Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

1. 21 липня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи Центральний ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про звільнення майна з-під арешту. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.11.2007 між ВАТ КБ «Надра» та відповідачкою було укладено кредитний договір, який був забезпечений іпотекою. Предметом іпотеки стала квартира [ADDRESS] , належна відповідачці. 29.04.2020 між ВАТ КБ «Надра» та позивачем було укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким останній набув право вимоги за зазначеними кредитним та іпотечним договорами. Позивач дізнався про те, що після укладення договору іпотеки (2014 року), попри наявність у відповідному реєстрі запису про обтяження іпотечного майна, квартира була заарештована в інших правовідносинах. Викладене стало підставою звернення позивача до суду з позовом про звільнення предмету іпотеки з-під арешту (а.с.а.с. 1 3, 20). 2. Представниця позивача у судовому засіданні підтримала заявлений позов, пояснивши, що 19.11.2007 між ВАТ КБ «Надра» та відповідачкою було укладено кредитний договір, який був забезпечений іпотекою. Предметом іпотеки стала квартира [ADDRESS] , належна відповідачці. 29.04.2020 між ВАТ КБ «Надра» та позивачем було укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким останній набув право вимоги за зазначеними кредитним та іпотечним договорами. Позивач дізнався про те, що після укладення договору іпотеки (2014 року), попри наявність у відповідному реєстрі запису про обтяження іпотечного майна, квартира була заарештована в інших правовідносинах. 3. Відповідачка до суду не з`явилася, була повідомлена належним чином. Раніше у судових засіданнях відповідачка заперечувала проти позову, зазначаючи, що оспорює дійсність договору про відступлення прав вимоги від 29.04.2020 у судовому порядку. 4. Представник Другої дніпровської державної нотаріальної контори до суду також не з`явився, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за його відсутності (а.с. 35). 5. Представник Центрального ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до суду також не з`явився, був повідомлений належним чином. 6. Суд, заслухавши пояснення представниці позивача, відповідачки, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 7. Судом встановлено, що відповідачці належить квартира [ADDRESS] (раніше Дніпропетровську). 8. 19 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та відповідачкою було укладено кредитний договір №8/2007/840-k/1620Н (а.с.а.с. 8 12). 9. Того ж дня на забезпечення кредитного договору від 19.11.2007 між ВАТ КБ «Надра» та відповідачкою було укладено договір іпотеки №1620Н/1, предметом якого стала зазначена вище квартира. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В.І. (реєстровий номер 3155). Одночасно з посвідченням договору нотаріус наклав заборону відчуження предмету іпотеки (а.с.а.с. 13 15). 10. 27 березня 2010 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було ухвалене рішення №9668871 про накладення арешту на спірне нерухоме майно. Арешт було накладено на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2010 (а.с.а.с. 16-звор., 17). 11. 08 вересня 2014 року державним реєстратором Дніпропетровського міського управління юстиції Ткачук Крістіною Олександрівною було ухвалене рішення №15632605 про накладення арешту на спірне нерухоме майно. Арешт було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.08.2014, ухваленої заступником начальника Кіровського ВДВС ДМУЮ Олійник Іриною Володимирівною у рамках виконавчого провадження №44335654 (а.с.а.с. 16, 97). 12. Відповідно до частини 2\~статті 57 Закону України від 21.04.1999 №606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі Закон №606-ХІV), норми якого регулюють спірні правовідносини, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом ухвалення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 13. Згідно з частинами 1, 2 статті 50 Закону №606-ХІV у разі\~закінчення виконавчого\~провадження (крім\~направлення виконавчого\~документа за\~належністю іншому\~органу державної\~виконавчої служби,\~офіційного оприлюднення\~повідомлення про\~визнання боржника\~банкрутом і\~відкриття ліквідаційної\~процедури,\~закінчення виконавчого\~провадження за\~рішенням суду,\~винесеним у\~порядку забезпечення\~позову чи\~вжиття запобіжних\~заходів,\~а також\~крім випадків\~нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. 14. За правилами, встановленими частиною першою статті 33 Закону України від 05.06.2003 №898-ІV «Про іпотеку» (далі Закон №898-ІV) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. 15. Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений\~статтею 54 Закону №606-ХІV, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог\~стягувача-заставодержателя. 16. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень\~Закону №898-ІV\~(частина восьма\~статті 54 Закону №606-ХІV). 17. При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями\~статті 1 Закону №898-ІV\~іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першої\~статті 33 Закону №898-ІV. 18. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов`язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 19. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною\~\~до\~\~припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята\~статті 3 Закону №898-ІV). 20. Частиною шостою\~статті 3 Закону №898-ІV\~встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. 21. За приписами частини сьомої\~статті 3 Закону №898-ІV\~пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.\~\~ 22. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 09.04.2014 №38963293 (справа №6-13цс14), яка відповідно до статті 3607 ЦПК є обов`язковою для суду. 23. Судом встановлено, що виконавче провадження №44335654, у рамках якого постановою від 22.08.2014 було накладено арешт на майно позивачки, було завершене (а.с.а.с. 88, 90). 24. Між тим, дотепер у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про арешт, накладений на підставі зазначеної постанови. 25. За правилами, встановленими частиною 1 статті 59 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. 26. Відтак, зважаючи на завершення виконавчого провадження №44335654, а також ураховуючи факт існування для позивача перешкод (у вигляді накладеного і незнятого згодом арешту) у розпорядженні предметом іпотеки, суд вважає за необхідне заявлений у справі позов у цій частині задовольнити. 27. Що стосується позову у частині зняття арешту, накладеного рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2010, то він також підлягає задоволенню, оскільки за повідомленням суду архів не має інформації з приводу ухвалення такого рішення, а єдина справа з участю [PERSON] була завершена залишенням відповідного позову без розгляду 11.04.2011 (а.с.а.с. 79, 86, 99). 28. Суд також бере до уваги те, що обтяження, про скасування яких просить позивач, були накладені після заборони, запровадженої при укладенні договору іпотеки від 19.11.2007, отже позивач має переважне право на висунення майнових вимог щодо спірної квартири. 29. Суд критично ставиться до посилань відповідачки на оспорення нею дійсності договору про відступлення прав вимоги від 29.04.2020 у судовому порядку, оскільки станом на день ухвалення судом рішення жодним судом провадження у такій справі не відкрите. 30. У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню компенсація судових витрат останнього в сумі 4\~540,00 грн (а.с. 4). 31.

Outcome: approved