Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

13.09.2022 року представник ФГ «Юлія» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про витребування майна у добросовісного набувача. Позов мотивовано тим, що Рішенням 16 сесії та 12 сесії Гайворонської районної ради народних депутатів Гайворонського району Кіровоградської області від 02.08.2000 року №114 та 24.04.2001 року №152 [PERSON] надана в постійне користування земельна ділянка площею 30,3 га., в межах згідно планом, яка розташована на території Котовської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства. Згідно плану зовнішніх меж землекористування, який розташований на зворотній частині Державного акту на право постійного користування землею, вбачається, що земельна ділянка площею 30.3 га., складається з ділянки № [NUMBER] площею 6,8 га., ділянки № [NUMBER] площею 2,6 га., ділянки № [NUMBER] площею 15 га., ділянки № [NUMBER] площею 5,9 га. 22.10.2001 року було засноване ФГ «Юлія». Згідно статуту ФГ «Юлія» зареєстрованого Гайворонською РДА 27.02.2005 року, в користуванні господарства знаходиться земельна ділянка площею 30.30 га., яка розташована на території Котовської сільської ради згідно Державного акту на право постійного користування землею №64 від 01.08.2001 року. [INFO] [PERSON] помер. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.12.2015 року спадкоємцями майна [PERSON] є його син [PERSON] , донька [PERSON] , та донька [PERSON] в розмірі по 1/3 частині кожні. Спадкове майно складається з Внеску до статутного фонду ФГ «Юлія» ідентифікаційний код юридичної особи 31639271, с. Котовка Гайворонського району Кіровоградської області розміром 5000 (п`ять тисяч) гривень. Згідно протоколу№1 загальних зборів членів ФГ «Юлія» вирішено виключити із засновників [PERSON] в зв`язку з смертю та виключено із членів даного господарства [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про обрання голови ФГ «Юлія» Плахотнюка О.С. та зареєстровано статут ФГ «Юлія» в новій редакції. В подальшому ФГ «Юлія» здійснювало свою діяльність згідно статуту з використанням земельної ділянки наданої в постійне користування [PERSON] .. До звернення до суду, позивач користувався земельними ділянками, які надані йому у постійне користування. 02.04.2020 року головою ФГ «Юлія» було подано заяву до Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області щодо незаконного заволодіння чужим майном шляхом протиправного позбавлення права постійного користування господарства земельною ділянкою №3 розміром 15 га., розташованої на території Покровської (Котовської) сільської ради. На підставі заяви було внесено відомості до ЄРДР №12020120120000153 від 02.04.2020 року. З матеріалів досудового розслідування стало відомо, що земельна ділянка розміром 2.0 га., кадастровий номер 3521182800:02:000:2123, яка розташована на території Покровської (Котовської) сільської ради та входить до складу земельної ділянки № [NUMBER] розміром 15 га., розташованої на території Покровської (Котовської) сільської ради яка перебуває в користування ФГ «Юлія», знаходиться у власності відповідача. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 18.03.2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України для відведення особистого селянського господарства загальною площею 14 0000 га., які розташовані за межами населеного пункту на території Покровської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області та надано у власність [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2 га., в тому числі: рілля площею 2.0000 га, кадастровий номер 3521182800:02:000:2123 із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Покровської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області. 18.03.2021 року державним реєстратором Гайворонської міської ради Ганджою I.A. було проведено державну реєстрацію даної земельної ділянки. В подальшому дана земельна ділянка була придбана відповідачем [PERSON] згідно договору купівлі-продажу. Вбачається, що відповідач придбав земельну ділянку розміром 2.0 га., кадастровий номер 3521182800:02:000:2123, яка розташована на території Покровської (Котовської) сільської ради та входить до складу земельної ділянки № [NUMBER] розміром 15 га., розташованої на території Покровської (Котовської) сільської ради яка перебуває в постійному користування ФГ «Юлія», у продавця, який не мав права відчужувати вказану земельну ділянку, так як вона перебуває на праві постійного користування у ФГ «Юлія». За таких обставин вбачається що Державний акт на право постійного користування землею №64 від 01.08.2001 року є дійсним і наказ про припинення права постійного користування Головне Управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не приймало. З оспорюваного наказу Головного Управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 18.03.2020 року №11-427/14-20-СГ вбачається, що останнім було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України для відведення особистого селянського господарства загальною площею 14 0000 га., які розташовані за межами населеного пункту на території Покровської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, що об`єднані із ділянки № [NUMBER] площею 15 га., згідно плану зовнішніх меж землекористування, який розташований на зворотній частині Державного акту на право постійного користування землею №64 від 01.08.2001 року та надано у власність [PERSON] , у власність виділену земельну ділянку площею 2 га., в тому числі: рілля площею 2.0000 га, кадастровий номер 3521182800:02:000:2123 із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Покровської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, яка утворилася із ділянки № [NUMBER] площею 15 га., згідно плану зовнішніх меж землекористування, який розташований на зворотній частині Державного акту на право постійного користування землею №64 від 01.08.2001 року. Дана обставина підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи, яка знаходиться в матеріалах цивільної справи №385/588/21. Зазначає, що Головне Управліня Держгеокадастру у Кіровоградській області, видаючи наказ від 18.03.2020 року 11-427/14-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», діяло всупереч вимогам закону, а саме ст. 116,118, 121, 122 Земельного кодексу України, так як дана земельна ділянка використовувалася Фермерським господарством "Юлія" на праві володіння згідно Державного акту на право постійного користування землею №64 від 01.08.2001 року, а тому є незаконним. Просить суд, витребувати у [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку розміром 2.0 га., кадастровий номер 3521182800:02:000:2123, яка розташована на території Покровської (Котовської) сільської ради на користь Фермерського Господарства «Юлія». Ухвалою від 30.09.2022 року відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження. 20.10.2022 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Ковальчука С.Я. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволені позову відмовити повністю. В обґрунтування чого, зазначає, що в резолютивній частині позову відсутні позовні вимоги до [PERSON] , тому позов в цій частині є не обґрунтованим та не коректним. Позивач згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.12.2015 року, ніяким чином не являється спадкоємцем спірної земельної ділянки. Крім того, позовна заява з доданими до неї матеріалами не містить інформації стосовно реєстрації земельної ділянки площею 30,3 га в Державному земельному кадастрі, присвоєння їй кадастрового номера, реєстрації права власності за власником та інших речових прав, в т.ч, права постійного користування за Позивачем. У даному випадку вказана «віртуальна» земельна ділянка взагалі не являється об`єктом цивільних прав, оскільки Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту. Зазначає, що Відповідач набув права власності на вказану земельну ділянку на підставі та в порядку передбаченому чинним законодавством, а саме на підставі укладеного між Відповідачем та власником земельної ділянки договору купівлі-продажу від 28.03.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Веліховською Т.С. Земельна ділянка відчужувалася належним власником, що перевірялося нотаріусом під час укладення договору та зазначено у самому договорі. Так, пунктом 2 договору визначено, що земельна ділянка, яка відчужується, належить продавцю на підставі Наказу № 11-4271/14-20-СГ, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області 18.03.2020 року. Право приватної власності за Продавцем зареєстровано 18.03.2020 року у Державному реєстрі речових прав. Земельна ділянка зареєстрована у ДЗК 05.03.2020 року, жодних обмежень, обтяжень чи прав третіх осіб на вказану земельну ділянку не зареєстровано. Вищезгадані правовстановлюючі документи Позивачем не оспорені. Відтак, у даному випадку положення ст. 330 ЦК України та, відповідно, ст.ст. 387, 388 ЦК України, не підлягають застосуванню, оскільки майно було придбане Відповідачем у особи, яка була власником і мала повне право його відчужити. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування земельною ділянкою не є тотожними. Заявлений з цих підстав позов є необґрунтованим так як .не доведено незаконність володіння майном, оскільки не встановлено що особа яка відчужила майно не мала права на його відчуження. Окрім того зазначена ст.388 ЦК України передбачає механізм захисту саме власника, а Позивач не є власником спірної земельної ділянки. Надання земельної ділянки Позивачу у постійне користування не передбачало переходу права власності від держави до Позивача. Право власності на вказану земельну ділянку Відповідачем набута на підставі та в порядку передбаченому чинним законодавством. Як зазначено вище земельна ділянка, належала продавцю на підставі Наказу №11-4271/14-20-СГ, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області 18.03.2020 року. Наказ № 11-4271/14-20-СГ позивачем не оскаржувався, а без надання правової оцінки з цього питання діям Головного управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області не можливо встановити дійсні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відтак, у даному випадку положення ст, 330 ЦК України та, відповідно, ст.ст. 387, 388 ЦК України, не підлягають застосуванню, оскільки майно було придбане Відповідачем у особи, яка була власником і мала повне право його відчужити. Протилежне Позивачем не доведено. Право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини. Позивач не набув права власності, а земельна ділянка не передавалась у власність Позивача на підставі відповідного рішення. Тому обраний спосіб захисту порушеного права Позивачем з огляду на заявлений предмет позову є неефективним, оскільки Позивачем не доведено факт що він є власником спірної земельної ділянки, що свідчить про не набуття останнім права власності на ділянку та відсутність повноважень власника. З огляду на викладене, Позивачем не доведено і належним чином не обґрунтовано заявлені позовні вимоги, його позиція не базується на належних та допустимих доказах, а тому Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21.12.2022 року залучено по даній справі в якості третьої особи - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримали з підстав зазначених у ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Ковальчук С.Я. в позові просив відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином про, що свідчать поштові повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзив на позовну заяву не надіслав. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та на підставі пояснень позивача. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст.81, ч. 1 ст.89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. Згідно копії Державного акту на права постійного користування землею серії КР від 01 серпня 2001 року [PERSON] надалась у постійне користування земельна ділянка площею 30,3 га., з них ріллі - 15 га, кормових угідь - 15,3 га. Земельна ділянка розташована на території Котовської сільської ради. Землю надано для ведення селянського (фермерського) господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №64. Земельна ділянка складається з чотирьох ділянок: [ADDRESS] - 5,9 га (а.с. 17-18). Згідно копії Статуту фермерського господарства «Юлія», затвердженого 22 лютого 2005 року головою фермерського господарства «Юлія», протокол №2, зареєстрованого Гайворонською райдержадміністрацією 27.02.2005 року - засновником господарства є [PERSON] (пункт 1.2 Статуту). Господарство є юридичною особою (п.3.1 Статуту). Статутний фонд Господарства складає 5000 гривень. Члени Господарства є власниками майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не передбачено угодою між ними (п. 4.1, 4.2 Статуту). До земель Господарства належать земельні ділянки, отримані (придбані) засновником Господарства у власність, у постійне користування та надані господарству в оренду. В користуванні Господарства знаходиться земельна ділянка площею 30,3 га, яка розташована на території Котовської сільської ради (Державний акт на право постійного користування землею №64 від 1 серпня 2001 року) (п. 5.1 Статуту) (а.с. 32-39). [INFO] помер [PERSON] (а.с.15). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ковбасюк Н.Ю., спадкоємцями майна [PERSON] , 1972 року народження, який помер [INFO] є: його син [PERSON] на 1/3 частку у спадщині; донька [PERSON] на 1/3 частку у спадщині; донька [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: внеску до статутного фонду ФГ «Юлія», ідентифікаційний код юридичної особи 31609271, с. Котовка Гайворонського району Кіровоградської області розміром 5000 грн., що належить спадкодавцеві на підставі Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Гайворонського управління юстиції 14.12.2015 року, номер витягу 21528188 (а.с. 16). 09.01.2016 року Загальними зборами ФГ «Юлія» затверджено Статут фермерського господарства «Юлія» (нова редакція) (а.с. 19). Згідно копії довідки Покровської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області від 25.01.2017 року №67 - ФГ «Юлія» на території Покровської сільської ради користується земельними ділянками в кількості: всього землі - 30,3 га; фермерські землі - 30,3 га; в т.ч. орні - 15 га; пасовища - 15,3 га. (а.с. 40). Згідно Наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 18.03.2020 №11-4271/14-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» - затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України (згідно додатку до завдання на виконання робіт) для ведення особистого селянського господарства загальною площею 14,0 га, які розташовані за межами населеного пункту на території Покровської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області. Пунктом 2 Наказу - надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2,0 га, в тому числі: рілля площею 2,0 га (кадастровий номер 3521182800:02:000:2123) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Покровської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області (а.с. 91). Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.03.2020 року власником земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер 3521182800:02:000:2123 був [PERSON] , дата та час державної реєстрації 18.03.2020 року (а.с. 92). Згідно копії Договору купівлі-продажу укладеного 28.03.2020 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) - Продавець продав та передав, а Покупець купив та прийняв у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за кадастровим номером 3521182800:02:000:2123, яка розташована на території Покровської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області(п.1 Договору). Земельна ділянка, яка відчужується, належить Продавцю на підставі Наказу №11-4271/14-50-СГ, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області 18.03.2020 року (п. 2 Договору) (а.с. 28-31). Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер 3521182800:02:000:2123, адреса: Кіровоградська область Гайворонський р., с/рада, Покровська (а.с. 67-88). Згідно копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку - власником земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер 3521182800:02:000:2123, розташованої в Кіровоградській області, Гайворонський район, Котовська сільська рада є [PERSON] (а.с. 60-64). Згідно копії Висновку експерта №1-12/2021 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи по цивільній справі №385/588/21 від 22.12.2021 року (оригінал оглядався в судовому засіданні) - 1. Спірна земельна ділянка з кадастровим номером: 3521182800:02:000:2123, площею 2,0 та, яка розташована на території Покровської (Котовської) сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, утворилася внаслідок поділу земельної ділянки кадастровий номер: 3521182800:02:000:2028 площею 15,1897 га, яка розташована на території Покровської (Котовської) сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. 2. Виходячи з того, що по всіх параметрах, а саме: площі, периметру, конфігурації, геометричних розмірах меж, розташування земельних ділянок, дослідженням встановлено значний відсоток схожості, зроблено висновок, що ділянка № [NUMBER] площею 15 га, яка згідно плану зовнішніх меж землекористування, який розташований на зворотній частині Державного акту на право постійного користування землею виданого від 01.08.2001 року на ім`я [PERSON] та архівна земельна ділянка кадастровий номер: 3521182800:02:000:2028, яка розташована на території Покровської (Котовської) сільської ради найбільш вірогідно є однією і тією ж земельною ділянкою (а.с. 168-195). Норми права та мотиви їх застосування. На час надання засновнику ФГ «Юлія» [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою діяв ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, який у відповідній редакції передбачав таке регулювання відносин щодо права постійного користування земельною ділянкою. Постійним визнавалося землекористування без заздалегідь установленого строку (частина друга статті 7 зазначеного кодексу (тут і далі - у редакції, чинній на час надання земельної ділянки засновникові). Право постійного користування землею посвідчували державні акти. Їх видавали та реєстрували сільські, селищні, міські, районні Ради народних депутатів (частина перша статті 23 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року). Громадянам України, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, земельні ділянки передавалися у власність або надавалися в користування, в тому числі на умовах оренди, включаючи присадибний наділ (частина перша статті 50 вказаного кодексу). Землю у постійне користування надавали Ради народних депутатів, зокрема і для ведення громадянами України селянського (фермерського) господарства (пункт 1 частини п`ятої статті 7 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року). Громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздив з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подавали до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписував голова створюваного селянського (фермерського) господарства. У заяві зазначали: бажані розмір і місце розташування ділянки, кількість членів селянського (фермерського) господарства, повідомляли про їх досвід роботи в сільському господарстві та наявність кваліфікації або спеціальної підготовки. Можливими були також інші обґрунтування щодо виділення земельної ділянки (частини перша та друга статті 51 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року). Право користування земельною ділянкою чи її частиною припинялося, зокрема, у разі припинення діяльності селянського (фермерського) господарства (пункт 3 частини першої статті 27 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року). На час заснування ФГ «Юлія» відносини, пов`язані зі створенням і діяльністю селянських (фермерських) господарств, регулював Закон № 2009-XII, приписи якого були спеціальними до відповідних приписів інших Законів України, зокрема і до ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року. Селянське (фермерське) господарство було формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Інтереси селянського (фермерського) господарства перед підприємствами, установами та організаціями, окремими громадянами представляв голова господарства. На його ім`я видавався Державний акт на право приватної власності на землю або Державний акт на право постійного користування землею; з головою селянського (фермерського) господарства укладався договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, складалися інші документи відповідно до законодавства України (частини перша, четверта та п`ята статті 2 Закону № 2009-XII). Право на створення селянського (фермерського) господарства мав кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку, виявив таке бажання, мав документи, що підтверджують його здатність займатися сільським господарством, і пройшов конкурсний відбір. Першочергове право на створення селянського (фермерського) господарства надавалося громадянам, які проживали в сільській місцевості і мали необхідну кваліфікацію або досвід роботи в сільському господарстві (частина перша статті 4 Закону № 2009-XII). Земельні ділянки громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства передавалися у приватну власність і надавалися в користування, в тому числі на умовах оренди. У постійне користування земля надавалася громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства із земель, що перебували у державній власності. У тимчасове користування земельні ділянки надавалися, зокрема, із земель запасу, а також могли надаватися із земель лісового та водного фондів (частина друга статті 4 Закону № 2009-XII). Громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування, в тому числі в оренду, подавали до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства. У заяві зазначали: бажані розмір і місце розташування ділянки, кількість членів селянського (фермерського) господарства, документально підтверджували їх досвід роботи в сільському господарстві та наявність кваліфікації або спеціальної підготовки, обґрунтування щодо розмірів земельної ділянки і перспектив діяльності селянського (фермерського) господарства (частина перша статті 5 Закону № 2009-XII). Після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягало у 30-денний строк державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) й одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набувало статусу юридичної особи, одержувало печатку з його найменуванням і адресою, відкривало розрахунковий та інші рахунки в установах банку, вступало у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнавалося державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону (частини перша та друга статті 9 Закону № 2009-XII). Діяльність селянського (фермерського) господарства припиняється у разі припинення права власності на землю, права користування земельною ділянкою у випадках, передбачених статтями 27 і 28 Земельного кодексу України (пункт 2 частини першої статті 29 Закону № 2009-XII). За змістом наведених приписів на час створення ФГ «Юлія» можливість реалізації права на створення селянського (фермерського) господарства була підпорядкована фактичному одержанню громадянином, зокрема, права постійного користування земельною ділянкою для ведення такого господарства. Наявність у засновника визначеного законом права на земельну ділянку була однією з умов державної реєстрації селянського (фермерського) господарства як юридичної особи. Більше того, право користування земельною ділянкою мало припинятися з припиненням діяльності селянського (фермерського) господарства (пункт 3 частини першої статті 27 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року), а припинення права користування земельною ділянкою мало наслідком припинення діяльності цього господарства (пункт 2 частини першої статті 29 Закону № 2009-XII). Враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки інакше, ніж за її цільовим призначенням (пункт 1 частини першої статті 40 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року), а також юридичні наслідки її використання не за цільовим призначенням (пункт 7 частини першої статті 27, частина друга статті 29, частина перша статті 88 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року), надана громадянину у встановленому порядку для ведення селянського (фермерського) господарства земельна ділянка за її правовим режимом була та є такою, яку слід використовувати виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб цього громадянина. Передбачені законом особливості надання фізичній особі земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства підтверджують те, що таку ділянку можна було безоплатно отримати лише для створення відповідного господарства, після чого її використання можливе було тільки для ведення селянського (фермерського) господарства, тобто для вироблення, переробки та реалізації товарної сільськогосподарської продукції (частина перша статті 2 Закону № 2009-XII). Таку діяльність здійснює саме селянське (фермерське) господарство, а не його засновник. Іншими словами, після набуття засновником селянського (фермерського) господарства права постійного користування земельною ділянкою для ведення такого господарства та проведення державної реєстрації останнього постійним користувачем зазначеної ділянки стає селянське (фермерське) господарство. Ураховуючи наведене, з моменту створення ФГ «Юлія» відбулася фактична заміна постійного землекористувача, і обов`язки останнього перейшли до селянського (фермерського) господарства з дня його державної реєстрації. Державна реєстрація права постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства за його засновником не змінює вказаний висновок, оскільки після державної реєстрації такого господарства саме воно як суб`єкт підприємницької діяльності могло використовувати відповідну ділянку за її цільовим призначенням, тобто бути постійним користувачем. Відповідно з часу державної реєстрації цього господарства воно повноважне зареєструвати за собою право постійного користування земельною ділянкою, яку раніше для ведення селянського (фермерського) господарства отримав його засновник. Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постанові від 10 квітня 2019 року (пункти 23-29) й ухвалі від 13 листопада 2019 року (пункти 17-18) у справі № 275/82/18, а також у постанові від 1 квітня 2020 року у справі № 320/5724/17 (пункти 6.24-6.29) щодо належності права на продовження договірних відносин з користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства саме такому господарству, а не його засновникові. 1 січня 2002 року набрав чинності ЗК України від 25 жовтня 2001 року, згідно з частиною першою статті 92 якого право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у частині другій статті 92 ЗК України від 25 жовтня 2001 року. Фермерські господарства та фізичні особи до вказаного переліку не належали. Але у пункті 6 розділу Х «Перехідні положення» зазначеного кодексу було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які вже мали у постійному користуванні земельні ділянки, не могли мати їх на такому праві та повинні були у визначений строк переоформити право власності або право оренди на них відповідно до встановленого порядку. При переоформленні права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду її строк мав визначатися відповідно до закону. 22 вересня 2005 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 5-рп/2005, згідно з яким визнав неконституційним пункт 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України від 25 жовтня 2001 року щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. Конституційний Суд України вказав, що немає підстав визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, оскільки використання у ній терміна «набувають» (який означає «ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь») вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини вказаного рішення). Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 1 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України від 25 жовтня 2001 року не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства (див. аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц (реєстровий номер 85174518)). Тому право постійного користування земельною ділянкою, яке від засновника перейшло до ФГ «Юлія», не припинилося ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть засновника. Аналогічна правова позиція вказана у Постанові ВП ВС від 23.06.2020 року, справа № 179/1043/16-ц. За таких обставин суду необхідно з`ясувати чи спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3521182800:02:000:2123 входить, утворилася чи є частиною земельної ділянки яка перебуває у постійному користуванні ФГ «Юлія» відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії КР від 01 серпня 2001 року. Представником позивача на підтвердження того, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3521182800:02:000:2123 утворилась внаслідок поділу ділянки № [NUMBER] площею 15 га, яка згідно плану зовнішніх меж землекористування, який розташований на зворотній частині Державного акту на право постійного користування землею виданого від 01.08.2001 року на ім`я [PERSON] , надав копію Висновка експерта №1-12/2021 від 22.12.2021 року. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Ковальчук С.Я. в судовому засіданні вказав, що такий висновок експерта тільки вірогідно вказує на це, а тому надання такого доказу не достатньо для того, щоб вказати, що спірна земельна ділянка утворилась з земельної ділянки яка перебуває у користуванні ФГ «Юлія». Даючи оцінку висновку експерта №1-12/2021 від 22.12.2021 року суд зазначає наступне. Висновок експерта №1-12/2021 від 22.12.2021 року було проведено у цивільній справі №385/588/21. На вирішення судової земельно-технічної експертизи поставлено наступні питання: 1. Чи дійсно при поділі земельної ділянки кадастровий номер 3521182800:02:000:2028, яка розташована на території Покровської (Котовської) сільської ради Голованівського району Кіровоградської області утворилася спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3521182800:02:000:2123 розташована на території Покровської (Котовської) сільської ради Голованівського району Кіровоградської області? 2. Чи є однією і тією ж земельною ділянкою, ділянка № [NUMBER] площею 15 га., яка згідно плану зовнішніх меж землекористування, який розташований на зворотній частині Державного акту на право постійного користування землею виданого на підставі рішення 16 та 12 сесії Гайворонської районної ради народних депутатів від 01.08.2001 року на ім`я [PERSON] та земельна ділянка кадастровий номер 3521182800:02:000:2028, яка розташована на території Покровської (Котовської) сільської ради ?». За результатами проведення дослідження, експертом по першому питанню зроблено такий висновок: 1. Шляхом співставлення координат поворотних точок меж завіреної копії Поземельної книги на земельну ділянку кадастровий номер 3521182800:02:000:2028 відкритої 22.10.2013р. та копії Поземельної книги на земельну ділянку кадастровий номер 3521182800:02:000:2123 відкритої 05.03.2020р. в програмному комплексі «AutoCAD» встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер 3521182800:02:000:2123 площею 2,0 Га повністю накладається на земельну ділянку кадастровий номер 3521182800:02:000:2028 площею 15,1897 га та є її частиною; 2. Інформація, що міститься в Публічній кадастровій карті вказує на те, що земельна ділянка кадастровий номер 3521182800:02:000:2123 площею 2,0 га накладається на архівну земельну ділянку кадастровий номер 3521182800:02:000:2028 площею 15,1897 га, яку перенесено в архів 05.03.2020 р. 3. Проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства загальною площею 14,000 га, які розташовані за межами населеного пункту на території Покровської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області передбачено утворення земельних ділянок в тому числі і номер 3521182800:02:000:2123, який було присвоєно пізніше, площею 2,0 га гляхом поділу земельної ділянки кадастровий номер 3521182800:02:000:2028 площею 15,1897 га. Виходячи із вищевказаного зроблено висновок, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером: 3521182800:02:000:2123, площею 2,0 та, яка розташована на території Покровської (Котовської) сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, утворилася внаслідок поділу земельної ділянки кадастровий номер: 3521182800:02:000:2028 площею 15,1897 га, яка розташована на території Покровської (Котовської) сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. По другому питанню експертом зроблено такий висновок: 1. Обидві земельні ділянки знаходяться на території Котовської сільської ради та межують із землями Котовської сільської ради; 2. Ділянки схожі по розташуванню та знаходяться в північно-західній частині земель Котовської сільської; 3. Конфігурація земельних ділянок має форму паралелограма із двома рівними сторонами і двома із зміщеннями, що відображені додатковими точками на межах, які в обох земельних ділянок мають схожу конфігурацією (див. Додаток 1); 4. Розміри меж є схожими від 96,1% до 99,3%, а в середньому по всіх межах схожість становить 98,15%; 5. Периметр ділянок має схожість 99,9%; 6. Площа земельних ділянок має схожість 98,8%; 7. При аналізі кадастрового поділу діючих та архівних земельних ділянок Котовської сільської ради, не виявлено жодної іншої схожої ділянки, яка існує в межах земель даної сільської ради. Виходячи з того, що по всіх параметрах земельних ділянок, а саме: конфігурації, площі, периметру, геометричних розмірах меж, розташування, дослідженням встановлено значний відсоток схожості, зроблено висновок, що ділянка № [NUMBER] площею 15 га, яка згідно плану зовнішніх меж землекористування, який розташований на зворотній частині Державного акту на право постійного користування землею виданого від 01.08.2001 року на ім`я [PERSON] та архівна земельна ділянка кадастровий номер 3521182800:02:000:2028, яка розташована на території Покровської (Котовської) сільської ради найбільш вірогідно є однією і тією ж земельною ділянкою. (а.с. 169-185). За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3521182800:02:000:2123 утворилась внаслідок поділу ділянки № [NUMBER] площею 15 га, яка згідно плану зовнішніх меж землекористування, який розташований на зворотній частині Державного акту на право постійного користування землею виданого від 01.08.2001 року на ім`я [PERSON] , та яка перебуває в постійному користуванні ФГ «Юлія». Суд відхиляє та вважає, що твердження представника відповідача [PERSON] , адвокат Ковальчук С.Я., що даний висновок тільки вірогідно вказує, що спірна земельна ділянка утворилась із земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ФГ «Юлія», не заслуговує на увагу, адже схожість земельних ділянок складає більше 96-98 %. Крім того експертом встановлено, що при аналізі кадастрового поділу діючих та архівних земельних ділянок Котовської сільської ради, не виявлено жодної іншої схожої ділянки, яка існує в межах земель даної сільської ради. Отже, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Наказом від 18.03.2020 року №11-4271/14-20-СГ передало [PERSON] спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3521182800:02:000:2123, яка перебувала у користуванні ФГ «Юлія». Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини другої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з приписами частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до частини першої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Стаття 22 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року № 561-XII (чинного на час видачі державного акта) встановлювала, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 вказав, що стаття 92 ЗК України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб (Постанова Кабінету Міністрів від 2 квітня 2002 року № 449 (чинна до 23 липня 2013 року). Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні. Разом із тим, відповідно до статті 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. За приписами статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Отже, право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України , перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 названого Кодексу, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою. Так у постанові від 05.11.2019 року по справі №906/392/18 Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Така позиція відповідає висновку, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005. Судом встановлено, що ФГ «Юлія», є землекористувачем земельної ділянки згідно з державним актом серії КР від 01.08.2001 року. Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, приймаючи наказ від 18.03.2020 року №11-4271/14-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», фактично розпорядилася земельною ділянкою, яка перебувала у постійному користуванні ФГ «Олена», яке є безстроковим та набуте згідно з державним актом, без належних на те законодавчо встановлених підстав порушила та фактично припинила право постійного користування земельною ділянкою фермерського господарства. Позивач у позовній заяві просив суд витребувати у [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку розміром 2.0 га., кадастровий номер 3521182800:02:000:2123, яка розташована на території Покровської (Котовської) сільської ради на користь Фермерського Господарства «Юлія». Представник відповідача вказував, що позивач обрав неналежний спосіб захисту. З цього приводу суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98). Позов у цій справі поданий у зв`язку з незаконним, на думку позивача, заволодінням земельною ділянкою яка перебувала у його користуванні, зокрема, фізичними особами - відповідачами. Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою Таким чином, належним відповідачем за позовом про витребування від (стягнення з) особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) (п. 146,147 постанови ВП ВС від 23.11.2021 року по справі №359/3373/16-ц). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Звідси випливає, що зазначені вимоги відповідають належному способу захисту, а тому позов підлягає до задоволення в частині витребування у [PERSON] спірної земельної ділянки, як від особи, яка є останнім його набувачем. Разом з тим, представником позивача пред`явлено позов також до [PERSON] , який є неналежним відповідачем, а тому в частині пред`явлення позову до останнього необхідно відмовити. Заперечуючи проти позову представник відповідача [PERSON] , адвокат Ковальчук С.Я. в судовому засіданні також вказував, що Наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 18.03.2020 року №11-4271/14-20-СГ не скасовано, не оскаржено, а тому в позові потрібно відмовити. Суд вважає такі твердження хибними на підставі наступного. У п. 109 Постанови ВП ВС від 23.11.2021 року по справі №359/3373/16-ц - Велика Палата Верховного Суду знову звертає увагу, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена,. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони» (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 50), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункт 84), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Відповідно до частин 1, 2 статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно з п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Враховуючи наведене, оскільки представником позивача до закінчення судових дебатів у справі заявлено клопотання про, те що ним до суду буде подано, протягом п`яти днів з дня винесення рішення, докази понесених судових витрат по справі, а тому питання про судові витрати, понесені позивачем, слід вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог у судовому засіданні, визначивши позивачу строк для подання доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Outcome: partial