Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

1. Короткий зміст пред`явленого позову. Наприкінці липня 2022 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що в період часу з 17 жовтня 2003 року по 20 травня 2022 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] . Оскільки, вказане нерухоме майно було придбано в період зареєстрованого шлюбу, тому на нього розповсюджується режим спільної сумісної власності. Незважаючи на це, вони не дійшли згоди щодо порядку поділу нерухомого майна. Тому [PERSON] просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . 2. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2022 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.17-18). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.27). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України. 3. Ставлення сторін до пред`явленого позову. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву, якою підтримав позов та наполягав на його задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився та про своє ставлення до пред`явленого позову не повідомив. Про час та місце розгляду цивільної справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.29). 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 17 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с.7). Від шлюбу у сторін народилось двоє синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2022 року шлюб між сторонами по справі був розірваний (а.с.24). За час перебування у шлюбі, а саме 07 вересня 2018 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджуються копією договору купівлі-продажу від 07 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Остапенко Є.Є., зареєстрованого в реєстрі за №591, та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №305314021 від 19 липня 2022 року (а.с.9). Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані гл.8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права. Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної\~сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В силу положення ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної\~власності на майно, набуте за час шлюбу. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60\~СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. 5.2. норми процесуального права. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що квартира [ADDRESS] , була набута [PERSON] та [PERSON] в період перебування у шлюбі. Тому, вказане нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін по справі, що у повній мірі узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18). Всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України, відповідачем не надано доказів, які б спростовували презумпцію права спільної сумісної власності на спірну квартиру. З огляду на це, за [PERSON] слід визнати право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи, вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1725 гривень (а.с.1). Пред`явлений нею позов задоволений. Тому суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1725 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved