Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

До Печерського районного суду м. Києва 26.10.2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» про захист прав споживачів,визнання кредитного договору №002-04073-180113 від 18.01.2013 року недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що кредитний договір №002-04073-180113 від 18.01.2013 з ПАТ "Дельта Банк" не укладва, не підписував. Зазначає, що 09.10.2020 року отримав поштою повідомлення вимогу від Фінансової компанії «Кредит Капітал» та дізнався, що нібито в нього з ПАТ «Дельта Банк» укладено було кредитний договір №002-04073-180113 від 18.01.2013 року, при ознайомленні з доданими до повідомлення - вимоги документами було встановлено, що надана копія заяви за №002-04073-180113 від 18.01.2013 на якій взагалі відсутній підпис з боку позивача, і в свою чергу свідчить про не укладання та не підписання цієї заяви. Враховуючи наведені обставини, позивач просив суд визнати договір недійсним . Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 жовтня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Остапчук Т.В. Ухвалою судді від 27 жовтня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку позовного (загального) провадження та призначено підготовче засідання 02 червня 2021 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі правонаступника ПАТ «Дельта Банк - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал». Ухвалою суду від 13.09.2022 р закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представником позивача надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» надав письмові пояснення суду та відповідні докази. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 247 ЦПК України слухати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. 09.10.2020 року позивачем було отримано поштою повідомлення - вимогу від ФК «Кредит - Капітал» разом з доданими до нього документами, що ніби з позивачем ПАТ «Дельта Банк» уклав кредитний договір №002-04073-180113 від 18.01.2013 року та сума боргу становить 45 703 грн. Позивач зазначає, що ніякого договору з ПАТ «Дельта Банк» не укладав, підпису свого на письмових заявах не має. Позивач зазначає, що кошти від ПАТ «Дельта Банк» не отримував, договір не підписував. 06.07 2020 року укладено Договір №2276/К про відступлення прав вимоги між Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю ФК «Профіт капітал» за кредитним договором №002-04073-180113 від 18.01.2013 року. Представник ТОВ «ФК «Профіт капітал» надав суду в письмових заявах заяву №002-04073-180113 на оформлення кредиту підписану позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами, встановленими частиною 1 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено ст. ст. 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їх власноручних підписів. За ступенем недійсності правочини поділяються на нікчемні та оспорювані. Нікчемні - абсолютно недійсні правочини за законом. Оспорювані - такі, що можуть бути недійсними лише за певних умов. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як встановлено ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про не оформлення кредитного договору №002-04073-180113 від 18.01.2013р тому, суд не вбачає підстав для визнання спірного договору недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача проте, що він не укладав письмового договору, оскільки представником відповідача надана письмова анкета позивача на отримання кредиту та, підписавши договір, останній засвідчив той факт, що він обізнаний з Правилами, які включають в себе і умови кредитування. Згідно із ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведене, приймаючи до уваги вимоги позивача про визнання договору який укладений між [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» не дійсним, виходячи із принципу диспозитивності, закріпленого ст. 13 ЦПК України, про те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, надходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed