Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Позивачем [PERSON] подано до Люботинського міського суду Харківської області позовну заяву до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій просить суд розірвати шлюб між нею [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26.10.2021 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №955. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що від шлюбу спільних дітей сторони не мають. Шлюбно - сімейні відносини між позивачем та відповідачем припинені з кінця лютого 2022 року, спільне господарство вони не ведуть, спільне життя з відповідачем не склалося, так як в них виявилися різні погляди на життя, взаємовідносини в сім`ї з цих причин стали погіршуватися, все це привели до взаємного відчуження та небажання підтримувати шлюбно - сімейні відносини, з відповідачем вони мешкають окремо один від одного. Подальше спільне життя та збереження шлюбу позивач вважає неможливим, так як сім`я розпалась остаточно та це суперечить її інтересам, їх шлюб існує лише формально. В органах ДРАЦС відповідач не бажає розірвати шлюб, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом, який просить суд задовольнити в повному обсязі, шлюб між позивачем та відповідачем розірвати. Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 06 вересня 2022 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу направлено до Дзержинського районного суду м. Харкова за підсудністю. 29 вересня 2022 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначений головуючий суддя (суддя-доповідач): Цвіра Д.М. 30 вересня 2022 року матеріали позовної заяви канцелярією суду передано на розгляд судді Цвірі Д.М. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином, в резолютивній частині позовної заяви та в окремій заяві позивачем зазначено про те, що розгляд справи просить проводити без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки та їх поважність суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Враховуючи, що у справі є достатні докази про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст. 223, ст.ст.280-281 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 26 жовтня 2021 року уклали шлюб, який зареєстровано у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №955. Від шлюбу у сторін дітей немає. Позивачем зазначено, а відповідачем не заперечується та не спростовано, що шлюбно - сімейні відносини між позивачем та відповідачем припинені з кінця лютого 2022 року, спільне господарство вони не ведуть, спільне життя з відповідачем не склалося, так як в них виявилися різні погляди на життя, взаємовідносини в сім`ї з цих причин стали погіршуватися, все це привели до взаємного відчуження та небажання підтримувати шлюбно - сімейні відносини, вони мешкають окремо один від одного. Подальше спільне життя та збереження шлюбу позивач вважає неможливим, так як сім`я розпалась остаточно та це суперечить її інтересам, їх шлюб існує лише формально. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідачем доказів в спростування позиції позивача та викладених нею обставин та наданих доказів в обгрунтування вимог позовної заяви, суду не надано, своїм правом приймати участь при розгляді справи та надати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, будь-яких заходів для явки до суду нею не вжито, не подано клопотань про відкладення розгляду справи чи письмових заперечень проти розірвання шлюбу, тощо. Відомостей про об`єктивну неможливість явки відповідача в судове засідання до суду не надходило та матеріали справи не містять. З огляду на викладене, враховуючи, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно із ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, приймаючи до уваги позицію позивача, яка не просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати у вигляді сплаченого за подання до суду даної позовної заяви судового збору, суд залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: approved