Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк тривалістю в чотири місяці для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] матері [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що передбачений чинним законодавством строк для прийняття спадщини він пропустив з поважних причин, якими є почата в лютому 2022 року рф проти України повномасштабна війна, що призвело до збою нормального укладу життя; непрацездатність та отримання мізерної пенсії; хвороба з 01.10.2022р. по 10.10.2022р. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що окрім позивача на спадкове майно його померлої матері ніхто зі спадкоємців не претендує. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку судових документів на офіційну адресу електронної пошти (ч.6 ст.128 ЦПК України), але своїм правом на участь не скористався, повноважного представника не направив, відзиву на позов не надав, надіславши засобами електронного зв`язку заяву від 27.12.2022р. про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Згідно зі ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким за ст.1220 ЦК України є день смерті особи. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом положень ст.3 ЦК України до загальних засад цивільного судочинства належить справедливість, добросовісність та розумність. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка була зареєстрована й проживала сама в [ADDRESS] . При житті 19 березня 2001 року [PERSON] склала на користь свого сина [PERSON] заповіт на все належне їй майно. Відтак, [PERSON] має право на спадкування після померлої матері [PERSON] як спадкоємець за заповітом відповідно до положень ст.1223 ЦК України. У визначений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк ніхто зі спадкоємців, в тому числі й позивач, спадщину після смерті [PERSON] не прийняв і спадкова справа не заводилась. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспорта, свідоцтв про народження, смерть, заповіту, довідками Омбиського старостинського округу Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області №126 від 02.12.2022р., витягом зі Спадкового реєстру від 26.12.2022р. Наведені позивачем у заяві та його представником у судовому засіданні причини пропуску строку для прийняття спадщини, що пов`язані з початком збройної агресії РФ проти України та введенням у державі воєнного стану, зі станом здоров`я, на думку суду є поважними, не оспорюється відповідачем, підтверджується наявними в справі доказами (довідка Хорошеозерської АЗПСМ), а тому маються всі підстави для визначення йому додаткового строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після померлої матері [PERSON] . При цьому, суд також враховує, що згідно п.3 постанови Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022р. «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці, що свідчить про незначний період часу пропуску позивачем строку для прийняття спадщини. Інші ж наведені стороною позивача причини пропуску вказаного строку (непрацездатність, отримання мізерної пенсії) з огляду на положення ч.3 ст.1272 ЦК України, п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» жодним чином не перешкоджала [PERSON] своєчасному зверненню до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому не є поважними. Наведений висновок суду також узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом у постановах від 11 листопада 2020 року по справі №750/262/20, від 26 червня 2019 року по справі №565/1145/17, від 05 грудня 2018 року по справі №756/2764/15-ц й практика судів касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною. При цьому, у відповідності до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України суд переконався, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб та з огляду на принцип «пропорційності», який тісно пов`язаний із принципом «верховенства права» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути підставою для задоволення позову, що відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 17 жовтня 2018 року по справі №681/203/17. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов [PERSON] є частково обгрунтованим й підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved