Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

21 лютого 2022 року до суду надійшов позов [PERSON] до відповідачів, в якому він просить постановити судове рішення про перегляд розміру аліментів на утримання дітей за судовими рішеннями відповідно : на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку ( доходу), але не менше 30 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за судовим наказом Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.10.2020 року; на користь відповідача [PERSON] , на утримання сина [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку ( доходу), але не менше 30 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за судовим рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.10.2021 року . В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що послідовної судової практики вбачається, що аліменти на двох дітей присуджуються у розмірі 1/3 частини заробітку платника, але не менше 30% прожиткового мінімумум на кожну дитину. Так, 19.10.2020 року за судовим наказом з нього стягнуто на утримання доньки [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] стягнуто 1/4 частину від його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину. З 19 жовтня 2021 року за судовим рішенням з нього стягнуто на утримання сина [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] 1/6 частину від його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину За виконавчими провадженнями з нього стягуюються вказані аліменти відповідно до статистичної середньої заробітної плати по центральному району м.Миколаєва працівника відповідної кваліфікації, незалежно від його реального зароітку, так як він працює як самозайнята особа. Вказані протиріччя стягнення з нього аліментів породилинерівномірне стягнення з нього аліментів на дітей, оскільки матері дітей отримують різні суми матеріального утримання. 24.01.2023 року відповідачка [PERSON] подала до суду відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування заперечень посилалася на те, що позивач і так фактично проживає разом з [PERSON] та виховує і утримує сина [PERSON] , отже взагалі незрозуміло, навіщо було стягнення аліментів на його утриання з боку дружини. Аліменти на утримання доньки [PERSON] він сплачує не в повному обсязі і не регулярно, раз на рік, коли його примушує державна виконавча служба, ніякої участі у вихованні доньки не бере. Вона не в змозі сама забезпечити належний рівень життя доньці, оскільки зараз не працює, бо перебуває у декретній відпустці. Донька навчається, а в умовах дистанційного навчання потребує занять з репетиторами, що тягне додтакові витрати на освіту, тоді як його син навіть не відвідує дитячий садок, отже вікові потреби дітей є різними. За атакого не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів , які стягуються з позиваач на утримання доньки [PERSON] . Ухвалою суду від 23.02.2022 року позовна заява була залишена ухвалою суду без руху. 10.11.2022 року на виконання вимог ухвали суду надійшла заява позивача з доданою квитанцією про сплату судового збору. Ухвалою суду від 11.11.2022 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. В судове засідання позивач, відповідач ті її представник не з`явилися, повідомлені належним чином, позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до вимог ст.\~19,\~274 ЦПК України\~справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження викликом сторін. За змістом\~ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Зважаючи на наявність відзиву, відповіді на відзив та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні без повідомленням сторін. Відповідач у встановлений судом строк надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом установлено, що позивач та відповідачка [PERSON] мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю. Сторони не заперечують, що судовим наказом Центрального районного суду м.Миколаєва на користь [PERSON] стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку , але не менше 50% мінімального прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку. Вказані обставини визнала у своєму відзиві і відповідачка. Стовно стягнення з позивача аліментів на утримання спільного з відповідачкою [PERSON] сина [PERSON] - то позивач жодних доказів такого суду не надав, не вказав і номер судового рішення, що позбавляє суд можливості самостійно перевірити вказані відомості. Жодних клопотань про витребування копії судвоого рішення - позивачем суду не заявлено. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно до\~\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1\~ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання\~\~батьками\~\~обов`язку\~\~утримувати\~\~дитину визначаються за домовленістю між ними. Статтею 192 СК України\~визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статтей\~181,192 СК України\~розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до\~ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до статтей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Також судом звертається увага, що під час розгляду позову про зменшення розміру аліментів суд не переглядає рішення, яким стягнуто аліменти, а лише з`ясовує наявність обставин, які дають підстави для зменшення розміру аліментів. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно дост.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбаченихст.192\~СК України. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що за своїм матеріальним, сімейним становищем та через стан здоров`я він не здатний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмір 1/4 частки від усіх свої доходів, який встановлений рішенням суду, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає. Суд не приймає до уваги посилання позивача про " неправомірне стягнення аліментів на дітей в різному розмрі", оскільки таке не є підставою для зменшення аліментів. при цьому жодних доказів про розмір свого доходу(заробітку) позивач суду не надав та на такі навіть не посилався. Суд вважає, що позивач повинен виконувати свій батьківський обов`язок, і останній не надав суду доказів, що його стан здоров`я та матеріальне становище не дозволяють йому це робити. Ч.2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому вимоги позову про зменшення розміру аліменті до розміру не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - не підлягають до задоволення як такі, що не грунтуються на вимогах закону. Також, суд враховує, що визначений судовим рішенням розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства. Позивач є працездатною особою, має можливість заробляти на життя своєю працею, а зменшення розміру стягнутих аліментів негативно вплине на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану. У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed