Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-05 00:00:00

ФОП [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором про надання послуг №402050 від 16.05.2021 у розмірі 36882 грн., штраф, передбачений договором у розмірі 12294 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.05.2021 між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір про надання послуг №402050, згідно якого ФОП [PERSON] зобов`язалася надати [PERSON] комплекс консультаційних послуг правового характеру, а [PERSON] зобов`язався прийняти та оплатити послуги відповідно до умов договору, а саме у розмірі 24588 грн., що еквівалентно 892 долара США, у строк до 16.07.2021. Послуги, передбачені договором, були надані позивачем у повному обсязі та прийняті відповідачем без зауважень, на підтвердження чого останній підписав акт прийому-передачі наданих послуг. Проте, відповідач свої зобов`язання, передбачені договором не виконав і не оплатив кошти за отримані послуги, що стало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник адвокат Кушнеренко Є.Ю. у судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на його безпідставність, та просили суд відмовити в його задоволенні. 22.02.2022 до Ріпкинського районного суду Чернігівської області від адвоката Кушнеренка Є.Ю. надійшов відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову. Заперечення зводилися до того, що відповідач мав намір придбати квартиру в м. Києві, у зв`язку з чим він звернувся до ріелтора [PERSON] , яка запропонувала оглянути квартиру у [ADDRESS] . Згодом виявилося, що між власниками вказаної квартири та ТОВ «Благовіст «Шевченківське» була домовленість про надання їм послуг з продажу квартири. Представником ТОВ «Благовіст «Шевченківське» під час домовленостей була [PERSON] . Маючи намір купити квартиру, відповідач домовився укласти з продавцем квартири попередній договір. Тоді, [PERSON] повідомила про необхідність підписання ряду договорів про надання послуг, які потрібні для звітності про виконану роботу. Будучи необізнаним, відповідач 16.05.2021 підписав Договори про надання послуги з позивачем, ТОВ «Благовіст «Шевченківське» та ФОП [PERSON] . Перед підписанням договорів відповідач уточнював у позивача про необхідності виконання вказаних Договорів, остання ж вказала, що не потрібно. Позивачем не було надано перелік послуг, вказаних у Договорі, та сторони спочатку не мали наміру настання наслідків, передбачених підписаним договором, принаймні відповідачу було повідомлено так. Тому через фактичне невиконання умов договору та відсутність підстав для оплати договору, вимоги позивача представник відповідача адвокат Кушнеренко Є.Ю. вважає безпідставними. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників судового засідання, суд доходить наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 16.05.2021 ФОП [PERSON] (Виконавець) та [PERSON] (Замовник) уклали Договір про надання послуг №402050. Згідно п.1.1. вказаного Договору, Виконавець за завданням Замовника зобов`язується надати визначений у п. 2.3. цього Договору комплекс консультаційних послуг правового характеру, а Замовник, в свою чергу, зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги відповідно до умов цього Договору. Пунктом 3.1. Договору передбачено, що Виконавець надає послуги Замовнику самостійно або через залучення для цієї мети осіб у строк з 16.05.2021 по 16.07.2021. Виконавець може надати послуги Замовнику достроково. Відповідно до п. 4. Договору про надання послуг №402050, за надані послуги Замовник сплачує Виконавцю винагороду у розмірі 24588 грн., без ПДВ, що еквівалентно 892 долара США. Сторони домовилися, що на момент оплати послуг сума винагороди Виконавця в гривнях розраховується за курсом продажу долара США, опублікованому на сайті https://privatbank.ua.\~Оплата послуг\~Виконавця може\~здійснюватися Замовником\~у повному\~розмірі одночасно\~з підписанням\~Акта прийому-передачі\~послуг,\~але в\~будь-якому\~випадку не\~пізніше 16.07.2021.\~Оплата послуг\~здійснюється Замовником\~шляхом перерахування\~на банківський\~рахунок Виконавця\~або іншим\~дозволеним законодавством\~України способом.\~ Пунктом 3.1. Договору передбачено, що у результаті надання послуг Замовнику Сторони складають Акт прийому-передачі наданих послуг (далі - Акт). Виконавець готує та надає Замовнику Акт у двох примірниках, підписаних Виконавцем. Замовник зобов`язується підписати обидва екземпляри Акта та повернути один з них Виконавцю в день його отримання від Виконавця. У п. 7.1. вказаного Договору зазначено, що цей Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до моменту виконання Сторонами своїх зобов`язань. 04.06.2021 між сторонами було підписано Акт прийому-передачі наданих послуг, згідно якого Виконавець, надав, а Замовник прийняв визначений у п. 2.3. Договору комплекс консультаційних послуг правового характеру. Вартість послуг склала 24588 грн. Своїм підписом [PERSON] підтвердив, що вказані послуги надані у повному обсязі з належною якістю та у встановлені строки. [PERSON] заявляє про відсутність будь-яких претензій до Виконавця. Однак, позивач у позові вказує, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не оплатив кошти за отримані послуги. З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію від 19.07.2021, яка [PERSON] виконана не була. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що договір є основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приписами ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Нормами ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ч.1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17). Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач виконав покладені Договором про надання послуг №402050 від 16.05.2021 зобов`язання, що підтверджується Актом прийому-передачі від 04.06.2021, а відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань та у добровільному порядку не сплатив позивачу винагороду, передбачену Договором у розмірі 24588 грн. Разом з тим, відповідно до п. 6. Договору про надання послуг №402050 від 16.05.2021 сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору згідно з чинним законодавством України. У разі прострочення Замовник сплачує виконавцю штраф у розмірі 50% від вартості послуг. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 36882 грн., яка складається з 24588 грн. заборгованості за винагородою та 12294 грн.- штрафу. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором про надання послуг №402050 від 16.05.2021 у розмірі 36882 грн. підлягають задоволенню. Проте, на думку суду, позивачем не обґрунтовано позовні вимоги в частині стягнення суми 12294 грн., яка, як вказано у позові, є штрафом передбаченим договором. Враховуючи те, що загальна сума заборгованості становить 36882 грн., до якої вже враховано суму штрафу -12294 грн., то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач у позові вказав, що за Договором про надання правової допомоги вартість послуг адвоката складає 16200 грн. Однак, доказів на підтвердження існування та розміру понесення витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, до позовної заяви додано не було, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї частини вимог за необґрунтованістю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) на користь позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 744,30 грн.

Outcome: partial