Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно її неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачка є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , проте своїх батьківських обов`язків не виконує. Дитина проживає з бабою [PERSON] та дідом [PERSON] . Відповідачка матеріальної допомоги на утримання сина не надає, має заборгованість по аліментах, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Під час бойових дій вона з молодшою дочкою виїхали з Ніжина і до цього часу долею сина [PERSON] не цікавиться. У січні 2022 року неповнолітній [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування, у зв`язку з чим рішенням Виконавчого комітету було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою суду від 31 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача та третіх осіб до суду надійшли заяви, в яких вони позовні вимоги підтримують і просять задовольнити, а також розглянути справу за їх відсутності, заочного розгляду справи не заперечують. Відповідачка в судове засідання не з?явилась, відзив на позовну заяву не подала, повідомлена належним чином про судове засідання, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279, ст.ст. 280-281 ЦПК України, справа розглянута у порядку заочного розгляду за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 8) Згідно довідки Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 30.12.2021 року (а.с. 7), [PERSON] зареєстрований та проживає з дідом [PERSON] та бабою [PERSON] в [ADDRESS] . З розрахунку заборгованості по аліментах, наданого державним виконавцем Ніжинського ВДВС у Ніжинському районі, вбачається, що станом на липень 2022 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] становить 61801 грн. 71 коп.(а.с 20). Відповідно до довідки про неотримання аліментів, виданої Ніжинським відділом ДВС у Ніжинському районі 09.11.2022 року за № 55956, в період з 01.11.2021 року по 31.10.2022 року, [PERSON] не отримував аліменти від [PERSON] . Рішенням № 122 від 26.05.2022 року Виконавчого комітету Ніжинської міської ради затверджено висновок виконавчого комітету, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Відповідачкою суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження її участі у вихованні дитини. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не проживає з сином, не утримує його матеріально, не спілкується, що є елементами протиправного невиконання відповідачкою, передбачених ст.150 СК України, обов`язків щодо виховання та розвитку дітей, де зазначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Постанова Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. По даній справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітньої дитини буде суперечити інтересам дитини. На думку суду, поведінка відповідачки є такою, що свідчить про ухилення від виконання нею обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав, підлягає задоволенню, так як викладені в позові доводи знайшли своє підтвердження, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, яка в якості підстави для позбавлення відповідача батьківських прав передбачає ухилення матері та батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захисту інтересів дитини. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved