував, що має достатній рівень фінансового забезпечення, який дозволяє йому сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. Про незадовільний стан здоров`я, наявність на утриманні інших осіб та існування інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів, відповідач не зазначив та докази на підтвердження цих обставин суду не надав. За таких підстав суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня дитини сторін аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40 грн.

Outcome: approved