Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-03 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до Брацлавської селищної ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, зазначивши в позовній заяві, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який постійно проживав та був зареєстрований в смт. Брацлав Немирівського району Вінницької області. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки розміром 2,7015 га розташованої на території Брацлавської селищної ради, яка належить йому на підставі державного акту Серії ЯА №505290 виданого Немирівським районним відділом земельних ресурсів Немирівської РДА 01.08.2005 року та житлового будинку по [ADDRESS] ,яка згідно розпорядження Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області №50 від 19.02.2016 року перейменована на [ADDRESS] . 01.02.2013 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем Брацлавської селищної ради Костік Л.А., зареєстрований в реєстрі за №15. Спадкоємцем за заповітом [PERSON] , на майно спадкодавця, а саме на житловий будинок по [ADDRESS] є [PERSON] . Спадкоємцем на земельну ділянку зазначену в заповіті є [PERSON] . Позивач прийняла спадщину, подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. В неї виникла необхідність одержати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок. 09 жовтня 2019 року позивач подала до приватного нотаріуса Немирівського районного нотаріального округу Вінницької області Люлько Л.М. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно. 09 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу Вінницької області Люлько Л.М. було винесено Постанову №444/02-31 від 09.10.2019 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно. Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є те, що до приватного нотаріуса позивачем подано Свідоцтво № [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок, видане Виконкомом Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області 01.02.1979 року, на підставі Рішення виконкому Брацлавської селищної ради №1 від 14.01.1979 року, в якому зазначено, що житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] належить « [PERSON] » замість « [PERSON] ». В документах, які підтверджують позивача з її батьком родинні стосунки , саме :в свідоцтві про народження серії [NUMBER] , в свідоцтві про смерть Серії [NUMBER] , що підтверджує особу спадкодавця прізвище батька записано « [PERSON] », однак з невідомих позивачу причин в Свідоцтві № [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок, видане Виконкомом Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області 01.02.1979 року, на підставі Рішення виконкому Брацлавської селищної ради №1 від 14.01.1979 року прізвище батька записано як « [PERSON] » через букву «і». У зв`язку з даними розбіжностями позивач позбавлена можливості оформити спадщину за заповітом після смерті батька. Виклад позиції відповідача. Представник відповідача Брацлавської селищної ради відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 12.12.2022 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача. 09.12.2022 року від позивача, разом із позовною заявою, до суду надано клопотання про витребування доказів. Інших заяв і клопотань від позивача та відповідача по справі не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 12.12.2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання по справі, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Від представника відповідача, Брацлавської селищної ради, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Від представника позивача, адвоката Примакової В.В., на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Дослідивши матеріали справи, а саме акт про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 18 травня 1977 року (а.с.8), договір надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності від 14 грудня 1972 року (а.с.9-10), свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12.09.1999 року та після одруження прізвище чоловіка: « [PERSON] », дружини: « [PERSON] » (а.с.11), заповіт, складений [PERSON] від 01.02.2013 року, посвідчений секретарем Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області Костік Л.А., та зареєстровано в реєстрі за № 15 (а.с.12), свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] помер [INFO] (а.с.13), свідоцтво про народження серії [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] народилася [INFO] , та її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14), технічний паспорт на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.15-17), свідоцтво на право особистої власності від 01.02.1979 року на жилий будинок, що знаходить за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить громадянину [PERSON] (а.с.18), постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.11.2019 року, видану приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу Вінницької області Люлько Л.М. (а.с.19), довідку, видану виконавчим комітетом Брацлавської селищної ради, відповідно до якої вулиця Котовського перейменована на вулицю Молодіжна (а.с.22) та враховуючи заяву про визнання позову відповідачем, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до пункту шостого частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною першою статті 319 цього ж Кодексу визначено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Висновки суду Враховуючи вище викладене, позов підлягає задоволенню, так як він не суперечить вимогам закону, підтверджується матеріалами справи та визнаний відповідачем. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем [PERSON] . На підставі вище викладеного,

Outcome: approved