Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся\~до суду\~з позовними\~вимогами про\~стягнення аліментів\~на утримання\~дитини,\~обґрунтовує позовну\~заяву тим,\~що від\~сумісного цивільного\~шлюбу у\~Позивача та\~Відповідача є\~син:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Спільне життя\~з Відповідачкою\~не склалося,\~вона не\~приділяє уваги\~сім`ї,\~постійно сваримось,\~шлюбні відносини\~фактично припинені.\~Малолітній син\~мешкає на\~даний момент\~зі мною,\~я самостійно\~виховую його\~і більшу\~частину часу\~він знаходяться\~зі мною,\~Відповідачка не\~приділяє сину\~належної уваги,\~матеріально не\~забезпечує,\~не приймає\~участі у\~житті та\~вихованні дитини\~по цей\~час,\~не піклується\~про його\~фізичний і\~духовний розвиток,\~не спілкується\~з сином\~взагалі,\~тобто не\~дбає про\~його нормальне\~самоусвідомлення,\~не сприяє\~засвоєнню загальновизнаних\~норм моралі,\~не надає\~доступу до\~культурних та\~інших духовних\~цінностей,\~так як\~це встановлено\~ч.1\~ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства».\~Також неодноразово\~відповідачка допускала\~застосовування насильства\~над дитиною,\~а саме\~у вересні\~місяці 2021\~року,\~а також\~01\~жовтня 2021\~року,\~виставила дитину\~на вулицю.\~Син знаходиться\~на моєму\~утриманні.\~Матеріальну допомогу\~на утримання\~сина в\~добровільному порядку\~Відповідачка не\~надає,\~внаслідок чого\~позивачу складно\~утримувати дитину. На момент подання цього позову позивачу відомо, що відповідач працює і розмір її заробітної плати складас приблизно 10000 гривень. Крім того,позивач звертає увагу суду на те, що Відповідачка не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з її боку. В той час, позивач змушений сам утримувати та виховувати малолітнього сина. Просить суд стягувати з [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] аліменти на утримання сина: [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але менше 50 відсотків мінімального не прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від 1 січня 2021 року і до досягнення сином повноліття. Не погодившись з позовними вимогами позивача, відповідачка через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з 2009 року по лютий 2021 року, [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах [INFO] у них народилася спільна дитина, а саме син [PERSON] , про що виконавчим комітетом Партизанської сільської Дніпропетровського району Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис №16 та видано свідоцтво про народження серія [NUMBER] , батьком дитини значиться [PERSON] . 3 лютого 2021 року сторони не ведуть спільне господарство, між сторонами взагалі відсутні будь-які взаємні сімейні права та обов`язки, оскільки позивач фактично живе окремим життям, а фактична адреса позивача взагалі не відома. Відповідач, також звертає увагу суду, що позивач у позовній заяві зазначає лише адресу реєстрації місця проживання, але вона не збігається з його фактичною адресою проживання. Цей факт, свідчить про те, що позивач вводить суд в оману та спотворює фактичні обставини, що мають значення для справи. [PERSON] повністю відмовився від утримання нашої спільної дитини, матеріальної допомоги не надав. Прохання відповідача щодо надання допомоги дитині ігнорував. Оскільки, позивач покинув сім`ю та не надавав будь якої допомоги щодо утримання спільного сина, 14 липня 2021 року відповідач звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини, що підтверджується копією позовної заяви, яка додана до відзиву. 30 липня 2021 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі №175/2703/21 (провадження №2/175/833/21) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Провадження по даній цивільній справі №175/5255/21 (провадження № 2/175/1501/21) за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини було відкрито лише 17 січня 2022 року, а позов до суду було подано 10 грудня 2021 року. Таким чином, вважаю, що позивач дізнавшись про існування цивільної справи про стягнення аліментів з нього, вирішив створити перешкоди та заплутати суд ввівши його в оману шляхом спотворення фактичних обставин, оскільки жодних належних та допустимих доказів утримання сина він не надає. [PERSON] , [INFO] , має спільне з відповідачем адресу місця реєстрації проживання, а саме [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, яка надана ЦНАП Слобожанської селищної ради. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17.01.2022 року було відкрито спрощене провадження у даній справі. Представник позивача до початку судового засідання надав заяву в якій позовні вимоги підтримала та просив справу розглядати без його участі. Представник відповідача до початку судового засідання надав заяву в якій просив справу розглядати без його участі, у задоволені позовних вимог просив відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. З копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] .(а.с.11) Відповідно до наданого представником позивача рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, судом відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] по справі №.175/2703/21, через не доведеність обставин щодо проживання сина разом із нею та перебування на її утриманні. Навпаки судом встановлено, що син сторін тривалий час проживає із батьком (відповідачем по справі №175/2703/21), рішення набрало законної сили 29.12.2022 року. Таким чином, суд критично ставиться до доказів наданих відповідачем, що стосуються місця проживання дитини з огляду, на зазначене вище рішення суду. Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам суд зазначає наступне. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст. 12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. З огляду на те, що позивач просить стягнути аліменти з відповідача починаючи з 1 січня 2021 року, проте не надає доказів того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позовних вимог та почати стягнення з дня пред`явлення позову до суду. Відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, враховуючи позиції учасників процесу, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає справедливим та обґрунтованим розмір аліментів на утримання дитини зазначений позивачем, з яким погодився відповідач 1/3 частина заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності зі ст.\~141\~ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial