Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-02 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № CSXRRC10160055 від 17.09.2007 року згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 1765,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № CSXRRC10160055 від 17.09.2007 року [PERSON] 17.09.2007 року отримала кредит у розмірі 1765,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, відповідно до умов якого погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати. [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом, яка станом на 07.10.2022 року становила 41710,30 грн., з яких 1693,19 грн. - заборгованість за кредитом; -18405.37 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -561,30 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; -21050,44 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Оскільки законодавством не передбачено обов`язок кредитора вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20728,50 грн. станом на 07.10.2022 року, яка складається з наступного: -1693,19 грн. - заборгованість за кредитом; -18405.37 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -561,30 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; -68,64 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2481,00 грн.. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Ухвалою суду від 02.11.2022 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином. Відзив не подав, у зв`язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до ст.ст. 280 - 282 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Розглянувши документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані представником позивача докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 17.09.2007 року на підставі письмової заяви № CSXRRC10160055 між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено строковий кредитний договір. На виконання його умов банк надав відповідачу кредит у розмірі 1765 грн. 50 коп. на строк 24 місяців до 17.09.2009 року включно зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 28,25 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 160,50 грн. Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки, винагороду, комісію зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) строки. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати з 25 по 30 число кожного місяця. Позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 111,50 грн. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Для виконання зобов`язань Банк відкриває Позичальнику рахунок для зарахування коштів, направлених на погашення заборгованості, кредитний рахунок, рахунок по відсотках та рахунок для обліку винагороди. Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов. Згідно п. 4.2 Умов при порушенні Позичальником зобов`язань із погашення Кредиту, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом в розмірі 8,5 % в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Відсоткова ставка за кредитом може змінюватися в залежності від змін облікової ставки НБУ чи в інших випадках, відповідно до п. 3.3 Умов. Позичальник доручає Банку, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту в сумі 1605,0 грн на поточний рахунок № [NUMBER] в ЧЕРК.Ф.ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно зрахунком-фактурою № 189 від 17.09.2007 року у тому числі ПДВ 267,5 грн.. У сумі 160,5 грн. на поточний рахунок № [NUMBER] в ПРИВАТБАНК із зазначенням платежу «Сплата єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту за кредитним договором № CSXRRC10160055 від 17.09.2007 року. На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивачем надано суду Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), без зазначення дати та періоду дії вказаного документу. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] , наданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідач користувався кредитними коштами, які у встановленому договором порядку та строки не погасив, в результаті чого станом на 07.10.2022 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 41710,30 грн., з яких 18405.37 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 561,30 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 21050,44 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. За змістом положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В частині стягнення заборгованості по процентах суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи заначене, з огляду на те, що за фактично отримані та використані позичальником кошти не були у добровільному порядку сплачені відсотки у межах визначеного договором строку кредитування, позовна вимога у цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі згідно розрахунку заборгованості за договором, нарахованому позивачем станом на 18.09.2009 року, що складає 1692 грн. 91 коп.. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12. Щодо позовної вимоги у частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором необхідно зазначити. У заяві позичальника № CSXRRC10160055 від 17.09.2007 року містяться положення щодо визначення розміру щомісячної та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту, при цьому, аналіз змісту заяви свідчить про те, що поняття «винагорода», «комісія» та «пеня» не є тотожними, обов`язок зі сплати цих платежів визначається окремо. Разом з тим, розмір комісії за користування кредитом та розмір пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у вказаній заяві не зазначено. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.09.2007 року, посилався на Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) як невід`ємну частину спірного договору, які визначають терміни та поняття, умови та порядок надання кредиту, права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність сторін (зокрема, порядок та підстави нарахування пені та штрафів), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника № CSXRRC10160055, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, сплати комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, саме у розмірах і порядках нарахування, зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.09.2007 року) до моменту звернення банку до суду із вказаним позовом (25.10.2022 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), відсутність у заяві позичальника № CSXRRC10160055 домовленості сторін про сплату комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, надані банком Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з вимогами ч. 4 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною укладеного договору № CSXRRC10160055 від 17.09.2007 року й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд також вважає, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), наявні в матеріалах даної справи, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору № CSXRRC10160055 від 17.09.2007 року, оскільки такі не містять підпису відповідача, Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Враховуючи викладене, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 561 грн. 30 коп. та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 68 грн. 64 коп. у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у заяві позичальника № CSXRRC10160055 від 17.09.2007 року, тоді як Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) не можуть вважатися складовою частиною спірного договору. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другоїстатті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд переконаний, що останній вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відтак, суд дійшов до переконання, що позовна вимога у частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом 1693,19 грн. та по відсоткам за користування кредитом за період з 17.09.2007р. по 18.09.2009 р. в сумі 1692 грн. 91 коп. є обґрунтованою та такою, яка підлягає до задоволення, в іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 561 грн. 30 коп. та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 68 грн. 64 коп. необхідно відмовити. Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то відповідно до статті 141 ЦПК України, розмір сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 404,41 грн. (розмір заявлених вимог - 20728,50 грн. (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 3386,1 грн. (16,3 %), розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом - 2481,00 грн. (2481,00 х 16.3 % : 100 % = 404,41). На підставі викладеного,

Outcome: partial