Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

До Южноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що між нею та відповідачем 19 липня 2002 року було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з батьком. З часом сторони втратили почуття один до одного та припинили сімейні стосунки. На сьогодні вона проживає окремо від чоловіка та доньки в Ірландії, де отримала тимчасовий захист. Їх шлюб має лише формальний характер. Примирення між сторонами неможливе. Окрім того, між ними досягнуто згоди щодо місця проживання доньки, а саме: разом з батьком. Просить суд розірвати їх шлюб та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Южноукраїнський міський суд Миколаївської області ухвалою від 12 вересня 2022 року відкрив провадження в цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначене на 11 жовтня 2022 року. Ухвалою від 11 листопада 2022 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області постановив закрити підготовче провадження та призначити цивільну справу до розгляду по суті на 29 листопада 2022 року. У судовому засіданні 29.11.2022 року відповідач [PERSON] суду пояснив, що у шлюбі з позивачкою вони перебувають понад 20 років. Останнім часом між ними виникають багато непорозумінь. Після початку війни в країні вона поїхала в [PERSON] , де, ймовірно, знайшла іншого чоловіка. Після того як вона повернулась, її поведінка кардинально змінилась, їх відносини стали гірше. Пояснив, що вони з позивачкою домовились, що їх неповнолітня донька буде проживати з ним. Не заперечував проти задоволення позову. У судове засідання 19.01.2023 позивачка [PERSON] не з`явилась, направила до суду заяву, в якій підтримала позов, просила йогог задовольнити, справу розглянути без її участі. У судове засідання 19.01.2023 року відповідач [PERSON] не з`явився, наділав до суду заяву, в якій визнав позов, просив розірвати шлюб та розглянути справу без його участі. Із матеріалів справи вбачається, що 19 липня 2002 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис № 154 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 03 жовтня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області (а.с.8). В судовому засіданні встановлено, що неповнолітня донька [PERSON] буде проживати з відповідачем. Судом встановлено, що сторони шлюбних відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Відповідач згоден з позовом про розірвання шлюбу. Спорів про поділ майна та місце проживання дітей між сторонами на час розгляду справи не існує. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору та спору щодо місця проживання дитини між сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище, позивачка просить суд залишити їй прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного та

Outcome: approved