Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

27.09.2022 року до Київського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДІСЕЙ-БМУ-11» (про визнання права власності. В обгрунтування своєї позовної заяви позивач посилається на те, що [PERSON] уклав 23.08.2017 договір № 0-Г-14к купівлі продажу речових прав на нерухоме майно з відповідачем - Товариством з додатковою відповідальністю «ОДІСЕЙ-БМУ-11». Згідно платіжних доручень від 27.08.2017 № 61062150 та від 12.09.2017 № 65330558 позивач виконав свій основний обов`язок за Договором в повному об`ємі та точно у строки, передбачені Договором. Однак свій обов`язок Відповідач належним чином не виконав, будинок був знаний, відповідно до наданих ним відомостей, тільки 15 січня 2020 року (Сертифікат відповідності закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтвердження його готовності до експлуатації № ОД 162200151263 від 15.01.2020) тобто відповідач вчинив порушення умов Договору, а саме прострочив виконання свого обов`язку на 1 рік та 14 днів. Про здачу в експлуатацію будинку за адресою [ADDRESS] , Відповідач Позивача не повідомив, про здачу в експлуатацію Позивач офіційно дізнався тільки при підготовці позовної заяви - адвокат знайшов підтверджуючі документи в у відповідному реєстрі. Необхідно зазначити, що навіть на день подання цього позову, не виконані всі роботи, які дозволяють самостійно зробити висновок про готовність будинку до експлуатації, зокрема, не змонтована остаточно та не працює система пожежної системи будинку. Коли Позивач випадково неофіційно дізнався про те, що будинок за Договором нарешті ніби зданий в експлуатацію, він разом з офіційним представником забудовника на будівельному майданчику у лютому 2021 року оглянув квартиру, яка за Договором повинна бути передана йому по акту прнйому-передачі. та виявив безліч недоліків та порушень будівельних норм. Позивач невідкладно звернувся до Відповідача з вимогою підписати акт прийому-передачі майнових прав на квартиру та саму квартиру, потім, після огляду квартири, підписати акт прийому-передачі квартири з зазначенням виявлених недоліків. Однак представник Відповідача під різними приводами відтягував та ухилявся від складання та підписання як акту прийому-передачі квартири [ADDRESS] (спірної квартири) з зазначенням недоліків, так і окремо акту прийому-передачі спірної квартири . Після численних усних звертань до Відповідача Позивач направив йому офіційно листа-вимогу від 12.02.2021 про надання для підпису акту прийому-передачі майнових прав на квартиру [ADDRESS] , але акт наданий не був. Не отримавши відповідь, і не маючи доступу до спірної квартири, Позивач повторно направив Відповідачу офіційно лист-вимогу від 22.02.2021 про надання доступ;' до спірної квартири для складання акту прийому-передачі. Відповідач також проігнорував цю законну вимогу Позивача, протягом більше ніж місяць відповіді не надав. Враховуючи протиправну поведінку Відповідача. Позивач 29.03.2021 направив йому вже заяву-претензпо про те. що з вини Продавця (Відповідача) сплив строк в 60 днів з моменту вводу в експлуатацію будинку, але відповідно до Договору Відповідач не передав майнові права на квартиру та не надав для підписання акт прийому-передачі спірної квартири. Вперше Відповідач направив Позивачу лист - відповідь № 37/02 від 01.04.2021, в якому неправдиво стверджує, що повідомляв про здачу будинку в експлуатацію та пропонує відвідати офіс для «отримання придбаного права на нерухоме майно». Після отримання цього листа Позивачем йому зателефонував Начальник Виробничо-технічного відділу Відповідача [PERSON] та запропонував зустрітись на об`єкті - в квартирі для підписання акту. В квітні місяці ця зустріч відбулась, [PERSON] погодився підписати акт прийому передачі прав на квартиру та погодився, що спірна квартира має недоліки, які необхідно зазначити при підписанні акту, однак повідомив що йде у відпустку, тому відклав усунення недоліків та передачу майнових прав на квартиру на час після відпустки. Під час цієї зустрічі [PERSON] предав Позивачу під розписку ручки від вікон та дверей на балкон, які Позивач залишив на підвіконні квартири. Після відпуски представника Відповідача Позивач спробував отримати майнові права на спірну квартиру, спілкуючись з Відповідачем через мессенджер УіЬег. Так, з переписки в мессенджері УіЬег з [PERSON] , сином директора Відповідача, який займає посаду начальника виробничо-технічного відділу Відповідача, зокрема, повідомленнями від 30.06.2021, 07.07.2021, 21.07.2021, з яких вбачається, що Позивач намагається дізнатись у відповідача коли буде підписаний та наданий йому акт прийому-передачі спірної квартири та зафіксовані недоліки, однак представник Відповідача ухиляється від конкретної відповіді, не здійснює жодних дій по виконанню Договору. Вочевидь приховуючи власне порушення умов Договору та закону у вигляді ухилення від оформлення передачі Позивачу майнових прав на квартиру та самої квартири, оформлення недоліків, які наявні в спірній квартирі, Відповідач направив Позивачу лист № 621/02 від 15.07.2021, в якому безпідставно звинуватив Позивача у неявці до офісу для підписання акту прийому передачі майнових прав. Однак, коли Позивач телефонував до офісу Відповідача щоб домовитись про час відвідання, йому повідомляли (працівник за ім`ям [PERSON] ), що у зв`язку з карантином прийому не має і офіс зачинений. Підписаний акт прийому-передачі Позивачу наданий так і не був. Також необхідно звернути увагу, що, відповідно до закону, якщо інше не зазначено в Договорі, права на квартиру та сама квартира передається за місцем її знаходження (п. 1 ч. 1 ст. 532 ЦК України), а Договором (п.п. 7.4.2) взагалі не зазначено місце «явки» Покупця. Оскільки Відповідач тривалий час ухилявся та ухиляється до цього часу від підписання акту прийому-передачі майнових прав на квартиру та оформлення виявлених недоліків (зауважень). Позивач направив йому для узгодження та підписання складений 16.07.2021 в присутності [PERSON] акт огляду спірної квартири в новобудові з виявленими порушеннями ДБН. Однак Відповідач акт не підписав, протокол розбіжностей у разі їх наявності не склав. У відповіді на претензію № 74/02 від 20.08.2021 Відповідач запропонував замість усунення недоліків та підписання відповідного акту з`явитись до офісу та сплатити суму витрат на утримання будинку, знов безпідставно звинувативши Позивача у зволіканні з отриманням майнових прав. Тим не менш, з резолюції, накладеної відповідачем на направленому Позивачем йому акті огляду квартири, вбачається доручення Відповідача перевірити зазначені в акті недоліки та прийняти міри до їх усунення. Однак, не зважаючи на це, жодних дій по перевірці та усуненню недоліків Відповідач не здійснив, акту передачі майнових прав на спірну квартиру не надав. Таким чином, Договір чинний до його повного виконання сторонами та, відповідно до його умов, може бути розірваний за ініціативою Відповідача тільки в разі невчасної та/або неповної оплати Позивачем майнових прав на квартиру. З оплатою Позивачем відповідно до Договору майнових прав на квартиру, побудовою квартири та здачею будинку в експлуатацію, можна вважати, що сторони виконали свої основні зобов`язання за Договором. Однак припиненню Договору його повним виконанням заважає формальність - ненадання відповідачем Позивачу підписаного акту прийому-передачі майнових прав на квартиру та прийому-передачі самої квартири. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 03.10.2022 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] уклав 23.08.2017 договір № 0-Г-14к купівлі продажу речових прав на нерухоме майно з відповідачем - Товариством з додатковою відповідальністю «ОДІСЕЙ-БМУ-11» (в подальшому - Договір). За своїм правовим змістом цей Договір є Договором купівлі-продажу майнових прав з подальшою передачею в натурі частини об`єкта будівництва, згідно з п. 3.1 Договору, відповідно до чинного законодавства України (п.1.1 Договору). Об`єкт будівництва -16-ти поверховий житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (п. 2.1 Договору). В порядку, передбаченому цим Договором, Продавець (Відповідач) зобов`язується побудувати об`єкт будівництва та передати Покупцю (Позивачу) майнові права на нерухоме майно - квартиру - в натурі після введення об`єкта будівництва в експлуатацію, а Покупець зобов`язується сплатити Продавцю договірну ціну та прийняти квартиру, характеристика якої вказана в п. 3.2 цього Договору та здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (п. 3.1 Договору). Квартира має бути здана в наступному технічному стані: вікна та балконні двері-металопластикові з одинарним склопакетом; підлога у всіх приміщеннях - цементна стяжка; цегляні стіни та цегляні перегородки оштукатурені; вхідні двері до квартири - металеві; водопостачання - підведення до індивідуального лічильника споживання води, з установкою лічильника; теплопостачання - дахова котельня, з розведенням та встановленням радіаторів; електропостачання - індивідуальний електролічильник на сходовому майданчику, введення в квартиру мідної електропроводки розрахункового перерізу, без розведення по квартирі; без шпалер, малярних робіт, чистої підлоги, мийки, умивальника, внутрішніх дверей, ванни (п. 4.1 Договору). Загальна вартість майнових прав, що передаються Продавцем Покупцю за цим Договором складає на момент укладання цього Договору - дев`ятсот сім тисяч шістсот п`ятдесят гривень 00 копійок, в т.ч. НДС 20% - 151275.00 грн. Ця сума є остаточною і може бути змінена лише у випадках, передбачених цим Договором чи законодавством України. Покупець здійснює розрахунки за цим Договором у наступному порядку: Оплата здійснюється відповідно до наступного графіка, а саме у період з 25.08.2017 року по 14.09.2017 року в сумі 907 650,00 грн (п. 5.2 Договору). Майнові права на об`єкт нерухомості за цим договором передаються Продавцем Покупцю шляхом підписання Акту прийому-передачі. Акт підписується сторонами не пізніше ніж за 60 робочих днів з дати наступу наступних подій: здійснення Покупцем оплати 100% вартості майнових прав, яка визначена у п. 5.2 цього Договору, введення об`єкта будівництва в експлуатацію та здійснення розрахунків відповідно до п. 5.3 цього Договору (п. 6.1 Договору). Продавець зобов`язаний, зокрема у відповідності до п. 7.2 Договору: забезпечити будівництво Об`єкта та введення його в експлуатацію в строки, зазначені в п. 3.3 цього Договору. Покупець зобов`язаний, зокрема у відповідності до п. 7.4 Договору: - з`явитись для оформлення Акту у строк, передбачений цим Договором, при цьому Покупець має попередньо здійснити оплату договірної ціни у повному обсязі (п.п. 7.4.2. Договору); - прийняти від Продавця майнові права у порядку та на умовах передбачених цим Договором (п.п. 7.4.3 Договору). Аналіз змісту та умов Договору вказує на те, що у Позивача були обов`язки своєчасно відповідно до графіка здійснити оплату вартості майнових прав на майбутнє нерухоме майно у вигляді квартири та після введення об`єкта будівництва в експлуатацію з`явитись до Відповідача для оформлення Акту прийому-передачі майнових прав і прийняти від Відповідача майнові права у порядку та на умовах передбачених Договором, а у Відповідача був обов`язок забезпечити будівництво Об`єкта та введення його в експлуатацію в строки, зазначені у Договорі. Відповідач підтверджує, що Позивачем було виконано зобов`язання щодо оплати вартості майнових прав за Договором у відповідності до графіку платежів, але Позивачем не виконано обов`язку з`явитись до Відповідача для оформлення Акту прийому-передачі майнових прав і прийняття від Відповідача майнових прав у порядку та на умовах, які були передбачені Договором. Таким чином, правовідносини на даний час, що виникли між Позивачем та Відповідачем носять виключно зобов`язальний характер, а не містять спір про право. Натомість, Позивачем подано позовну заяву про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] (надалі - «квартира»), тобто предметом спору в даному випадку повинно бути вже існуюче та оформлене право власності Позивача на майно, яке порушене, не визнається або оспорюється Відповідачем. Під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин або порушені, невизнані або оспорюванні права та інтереси, тобто благо, щодо якого виникає спір між Позивачем та Відповідачем, а Предметом позову є частина позову, яка містить безпосередню правову вимогу Позивача до Відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті. Предметом позову є позовні вимоги. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 16 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернувся Позивач, так і від характеру його порушення. Суд з`ясовує характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення або захисту в обраний спосіб. Позивач в своєму позові взагалі не вказує яке саме право або інтерес порушено, не визнається або оспорюється Відповідачем, і якими доказами це підтверджується, тобто яке право або інтерес Позивача повинен захистити або поновити суд та в який спосіб. Твердження Позивача про те, що Відповідач не повідомив Позивача про введення в експлуатацію об`єкта будівництва, і що про введення об`єкта будівництва в експлуатацію є безпідставним і спростовується самим Позивачем у позовній заяві, в якій зазначає, що коли випадково неофіційно дізнався про те, що будинок введено в експлуатацію, Позивач разом із офіційним представником забудовника у лютому 2021 року оглянув квартиру, потім 12.02.2021 року та 22.02.2021 року направив Відповідачу листи-вимоги про надання доступу до квартири для складання акту прийому-передачі, які Відповідачем отримані за вх. № 17 від 15.02.2021 р. та за вх. № 22 від 26.02.2021 р. відповідно. При цьому в листі від 22.02.2021 року Позивач сам зазначив, що 19.02.2020 року під час спроби прийому квартири його не пустили до неї без представника БМУ-11 і вимагав забезпечити вільний доступ в будинок для складання акту прийому-передачі. Крім цього, Позивач в своїй заяві-претензії від 29.03.2021 року зазначив, що інформацію про введення об`єкта в експлуатацію в січні 2022 року він дізнався 26.03.2021 року з відкритого Інтернет ресурсу - сайту Державної архітектурно-будівельної інспекції України, який є офіційним сайтом цього органу. Тобто зазначені листи та відомості, на які посилається Позивач, і які ним додані до позовної заяви, повністю спростовують твердження Позивача про те, що він офіційно дізнався про введення в експлуатацію об`єкта будівництва лише в вересні 2022 року. Між іншим, відповідно до змісту та умов Договору, у Відповідача не було обов`язку повідомляти покупців майнових прав про введення об`єкта будівництва в експлуатацію. До того ж Відповідач після введення об`єкта будівництва в експлуатацію і отримання Сертифіката про відповідність закінченого будівництвом об`єкта серії ОД № 162200151263 від 19.01.2020 року подав відповідний пакет документів для присвоєння введеному в експлуатацію об`єкту поштової адреси, без присвоєння якої оформлення актів прийому-передачі майнових прав на об`єкти нерухомого майна з Покупцями таких майнових прав є неможливим. Поштова адреса введеному в експлуатацію об`єкту була присвоєна 30.03.2020 року на підставі Листа Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради за № 01- 11/1439 від 30.03.2020 р. 01.04.2020 року Відповідач на своєму офіційному Веб-сайті о 08:20:58 годин розмістив повідомлення з інформацією, а саме: «ЖК «Одісей БМУ11» секції «Б, В, Г» введені! Секції Б, В, Г отримали поштову адресу: [ADDRESS] , відповідно. Просимо інвесторів погасити заборгованість і замовити техпаспорти на квартири за телефоном: [NUMBER] ». Розміщення вказаного повідомлення на офіційному Веб-сайті Відповідача підтверджується листом № 52/02 від 21.10.202 року, в якому розкрито код сторінки Веб-сайту, і з якої видно дату та час розміщення зазначеного повідомлення на сторінці Веб-сайту (копія додається). Також на офіційному Веб-сайті Відповідача по кожному об`єкту велась і ведеться помісячна фотофіксація ходу будівництва об`єкта на протязі всього терміну будівництва, де кожний покупець майнових прав має можливість спостерігати за ходом будівництва в будь-який час. Так, і по об`єкту, в якому знаходиться квартира Позивача, в період з лютого 2017 року по грудень 2019 року помісячно розміщувались фотозображення ходу будівництва об`єкта, який Позивач мав можливість вільно спостерігати. До того ж, на офіційному Веб-сайті Відповідача в розділі «Документи» розміщуються та містяться всі відомості щодо земельної ділянки, документів на будівництво, учасників будівництва, введення об`єктів в експлуатацію, тощо. Крім цього, Позивач постійно був присутнім на всіх робочих нарадах, які проводились спеціалістами Відповідача та замовника будівництва на об`єкті будівництва при підготовці об`єкта до введення в експлуатацію, а також неодноразово Позивач був присутнім при проведенні зборів інвесторів будинку з приводу його експлуатації, також був присутній і при створенні Обслуговуючого кооперативу «Одісей-55», а тому був обізнаний про дату введення об`єкта в експлуатацію. Все вище зазначене повністю спростовує твердження Позивача, що інформацію про введення об`єкта будівництва в експлуатацію він дізнався офіційно тільки при підготовці позовної заяви. Окрім того, відповідач направив на поштову адресу лист за № 43/02 від 21.09.2022 року, в якому пропонував Позивачу з`явитись до офісу Відповідача в будь-який зручний для нього час в робочі дні для оформлення акту прийому-передачі майнових прав на квартиру, але і до цього часу Позивач не з`явився. За даними трекінгу Укрпошти поштового відправлення № 6504520468072, Позивач не з`явився до поштового відділення для отримання поштового відправлення і з причин закінчення встановленого терміну зберігання, вказаний лист 07.10.2022 року було повернуто відправнику - Відповідачу. Право Позивача отримати майнові права на квартиру за актом прийому-передачі відповідно до умов Договору ніким не оспорюються, в тому числі і Відповідачем, тому Позивач може всього лише з`явитись до Відповідача і оформити відповідний акт прийому- передачі майнових прав на квартиру для подальшого оформлення ним права власності на неї, а не подавати до суду позов про визнання права власності на квартиру, при цьому в обгрунтування підстав позову наводити обставини, що відносяться до зобов`язальних правовідносин, а не до речово-правових способів захисту права власності, які б мали бути наведені в такому випадку у позові. Якщо Позивач має претензії до якості майна, яке йому передається, то він повинен був обрати інший спосіб захисту своїх прав, а саме спочатку вимагати від іншої сторони усунути виявлені недоліки, якщо наявність таких доведено та підтверджено належними доказами (наприклад висновком будівельно-технічної експертизи, бо Позивач не є експертом в цій галузі), і які не були усунені або заперечуються іншою стороною, і тільки після цього звернутися із відповідним позовом до суду про зобов`язання іншої сторони усунути відповідні недоліки. Але Позивач обрав спосіб захисту своїх прав, які відносяться до зобов`язального права, а у своїх позовних вимогах (предмет позову) просить визнати право власності на квартиру, яке в нього ще відсутнє (не оформлене), і тим більше ніким не оспорюється та ніким не спростовується. Окрім зазначеного вище, в обґрунтування свого позову про визнання права власності на квартиру Позивач наводить правову позицію, зроблену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року по справі № 344/16879/15-ц, в якій зазначається, що «Велика Палата Верховного Суду висновує, що положення статті 392 ЦК України підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між особою, яка відчужила майнові права на квартиру в багатоквартирній новобудові (Сторона 1) та особою, яка такі права придбала (Сторона 2) у випадку, коли об`єкт будівництва (багатоквартирна новобудова) зданий в експлуатацію, проте Сторона 1 не виконує умови зазначеного договору з передачі Стороні 2 усіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру, вартість якої Сторона сплатила в повному обсязі, та не визнає права Сторони 2 на цю збудовану квартиру.». Така правова позиція зроблена Великою Палатою Верховного Суду виходячи з конкретних обставин та доказів конкретної справи, в якій сторона договору (Продавець), що відчужила майнові права на квартиру в багатоквартирній новобудові не виконує власні зобов`язання з передачі іншій стороні (Покупцю) усіх документів для оформлення права власності на квартиру, вартість якої інша сторона (Покупець) сплатила в повному обсязі, та не визнає права цієї сторони (Покупця) на цю збудовану квартиру, що в жодному разі не співпадає з обставинам цієї справи, коли саме у Позивача за Договором наявний обов`язок з`явитись до Відповідача для оформлення Акту прийому-передачі майнових прав для можливості в подальшому оформити собі право власності на квартиру, а Відповідач таке право не оспорює та не оскаржує, а навпаки неодноразово просив Позивача з`явитись для оформлення відповідного Акту прийому-передачі. Отже, посилання Позивача на вказану правову позицію, зроблену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року по справі № 344/16879/15-ц, в цій справі суд вважає є недоцільним, бо відповідний правовий висновок було зроблено на підставі зовсім інших (відмінних) обставинах та доказах у справі, за якими суд дійшов висновку про наявність порушення зобов`язань Продавцем майнових прав та не визнання ним прав Покупця на збудовану квартиру, в результаті чого у Покупця не було іншого способу захисту власних прав, що повністю відсутнє по цій справі. Крім цього, Позивач, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 344/16879/15-ц, не зазначив, що по цій справі є Окрема думка суддів Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року, в якій вони не погодились із позицією Великої Палати Верховного Суду з огляду на наступне: «Правовим питанням у цій справі є те, чи може позивачка захистити порушене право у спосіб визнання за нею в судовому порядку права власності на квартиру. Для вирішення цього питання слід відповідно до встановлених обставин справи з`ясувати, які правовідносини склалися в позивачки та відповідачів з приводу спірної квартири, в чому саме полягало порушене право позивачки в межах цих правовідносин, яким чином позивачка мала відновити своє порушене право та чи правильно суди у цій справі застосували норми права. Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати, зокрема, з договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів (наприклад, створення речей), настання або ненастання певної події. Під цивільними правами та обов`язками у статті 11 ЦК України розуміється як комплекс правових можливостей особи в цілому, що охоплюється категоріями цивільної правоздатності та дієздатності фізичних та юридичних осіб, так і комплекс прав та обов`язків, що випливають безпосередньо із закону, а саме права та обов`язки щодо укладення договорів, у процесі укладення договорів, а також у зобов`язаннях - як до моменту перетворення прав та обов`язків у право вимоги та у борг, так і після такого перетворення. Відповідно до загальних положень про зобов`язання, визначених, зокрема, у статтях 509, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості й виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Особи мають право опосередкувати свої правовідносини шляхом укладення договору, при якому вони є вільними у виборі контрагента та визначенні виду та умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з положеннями статей 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає зі змісту або характеру цих прав. Отже, за встановленими судами обставинами справи права та обов`язки сторін спору ґрунтувалися на умовах укладених ними договорів, тобто мали зобов`язально-правовий характер. Між позивачкою та відповідачами склалися саме зобов`язальні правовідносини з приводу реалізації нею прав та наслідків невиконання відповідачами обов`язків за договором купівлі-продажу майнових прав. За змістом частини першої статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто наслідком судового рішення, прийнятого за результатами звернення особи, є відновлення її наявного майнового права. Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України). Частиною першої статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України). Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. На закінченому будівництвом об`єкті повинні бути виконані всі передбачені проектною документацією згідно із державними будівельними нормами, стандартами і правилами роботи, а також змонтоване і випробуване обладнання (пункт 9 цього ж Порядку). Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах, визначених цивільним законодавством. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обгрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинне реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушується, оспорюється або не визнається, тобто бути ефективним; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства: застосування обраного способу захисту не повинне суперечити принципу верховенства права. Тож у кожному конкретному спорі суд насамперед повинен оцінювати застосовувані способи захисту порушених прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та передбачені статтею 13 ЦК України обмеження щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав будь якою особою. Відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на конкретний об`єкт права, якщо право вона має, право саме на цей об`єкт, і це право оспорюється або не визнається іншою особою; у разі втрати нею документа, який засвідчує її чинне право власності на цей об`єкт. Позивачем про визнання права власності за статтею 392 ИК України є власник, тобто особа, яка є чи вважає себе власником і прагне захистити право власності на відповідний об`єкт як вже існуюче у неї, а не намагається набути це право та стати власником унаслідок задоволення судом такого позову. Судове рішення про визнання того права власності, яке не виникло на час вирішення спору, не може підміняти собою усталений позасудовий спосіб набуття майнових прав. У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати особою документа, який засвідчує її право власності. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Крім того, має місце пред`явлення позовів про визнання права власності на новостворене чи реконструйоване нерухоме майно, щоб спростити чи уникнути встановленої законодавством досить тривалої в часі та фінансово затратної процедури оформлення прав на це майно. Оскільки набуття права власності регулюється окремими нормами і зазначені вище позови заявляються формально не для визнання, а для набуття права власності, задоволені вони бути не можуть. Оскільки позивачка не є і не була власником жодної із зазначених квартир, на які просить визнати право власності, а також не надала доказів, що є власником майнових прав на ці квартири, то суд першої інстанції правильно вважав, що позивачка безпідставно звернулася з позовом з такими вимогами. За змістом указаних приписів визнання права власності як речово-правовий спосіб захисту не може застосовуватися, якщо предметом позову є новостворене нерухоме майно, право власності на яке ще не було зареєстроване ні за позивачем, ні за іншою особою, та у межах зобов`язальних відносин. Адже, у разі захисту речових прав у спосіб визнання права власності, суб`єкт права спроможний задовольняти свої інтереси за рахунок безпосереднього впливу на річ, без сприяння інших осіб, відповідні вимоги позивача за таких підстав можуть бути звернуті до необмеженого кола осіб. А особа, яка має право вимоги, може отримати задоволення своїх вимог лише через дії зобов`язаної особи щодо виконання її обов`язків. Враховуючи викладене вище, а також те, що такі висновки не узгоджуються з висновками, висловленими в постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, вважаємо, що Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 344/16879/15-ц мала би відступити від висновків Верховного Суду України та вказати про те, що набуте особою на підставі договору майнове право, реалізація якого дозволяє такій особі у майбутньому набути право власності на новостворене майно, не може захищатися на підставі статті 392 ЦК України.». Таким чином, все вище зазначене свідчить про відсутність порушених прав Позивача з боку Відповідача, а обраний Позивачем спосіб захисту своїх прав відноситься до зобов`язальних правовідносин, що не відповідає способам захисту права власності, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви. У зв`язку із відмовою у позові, судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України із відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed