Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 04 червня 2020 року між ними було укладено шлюб, від якого неповнолітніх дітей не мають. Поступово їх відносини погіршувались і на даний час фактичні шлюбні стосунки повністю припинені, ведення між подружжям спільного господарства остаточно припинено, подальшого сенсу налагоджувати сімейні відносини немає. Надання строку для примирення не дасть бажаного результату, оскільки повна відсутність діалогу між сторонами ще раз підтверджує неприйнятність відновлення шлюбних відносин, збереження шлюбу не відповідає моральним інтересам позивачки, а тому просить шлюб розірвати, залишивши їй прізвище [PERSON] . Позивачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи за вказаними в заяві засобами електронного зв`язку, але в судове засідання не з`явилась, про причини неприбуття не повідомила, в п.2 прохальної частини позовної заяви просить розглядати справу без її участі, на примирення не погоджується та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом надіслання судової повістки за останнім відомим місцем реєстраційного обліку, наявними засобами електронного зв`язку та через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч.6-8, 11 ст.128 ЦПК України),що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, довідкою про доставку судових документів на адресу електронної пошти та оголошенням від 15.12.2022р., але в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, надіслав заяву від 19.12.2022р. про розгляд справи без його участі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Неявка в судове засідання належним чином сповіщених сторін у відповідності до положень ст.223 ЦПК України в даному випадку не перешкоджає розгляду справи. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 04 червня 2020 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за актовим записом №476. Від даного шлюбу подружжя спільних неповнолітніх дітей не має. На даний час сторони разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільних інтересів не мають, ведуть окреме господарство, примиритися не бажають, обоє категорично наполягають на припиненні подружніх відносин і явку в судове засідання проігнорували, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі № 442/6319/16-ц. Зважаючи, що у відповідності до ст.113 СК України право вибору прізвища після припинення шлюбу є дискреційним правом самої позивачки, то після розірвання шлюбу позивачці за її клопотанням слід залишити прізвище [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved