Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

14.07.2022 року до суду надійшов позов [PERSON] до АТ «Міжнародний резервний банк» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Під час слухання справи як третю особу було залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. В позовних вимогах позивач просить: визнати незаконним та скасувати наказ від 10.06.2022 року №427/лк про звільнення позивача; поновити позивача на посаді головного юрисконсульта управління проблемних активів та судового захисту Департаменту правового забезпечення та стягнення боргів АТ «МР Банк»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 15.06.2022 року до дня ухвалення судового рішення; стягнути з відповідача на користь позивача недоотриману заробітну плату у вигляді невиплаченої винагороди у розмірі 20% за період з 01.03.2022 року по 14.06.2022 року включно в розмірі 29 018,18 грн. та частину заробітної плати (посадового окладу) у розмірі 53 454,54 грн., що повинна була бути сплачена за період незаконно встановленого простою з 27.04.2022 року по 14.06.2022 року. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 14.06.2022 року позивача було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із ліквідацією підприємства. Як вказує позивач, він не був попереджений про звільнення, як того вимагають норми КЗпП України та відповідач не запропонував йому іншу роботу. Позивач зазначає, що Банком були порушені його права. Так наказом №42/л від 11.03.2022 року позивачу було заборонено доступ до робочого місця, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Наказом №80/л від 25.03.2022 року було скасовано додаткову заробітну плату внаслідок чого з 01.03.2022 року йому не було нараховано та виплачено частину заробітної плати у вигляді винагороди у розмірі 20% відповідно до положення про оплату праці працівників АТ «Сбербанк», затвердженим правління банку 27.01.2021 року, протокол №6. Позивач вважає, що скасування винагороди відбулось з порушенням положень діючого законодавства, а тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача не доплаченої заробітної плати. Як зазначив позивач, його з 27.04.2022 року було направлено в простій, наказ про направлення позивача в простій він вважає протиправним, в результаті чого з відповідача підлягає стягненню недоотримана частина заробітної плати. З даними наказами позивач, як зазначено в позовній заяві, не був ознайомлений. 06.10.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог з тих підстав, що з моменту прийняття рішення про ліквідацію Банку та призначення уповноваженої особи Фонду, останній набув всіх повноважень, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в тому числі стосовно видання організаційно-розпорядчих документів Банку, оцінки роботи персоналу, прийняття рішень щодо змін в роботі Банку та з кадрових питань, зокрема зміни умов праці, встановлення простою та вивільнення працівників. Ліквідатор прийняв низку наказів щодо організації роботи віддалено з врахуванням введеного воєнного стану в державі. Твердження позивача стосовно необхідності попередження про зміну умов праці, зокрема в частині скасування додаткової заробітної плати за 2 місяці, як того вимагає КЗпП України є помилковим з огляду на діючі положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якими таке попередження на час дії військового стану не вимагається. Позивач, будучи ознайомленим із наказом та розуміючи що йому зменшено заробітну плату не подав заяву про припинення трудових відносин у відповідності до положень п.6 ст.36 КЗпП України. Посилання позивача на Положення про оплату праці є недоречним, оскільки відповідно до наказу №2/лк від 01.04.2022 року «Про скасування дії всіх нормативних документів Банку або їх окремих пунктів, які встановлюють додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та/або компенсаційні виплати» даний внутрішній нормативний документ - Положення про оплату праці - також було скасовано, як і всі інші документи, що регулювали умови оплати праці в Банку. Посилання позивача на окремі положення Конституції України, Закон України «Про оплату праці», положення статті 108 КЗпП України та інші норми законодавства з оплати праці, недоречні та помилкові, оскільки конституційні права та свободи людей в умовах воєнного стану обмежені, а гарантії, які закладені для умов мирного часу, в поточних умовах не можуть бути реалізовані в силу Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який має пріоритет по відношенню до інших законодавчих актів. Представник зазначає, що введення простою було обумовлено початком процедури ліквідації Банку та відкликанням банківської ліцензії та фактичної неможливості продовжувати звичну діяльність банківської установи, що саме по собі створює відсутність організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи та введенням воєнного стану, який також унеможливлював виконання роботи в Банку. Діюче законодавство не передбачає заборони встановлювати простій відносно конкретного працівника чи групи працівників. Як зазначила представник, відповідач цілком правомірно, дотримуючись вимог чинного законодавства про працю повідомив позивача за два місяці про наступне вивільнення в зв`язку з ліквідацією банку, а згодом звільнив позивача з посади з повним дотриманням законодавства про працю з виплатою тих сум, що передбачені КЗпП України при звільненні внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації. Так представник зазначила, що повідомлення про наступне вивільнення було надіслано для ознайомлення засобами корпоративної електронної пошти 28.03.2022 року, повторно в той же спосіб 12.04.2022 року. Повідомлення були направлені в той час, коли позивач ще не знаходився в простої та був зобов`язаний виконувати трудові обов`язки на умовах дистанційного доступу до робочого місця в тому числі і користуватись корпоративною електронною поштою. Оскільки позивач такі повідомлення проігнорував, 13.04.2022 року співробітник Управління персоналу Банку направила попередження про наступне вивільнення повідомленням в месенджері Vіbеr за номером співробітника. З месенджеру вбачається, що позивач отримав та переглянув отримане повідомлення. За статистичними даними підключень до робочого місця за допомогою дистанційного доступу та перегляду повідомлень електронної пошти, позивач підключався до корпоративної електронної пошти як 28.03.2022 року так і 12.04.2022 року та повідомлення переглядав вибірково, тобто не міг не знати про направлення на адресу працівників попередження про наступне звільнення. Представник зазначає, що Банк вжив всіх можливих заходів стосовно доведення до відома позивача попередження про наступне звільнення та відповідальності за дії чи бездіяльність позивача в частині ознайомлення зі змістом попередження не несе. Після надсилання 08.04.2022 року та 19.05.2022 року засобами корпоративної електронної пошти переліку вакантних посад, з боку позивача не надходило повідомлень про зацікавленість в зазначених посадах. В день звільнення позивача було ознайомлено з наказом про звільнення (позивач відмовився поставити підпис про ознайомлення), видано трудову книжку в приміщенні банку та проведено розрахунок в день звільнення. Таким чином представник зазначає, що звільнення позивача відбулось з дотриманням положень КЗпП України. Крім того, представник зазначає, що у зв`язку з повною ліквідацією в Банку змінено штатний розпис та створена структура, яка призначена виключно для реалізації цілей ліквідаційної процедури, отже Департамент правового забезпечення та стягнення боргів в штатному розписі скасований, внаслідок чого відсутня і посада головного юрисконсульта управління проблемних активів та судового захисту департаменту правового забезпечення та стягнення боргів. 22.11.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач наполягає на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у позовній заяві та додатково зазначив, що викладені відповідачем заперечення проти позову та надані докази не спростовують наданих позивачем обставин незаконного звільнення. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. 21.12.2022 року до суду надійшли пояснення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в яких представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що відповідач діяв згідно з положеннями чинного законодавства. Пояснення представника третьої особи аналогічні відзиву відповідача. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засідання заперечила проти задоволення заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи в судовому засіданні, яке відбулось 17.01.2023 року заперечив проти задоволення позовних вимог. В судове засідання, яке відбулось 18.01.2023 року представник не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, врахувавши їх процесуальні заяви, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Як визначено п.2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Указом Президента України № 64/2022 від 04.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався. Стаття 64 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40,47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61,62, 63 цієї Конституції. Отже, Конституція України надає можливість в умовах воєнного стану встановлювати окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень, зокрема, щодо прав, передбачених ст.43 Конституцією України. 24.03.2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Згідно із статтею 1 зазначеного Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем та з 19.06.2018 року займав посаду головного юрисконсульта управління проблемних активів та судового захисту Департаменту правового забезпечення та стягнення боргів Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк». На підставі рішення Правління Національного банку України від 25 лютого 2022 року № 91-рш/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25 лютого 2022 року № 131 «Про початок процедури ліквідації АТ «МР БАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку» Розпочато процедуру ліквідації АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» (далі - АТ «МР БАНК») строком на три роки з 25 лютого 2022 року до 24 лютого 2025 року включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень ліквідатора АТ «МР БАНК», визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, призначено провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Луньо Іллю Вікторовича строком на три роки з 25 лютого 2022 року до 24 лютого 2025 року включно. Частина 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що з дня початку процедури ліквідації банку: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси. Отже, з моменту початку ліквідації Банку, Банк як юридична особа вже не виконує функції банківської установи та не здійснює діяльність, що передбачена Законом України «Про банки та банківську діяльність», отже всі функції Банку припиняються, а всі операції Банку, що ліквідується, здійснюються виключно в порядку статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регламентує порядок та черговість задоволення кредиторських вимог та норми якого є спеціальними та пріоритетними по відношенню до інших законодавчих та нормативно-правових актів. Одночасно з відкликанням ліцензії, подальше функціонування юридичної особи АТ «МР Банк» здійснюється виключно для забезпечення потреб ліквідаційної процедури. Частина 2 статті 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що рішення уповноваженої особи Фонду є обов`язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується. Частина 1 ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема: 1) здійснює повноваження органів управління банку, 5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю. Наказом №17/л від 28.02.2022 року дозволено працівникам Банку, не задіяним безпосередньо в охороні та/або збереженні активів (майна) Банку, виконувати роботу дистанційно з 01.03.2022 року. Наказом №42/л від 11.03.2022 року було вирішено з дати підписання цього наказу, організацію пропускного режиму у банку та доступ до приміщень Банку виключно працівникам Банку за перепустками виключно за дозволом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку. При зверненні до суду позивач зазначав, що видачею такого наказу йому чинились перешкоди в допуску до місця роботи, оскільки для цього мали надаватись перепустки особисто уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку. Однак позивач не надав суду доказів, що він звертався до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку про надання йому перепустки та йому в цьому було відмовлено. Наказом №80/л від 25.03.2022 року «Про скасування виплат додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов функціонування АТ «МР Банк» в умовах ліквідації як банківської установи, а також враховуючи Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року та

Outcome: partial