Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Представник позивача Денисюк В.В., яка діє в інтересах Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва», Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» 21.08.2018 року звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просить стягнути з відповідачів на користь КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» заборгованість за спожиті послуги за період з 01.01.2011 року по 28.02.2015 року у розмірі 78691,35 грн., з яких: основна сума заборгованості - 54304,64 грн., інфляційні нарахування - 19145,90 грн., 3% річних - 5240,81 грн. та судові витрати в сумі 1462,25 грн., а також стягнути з відповідачів на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» заборгованість за спожиті комунальні послуги з 01.03.2015 року по 30.06.2018 року у розмірі 16130,97 грн., з яких: основна сума заборгованості 14270,40 грн.; інфляційні нарахування - 1457,40 грн.; 3% річних - 403,17 грн. та судові витрати в сумі 299,75 грн. Позов обґрунтовано тим, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] , користувалися послугами, що надавалися позивачами, однак оплату за отримані послуги не надали в зв`язку з чим утворилась вказана заборгованість. Посилаючись на положення ст.ст.64, 66, 67, 162 ЖК України та ст. 509, 526, 625 ЦК України, представник позивачів просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.04.2019 року позовні вимоги Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва», Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» було задоволено у повному обсязі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2022 року скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року по даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження та виключено зі складу відповідачів [PERSON] , [PERSON] в зв`язку з їх смертю. Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог та просив застосувати до даних правовідносин позовну давність. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідач на підставі ордеру на житлове приміщення № 1447 серії виданого 26.08.1988 року є наймачем квартири [ADDRESS] , користується послугами, що надавалися позивачами та зареєстрований у даній квартирі з 04.11.1988 року (а.с. 15, 27 ). Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість відповідач перед КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» за спожиті послуги за період з 01.01.2011 року по 28.02.2015 року становить 78691,35 грн., з яких: основна сума заборгованості - 54304,64 грн., інфляційні нарахування - 19145,90 грн., 3% річних - 5240,81 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість відповідач перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» за спожиті комунальні послуги з 01.03.2015 року по 30.06.2018 року становить 16130,97 грн., з яких: основна сума заборгованості 14270,40 грн.; інфляційні нарахування - 1457,40 грн.; 3% річних - 403,17 грн. (а.с. 16-22). Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 610 Цивільного кодексу України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, враховуючи те, що відповідачами не було належним чином сплачено суму заборговані за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Частина 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, встановлює боржник, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно, відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги. Таким чином, судова практика свідчить про те, що за відсутності договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, суди покладають на боржника відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Таким чином, окрім основної суми боргу та пені за порушення строків оплати, відповідачі зобов`язані сплатити на користь позивачів суму боргу з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат за весь період прострочення. Відповідно до наданих розрахунків, сума боргу відповідача перед Комунальним підприємством «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» станом на момент подачі позову до суду за період з 01.01.2011 року по 28.02.2015 року становить 78691,35 грн., з якої основна сума заборгованості - 54304,64 грн.; інфляційні нарахування - 19145,90 грн.; 3% річних - 5240,81 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення заявлено вимогу про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. 21.08.2018 року Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» звернулось до суду за захистом свого порушеного права за період з 01.01.2011 року по 28.02.2015 року, що підтверджено відбитком штампу Святошинського районного суду м. Києва. Відтак, слід застосувати позовну давність до вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на користь Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2011 року по 28.02.2015 року у загальному розмірі 78691,35 грн., а тому суд прийшов до висновку про те, що у цій частині позовних вимог слід відмовити. Щодо позовних вимог позивача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2015 року по 30.06.2018 року у загальному розмірі 16130,97 грн., суд прийшов до наступного. 21.08.2018 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» звернулось до суду за захистом свого порушеного права за період з 01.03.2015 року по 30.06.2018 року, що підтверджено відбитком штампу Святошинського районного суду м. Києва. Відтак, з відповідача на користь Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» підлягає стягненню заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2016 року по 01.06.2018 року у загальному розмірі 11556,38 грн. з яких основна сума заборгованості - 9752,24 грн.; інфляційні нарахування -1404,43 грн.; 3% річних - 399,71 грн., а тому суд прийшов до висновку про те, що у цій частині позовних вимог позов підлягає задоволенню. У зв`язку з викладеним позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial