Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди завданої органами дізнання та досудового слідства. На підставу своїх вимог спирається на те, що 23 липня 2015 року слідчим відділенням Маньньківського районного відділення Управління МВС в Черкаській області було розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. В цей же день за місцем проживання позивача був проведений обшук. 03 квітня 2018 року позивачу було оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких злочинів. Вироком Маньківського районного суду від 25 травня 2022 року позивача було визнано не винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу зазначених кримінальних правопорушень. 25 червня 2022 року вирок Маньківського районного суду Черкаської області набрав законної сили. У зв`язку з незаконними діями органів досудового слідства та суду позивач незаконно перебував під слідством та судом за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, з 03 квітня 2018 року (з дня оголошення про підозру) до 25 червня 2022 року (до дня набрання вироком чинності), тобто 50 місяців 22 дні. За час перебування під слідством і судом, позивачем понесені моральні страждання та втрати у зв`язку з характером пред`явленого обвинувачення, тривалістю його перебування під слідством і судом: порушенням його законних прав на вільне пересування, зміни режиму життя. Внаслідок протиправних дій органів досудового розслідування та суду позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає, в порушенні його нормальних життєвих зв`язків, погіршенні здоров`я та позбавленні можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршенні відносин з оточуючими людьми. Позивач змушений був брати участь у допитах та інших слідчих діях, спілкуватися із працівниками правоохоронних органів, які то погрожували тюремним строком, то просили визнати вину і тоді його звільнять від відповідальності. Під час кримінального провадження позивач зазнав моральних страждань, пов`язаних з руйнуваннях життєвих планів та соціальних зв`язків, погіршенні відносин з оточуючими, що тепер вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач змушений був пояснювати родичам та оточуючим, що він не злочинець, оскільки до нього стали відноситись з підозрою, вважати нечесною людиною та уникати спілкування. Ситуація, пов`язана з притягненням позивача до кримінальної відповідальності, потягнула для нього повну невизначеність щодо майбутнього, позивач був позбавлений права вільного пересування, вимушений був терпіти приниження та численні побутові незручності, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, але представник позивача надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять розгляд справи проводити у їх відсутності. Представник Черкаської обласної прокуратури в судовому позовні вимоги не визнав та заперечив проти їх задоволення. Представник Головного управління національної поліції України в Черкаській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення), причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. 23 липня 2015 року слідчим відділенням Маньківського районного відділення Управління МВС в Черкаській області було розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. В цей же день за місцем проживання позивача був проведений обшук (а.с. 16-18). 03 квітня 2018 року позивачу було оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких злочинів. Вироком Маньківського районного суду від 25 травня 2022 року позивача було визнано не винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення (а.с. 19-27). 25 червня 2022 року вирок Маньківського районного суду Черкаської області набрав законної сили. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у зв`язку з незаконними діями органів досудового слідства та суду позивач незаконно перебував під слідством та судом за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, з 03 квітня 2018 року (з дня оголошення про підозру) до 25 червня 2022 року (до дня набрання вироком чинності), тобто 50 місяців 22 дні. За час перебування під слідством і судом, позивачем понесені моральні страждання та втрати у зв`язку з характером пред`явленого обвинувачення, тривалістю його перебування під слідством і судом: порушенням його законних прав на вільне пересування, зміни режиму життя. Внаслідок протиправних дій органів досудового розслідування та суду позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає, в порушенні його нормальних життєвих зв`язків, погіршенні здоров`я та позбавленні можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршенні відносин з оточуючими людьми. Позивач змушений був брати участь у допитах та інших слідчих діях, спілкуватися із працівниками правоохоронних органів, які то погрожували тюремним строком, то просили визнати вину і тоді його звільнять від відповідальності. Під час кримінального провадження позивач зазнав моральних страждань, пов`язаних з руйнуванням життєвих планів та соціальних зв`язків, погіршенні відносин з оточуючими, що тепер вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач змушений був пояснювати родичам та оточуючим, що він не злочинець, оскільки до нього стали відноситись з підозрою, вважати нечесною людиною та уникати спілкування з ним. Ситуація, пов`язана з притягненням позивача до кримінальної відповідальності, потягнула для нього повну невизначеність щодо майбутнього, позивач був позбавлений права вільного пересування, вимушений був терпіти приниження та численні побутові незручності. Зважаючи на вказане, а також на те, що частину часу, протягом якого позивач перебував в статусі особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, розмір відшкодування на його думку повинен виходити із кількості мінімальних заробітних плат за кожен місяць його перебування в статусі особи, що притягується до кримінальної відповідальності, моральна шкода повинна бути відшкодована в розмірі мінімальної заробітної плати за кожен місяць. Оскільки позивач перебував під слідством і судом 50 місяців 22 дні, то за цей період йому заподіяно моральну шкоду в розмірі 328 767 грн., (6500 х 50 місяців 22 дн. = 328 767 грн.) моральної шкоди за час перебування в статусі особи, що притягується до кримінальної відповідальності. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування, незалежно від вини цих органів. Згідно з ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода,\~завдана громадянинові\~внаслідок незаконного\~засудження,\~незаконного повідомлення\~про підозру\~у вчиненні\~кримінального правопорушення,\~незаконного взяття\~і тримання\~під вартою,\~незаконного проведення\~в ході\~кримінального провадження\~обшуку,\~виїмки,\~незаконного накладення\~арешту на\~майно,\~незаконного відсторонення\~від роботи\~(посади)\~та інших\~процесуальних дій,\~що обмежують\~права громадян,\~підлягає відшкодуванню\~на підставі\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» (надалі\~Закон №\~266/94-ВР). У відповідності до ст. 1 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених\~Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Частиною 2 ст. 1 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Ст. 3 Закону № 266/94-ВР передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Таким чином, з огляду на те, що вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 25.05.2022 року позивача було визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушенння, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу зазначеного кримінального правопорушення, суд приходить до переконання, що позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави. Судом встановлено, що позивач перебував під слідством та судом саме з 03.04.2018 року (дата оголошення підозри) до 25.06.202 року, що становить 50 місяців та 22 дні, впродовж яких він був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності. Таким чином, суд вважає, що початок обчислення даного строку слід здійснювати саме з моменту вручення повідомлення про підозру із 03.04.2018 року. У відповідності до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства»). У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження. У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного» (справа «Екле проти ФРН»). У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» йдеться: «Суд зазначає, що момент, з якого ст. 6 починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (див. п. 62 рішення ЄСПЛ від 18.01.2007 року у справі «Шубінський проти Словенії»)». Наведені висновки суду також узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 31.10.2018 року у справі № 383/596/15, в якій зокрема зазначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, починаючи з моменту порушення кримінальної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 ст. 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою(ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Статтею 4 Закону № 266/94-ВР визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури, суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок, бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону № 266/94-ВР громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в результаті незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування в період із 03.04.2018 року по 25.06.2022 року позивач дійсно зазнав моральних страждань внаслідок незаконного перебування під слідством, впродовж 50 місяців та 22 днів. За цей період позивач зазнав моральних страждань та втрати у зв`язку з характером пред`явленого обвинувачення. Внаслідок протиправних дій органів досудового розслідування позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає в тому в порушенні його нормальних життєвих зв`язків, погіршенні здоров`я та позбавленні можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршенні відносин з оточуючими людьми. Позивач змушений був брати участь у допитах та інших слідчих діях, спілкуватися із працівниками правоохоронних органів, в статусі підозрюваного та обвинуваченого. Під час кримінального провадження позивач зазнав моральних страждань, що виразились у руйнуванні життєвих планів та соціальних зв`язків, погіршенні відносин з оточуючими, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач змушений був пояснювати родичам та оточуючим, що він не злочинець, оскільки до нього стали відноситись з підозрою, вважали нечесною людиною та уникали спілкування з ним. Ситуація, пов`язана з притягненням позивача до кримінальної відповідальності, потягнула для позивача повну невизначеність щодо майбутнього, позивач вимушений був терпіти приниження та численні побутові незручності. Зважаючи на вказане, а також на те, що частину часу, протягом якого позивач перебував в статусі особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, розмір відшкодування повинен виходити із кількості мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування позивача в статусі особи, що притягується до кримінальної відповідальності, моральна шкода має бути відшкодована в розмірі мінімальної заробітної плати за кожен місяць. Суд вирішуючи даний спір з`ясував чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди, врахував характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для визначення компенсації моральної шкоди передбаченої Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». У відповідності до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з 1 січня 2022 року мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі 6500 грн. За таких\~обставин,\~враховуючи характер\~та обсяг\~моральних страждань,\~яких зазнав\~позивач,\~тривалість характеру\~немайнових втрат,\~приймаючи до\~уваги тяжкість\~вимушених змін\~у його\~життєвих зв`язках,\~що призвели\~до погіршення\~стосунків із\~оточуючими,\~а також\~появи негативних\~психоемоційних змін,\~враховуючи ступінь\~зниження престижу\~і ділової\~репутації,\~необхідність залучення\~значних фізичних,\~душевних та\~матеріальних ресурсів\~для відновлення\~попереднього стану,\~виходячи з\~засад виваженості,\~розумності та\~справедливості,\~суд вважає,\~що розмір\~відшкодування моральної\~шкоди,\~який підлягає\~до стягнення\~на користь\~позивача становить\~ 328\~767 грн., ((6500 х 50 = 325000 грн. ) + (6500 : 30) х 22), де 50 це кількість місяців, 22 - кількість днів перебування під слідством, 6500 грн. 00 коп., - розмір мінімальної заробітної плати, встановлений на момент розгляду справи). Зазначені висновки суду узгоджуються із правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 383/596/15, у постановах Верховного Суду від 04.06.2018 року у справі № 489/2492/17, від 13.06.2018 року у справі № 464/6863/16, від 21.06.2018 року у справі № 205/119/17, від 25.07.2018 року у справі № 607/14493/16-ц, від 19.09.2018 року у справі № 534/955/17, від 19.12.2018 року у справі № 214/5262/15-ц. Суд зазначає, що вказаний розмір відшкодування не є більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та не призведе до його збагачення, з урахуванням установлених у цій справі обставин, зокрема характер інкримінованого йому кримінального правопорушення та строку перебування позивача під слідством і судом. Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, на яке покладено повноваження по здійсненню через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів. Пунктом 1.3. Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 02.02.2007 року № 28 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2007 року за № 149/13416, виконання рішень суду, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державним казначейством України за вимогами державних виконавців за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету. Відповідно до положень ст. 48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду провадиться з Державного бюджету Державним казначейством України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 81, ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення шляхом стягнення на його користь з Державного бюджету України 328 767 грн., грошового відшкодування завданої моральної шкоди. На підставі наведеного,

Outcome: approved