Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

Керівник Новгород-Сіверської окружної прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі позивача, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області звернувся до Семенівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до відповідача, [PERSON] , про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом її конфіскації, в якій просив: припинити громадянину російської федерації [PERSON] (паспорт іноземця, серія та номер: [NUMBER] , виданий 29.09.2014, р.н.о.к.п.п. [NUMBER] ), право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7424787000:10:059:0001, площею 5,2938 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території колишньої Хотіївської сільської ради (на даний час Семенівська ОТГ Новгород-Сіверського району), право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.02.2020, номер запису про право власності 35412161 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 51055899 від 10.02.2020), шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області; припинити громадянину російської федерації [PERSON] (паспорт іноземця, серія та номер: [NUMBER] , виданий 29.09.2014, р.н.о.к.п.п. [NUMBER] ), право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7424787000:10:018:0010, площею 0,9669 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території колишньої Хотіївської сільської ради (на даний час Семенівська ОТГ Новгород-Сіверського району), право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.02.2020, номер запису про право власності 35412949 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 51056689 від 10.02.2020), шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області; стягнути з відповідача на користь Чернігівської обласної прокуратури (отримувач - Чернігівська обласна прокуратура, банк отримувача - Державна казначейська служба України м. Київ; рахунок отримувача - UA248201720343140001000006008) понесені витрати на сплату судового збору, у сумі 4 962 грн.». В обґрунтування своєї вимоги прокурором зазначено про те, що дана позовна заява вжита на захист порушених економічних інтересів держави у земельній сфері. На підставі рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2019 року № 744/1417/19, [PERSON] , паспорт іноземця, серія та номер: [NUMBER] , виданий 29 вересня 2014 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , громадянин російської федерації, набув право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 7424787000:10:059:0001, площею 5,2938 га, та 7424787000:10:018:0010, площею 0,9669 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території колишньої Хотіївської сільської ради (на даний час Семенівська ОТГ Новгород-Сіверського району). На підставі вказаного судового рішення [PERSON] зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення: - з кадастровим номером 7424787000:10:059:0001 (номер запису про право власності 35412161 від 06 лютого 2020 року, індексний номер рішення про державну реєстрацію 51055899 від 10 лютого 2020 року); - з кадастровим номером 7424787000:10:018:0010 (номер запису про право власності 35412949 від 06 лютого 2020 року, індексний номер рішення про державну реєстрацію 51056689 від 10 лютого 2020 року). Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказані земельні ділянки перебувають в оренді: -з кадастровим номером 7424787000:10:059:0001, передано в користування Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Сновське» на 10 років (договір оренди землі зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 червня 2018 року, номер запису 26729856 (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 41723609 від 21 червня 2018 року); - з кадастровим номером 7424787000:10:018:0010, передано в користування товариству з обмеженою відповідальністю «Дубровицький агропродукт» на 7 років (договір оренди землі зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 лютого 2019 року, номер запису 30425779 (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 45668613 від 22 лютого 2019 року). Таким чином, громадянин російської федерації [PERSON] у лютому 2020 року набув право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані на території Семенівської ОТГ, Новгород-Сіверського району Чернігівської області та протягом року не виконав покладений на нього, у зв`язку із цим обов`язок, а саме: не відчужив земельні ділянки, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи, що отримані [PERSON] у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 7424787000:10:059:0001, вартістю згідно довідки про оцінку вартості об`єкта нерухомості 96109 гривень 11 копійок, та 7424787000:10:018:0010, вартістю згідно довідки про оцінку вартості об`єкта нерухомості 10607 гривень 45 копійок, ним добровільно не відчужені упродовж встановленого законодавством України річного строку (кінцевий строк сплив 06 лютого 2021 року), право власності на такі земельні ділянки підлягає припиненню, шляхом їх конфіскації за рішенням суду. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» і від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) і пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності і особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України). У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 22 ЗК України). Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Поряд із цим, згідно ч. ч. 1, 3 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Враховуючи, що [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутих земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом року, такі земельні ділянки з кадастровими номерами 7424787000:10:059:0001, 7424787000:10:018:0010 підлягають конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель (ч. 4 ст. 145 ЗК України). Таким органом згідно чинного законодавства є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. У відповідності до п. в абз. 1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Таким чином, обраний Новгород - Сіверською окружною прокуратурою спосіб захисту порушених інтересів держави, а саме: припинення права власності громадянина російської федерації [PERSON] на земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 7424787000:10:059:0001, 7424787000:10:018:0010, шляхом їх конфіскації на користь держави в повній мірі відповідає вимогам законодавства. Крім того, чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом. В даному випадку наявна «справедлива рівновага» між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки останній мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 513/444/15-ц від 23 січня 2018 року. Поряд із цим, про відсутність у відповідача наміру виконати обов`язок щодо відчуження оспорюваних земельних ділянок також свідчить факт дії на сьогодні договорів оренди, укладених з ТОВ «Дубровицький агропродукт» та СТОВ «Сновське». Новгород-Сіверською окружною прокуратурою до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області було скеровано запит з метою встановлення вжитих вказаним органом заходів з метою конфіскації у [PERSON] земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які не були відчужені ним протягом року. Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 25 серпня 2022 року, наданого у відповідь на запит Новгород-Сіверської окружної прокуратури, вказаний орган до суду не звертався та в найближчий час не планує звертатися до суду з позовом про конфіскацію земельних ділянок, внаслідок відсутності видатків на сплату судового збору. Дана підстава не може і не повинна вважатися поважною для невжиття відповідних заходів з метою усунення порушення вимог законодавства на які було звернуто увагу Новгород-Сіверською окружною прокуратурою в своєму листі від 23 серпня 2022 року, який адресовано до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Вказане в повній мірі узгоджується з вимогами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та надає можливість і право прокурору звернутися з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, як уповноваженого органу у даних правовідносинах. Звернення прокурора в даному випадку з позовом до суду спрямоване на відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання, а саме: недопущення володіння громадянином російською федерації земельними ділянками сільськогосподарського призначення на території України без належних на те правових підстав. Недотримання відповідачем вимог законодавства України безумовно порушує також публічні інтереси держави, як інституту, який покликаний регулювати відносини у певній сфері. Ухвалою судді від 17 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 14 листопада 2022 року. Ухвалою суду від 14 листопада 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Прокурор Клюй Іван Іванович у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що він просить задовольнити позов повністю за обставин, викладених у позовній заяві. Позивач, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, у судове засідання свого представника не направило. Інтереси позивача у судовому засіданні представляє прокурор. Відповідач [PERSON] , судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання оголошенням про виклик на веб-порталі судової влади України, про поважні причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд вважає за необхідне провести судове засідання без його участі. Представник третьої особи\~на стороні\~відповідача,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~Сільськогосподарського товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Сновське»,\~директор,\~Сільськогосподарського товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Сновське»\~Цирулік Олександр\~Петрович у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, подав до суду письмову заяву, згідно даних якої просив розглянути справу протягом усіх судових засідань без їхньої участі, рішення винести на розсуд суду. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дубровицький Агропродукт», у судове засідання свого представника не направило, про поважні причини неявки представника суд не повідомило, письмове пояснення з викладом своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову до суду не подало. Суд, вислухавши прокурора, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне задовольнити позов за наведених у ньому обставин, які суд вважає доведеними, через те, що вони у повному обсязі підтверджуються даними зазначених вище документів, які були досліджені судом у судовому засіданні. Судом встановлено, що на підставі рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2019 року № 744/1417/19, [PERSON] , паспорт іноземця, серія та номер: [NUMBER] , виданий 29 вересня 2014 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , громадянин російської федерації, набув право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 7424787000:10:059:0001, площею 5,2938 га, та 7424787000:10:018:0010, площею 0,9669 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території колишньої Хотіївської сільської ради (на даний час Семенівська ОТГ Новгород-Сіверського району). На підставі вказаного судового рішення [PERSON] зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення: - з кадастровим номером 7424787000:10:059:0001 (номер запису про право власності 35412161 від 06 лютого 2020 року, індексний номер рішення про державну реєстрацію 51055899 від 10 лютого 2020 року); - з кадастровим номером 7424787000:10:018:0010 (номер запису про право власності 35412949 від 06 лютого 2020 року, індексний номер рішення про державну реєстрацію 51056689 від 10 лютого 2020 року). Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказані земельні ділянки перебувають в оренді: -з кадастровим номером 7424787000:10:059:0001, передано в користування Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Сновське» на 10 років (договір оренди землі зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 червня 2018 року, номер запису 26729856 (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 41723609 від 21 червня 2018 року); - з кадастровим номером 7424787000:10:018:0010, передано в користування товариству з обмеженою відповідальністю «Дубровицький агропродукт» на 7 років (договір оренди землі зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 лютого 2019 року, номер запису 30425779 (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 45668613 від 22 лютого 2019 року). Таким чином, громадянин російської федерації [PERSON] у лютому 2020 року набув право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані на території Семенівської ОТГ, Новгород-Сіверського району Чернігівської області та протягом року не виконав покладений на нього, у зв`язку із цим обов`язок, а саме: не відчужив земельні ділянки, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи, що отримані [PERSON] у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 7424787000:10:059:0001, вартістю згідно довідки про оцінку вартості об`єкта нерухомості 96109 гривень 11 копійок, та 7424787000:10:018:0010, вартістю згідно довідки про оцінку вартості об`єкта нерухомості 10607 гривень 45 копійок, ним добровільно не відчужені упродовж встановленого законодавством України річного строку (кінцевий строк сплив 06 лютого 2021 року), право власності на такі земельні ділянки підлягає припиненню, шляхом їх конфіскації за рішенням суду. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» і від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) і пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності і особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України). У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 22 ЗК України). Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Поряд із цим, згідно ч. ч. 1, 3 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. У відповідності до п. в абз. 1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Таким чином, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved