Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

позивач за первісним позов звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сторони є батьками дитини [PERSON] . Шлюб між сторонами припинено. За рішенням суду визначено участь батька в утриманні сина. Між батьками виник спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Матір бере участь у вихованні, житті сина, забезпеченні його вікової потреби, навчанні та позашкільному розвитку, духовному розвитку. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських особистих обов`язків по вихованню та розвитку сина, а відтак син не отримує належного батьківського виховання із сторони батька. Часто відповідач створює конфлікт ситуації та сварки у присутності сина, що негативно відображається на вихованні сина. Натомість, позивач працює, створює належні умови для проживання та виховання сина, не зловживає спиртними напоями, цікавиться всебічним життям сина, а відтак належно виконує батьківські обов`язки, а тому саме з матір`ю необхідно визначити місце проживання сина. Просить позов задовольнити. Відповідачем за первісним позовом не подано заперечення на позов. Однак, [PERSON] подано до суду зустрічний позов до [PERSON] про визначення місце проживання сина [PERSON] із батьком [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позов покликається на те, що сторони є батьками дитини [PERSON] . Шлюб між сторонами припинено. Між батьками виник спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, хоч після розірвання шлюбу сторони надалі проживають в одному житловому приміщенні, яке належать їм на праві спільної часткової власності у рівних частках. Наводить дані про те, що особисто здійснює матеріальне забезпечення сина. Бере участь у вихованні сина, адже саме від забезпечував навчання сина під час локдаунів в м. Києві протягом 2020-2021 років, оскільки відповідач працювала у звичному режимі і не могла фізично забезпечувати дистанційне навчання сина. Виношував шкільні домашні завдання із сином, чого не робила відповідачка. Самостійно відводив та забирав сина із школи, спілкувався із вчителями щодо навчального процесу, досягнень та здібностей сина. Маючи широкий інтерес в різних сферах намагаюсь розширити кругозір сина, підтримувати його цікавість. Піклується про культурний та духовний розвиток, адже купляє різну літератури у цих сферах та відвідує культурні заходи із сином. Також розвиває спортивні навики у сина. Активно фізично відпочивають із сином. Приділяє уваги психологічній підготовці сина, а саме у пошуці внутрішньої мотивації і вихованні самодисципліни. Медичним забезпеченням та обстеженнями сина займається позивач. Фінансова забезпечує сина щонайменше на 70 % від його потреб. Після припинення шлюбних відносин відповідач зовсім не займається вихованням сина, а присвячує увесь вільний час тільки собі. Конфлікти виникають із матір`ю відповідачки через тимчасове спільне її проживання разом із сторонами та їх сином. Навидить обставини, що він має особисте жило, достатній самостійний дохід, стабільне фінансове положення, підтримує системний підхід до виховання сина, не має шкідливих звичок, а отже позивач як батьком дитини може якнайкраще забезпечити гармонійний розвиток та інтереси дитини та утримувати його. Просить у первісному позові відмовити та задовольнити зустрічний позов повністю. Відповідачем за зустрічним позовом подано до суду відзив, який містить заперечення на нього. Наводить доводи про те, що навчальний просцем у період локдаунів у 2021 році дійсно проходив у дистанційному режимі. У цей час батько сина більше часу проводив удома, однак це не свідчить про допомогу батька синові у навчальному процесі. Щодо фізичного виховання сина, то таким займається відповідач, адже саме матір організовує відвідування дитиною спортивних секцій, школи плавання, технічного гуртка, дитячих майданчиків та прогулянки містом. Медичне обслуговування щодо дитини обрано матір`ю. Фінансові питання здебільшого вирішувались відповідачем за зустрічним позовом, адже з липня 2014 по 2018 роки позивач не працював. Після припинення шлюбних відносин між сторонами не відбулось жодної конструктивної розмови, пропозиції щодо виховання сина. Дійсно позивач займається саморозвитком у вільний від роботи час та аж ніяк розвитком дитини. На даний час вихованням сина займається відповідач за зустрічним позовом. Проссить у зустрічному позові відмовити та задовольнити первісний повністю. Позивачем за зустрічним позовом подано до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву. Наварить аргументи про те, що обставини у відзиві на зустрічну позовну заяву містять перекручення фактів, а деякі є брехнею. Від самого початку навчання сина у школі, орієнтує сина на самостійність і на певні свободу у виконані роботи. Формує у дитини навики планування власного часу. Фізичний розвиток дитини із сторони матері зводиться лише до вирішення організаційних питань у телефонному режимі, натомість батько займається сином фізичними тренуваннями, хоч матір дитини у цьому перешкоджає. Супровід щодо відвідування гуртків сином здійснює матір відповідача. Участь відповідача у вихованні сина є формальним, з метою прив`язання любові дитини до себе, адже проявився лише протягом останніх двох місяців. Просить зустрічний позов задовольнити. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору за первісним та зустрічним позовами не подано пояснень щодо таких позовів та відзиву на позов. 26 січня 2022 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду прийнято до одного провадження із первісним позовом зустрічну позовну заяву. 03 жовтня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивачем за первісним позовом подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Первісні позовні вимоги підтримує. У зустрічному позові просить відмовити. Представником третьої особи подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи думку позивача за первісним позовом, представника третьої особи, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. 28 жовтня 2006 року сторони зареєстрували шлюбу, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Шлюб припинений відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року, справа № 758/9900/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Суд установив, за час перебування сторін у шлюбних відносинах у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження. Зареєстроване місце проживання дитини - [ADDRESS] . Зазначене місце проживання є фактичним проживання сторін та їх дитини. Дані обставини установлено із доводів сторін, які викладені у заявах по суті, визнаються останніми, а тому приймаються судом. Отже, батьки дитини після припинення шлюбних відносин надалі проживають разом. У відповідності до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання Україні» кожен громадянин України має право на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; вільний вибір місця проживання чи перебування. Відтак, зважаючи щодо наявності первісного і зустрічного позовів, право сторін вільно обирати місце проживання чи перебування, розірвання шлюбу між сторонами, суд прийшов до переконання про те, що оскільки між батьком та матір`ю дитини існує конфлікт щодо виховання та визначення місця проживання малолітньої дитини, хоч такі не проживають на даний час окремо, з метою захисту інтересів дитини, а тому дане питання підлягає розгляд по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року (справа № 377/128/18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Згідно з правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року (справа № 754/16535/19) зазначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року (справа № 352/2324/17) відмічене, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства». Суд установив, що сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджено договором купівлі-продажу від 09 грудня 2016 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09 грудня 2016 року, які містяться у матеріалах справи. Суд повторно відмічає, що у цій квартирі сторони після припинення шлюбних відносини надалі проживають разом із дитиною, а відтак усі забезпечені житлом. Установлено, що матір дитини працевлаштована з 06 травня 2019 року та працює в ТОВ «Бізнес Центр Фармація» на посаді юрисконсульта юридичного відділу, що підтверджено довідкою товариства від 19 січня 2022 року № 12. За місцем праці характеризується позитивно. Є відповідальним, дисциплінованим, старанним та пунктуальним працівником. За характером спокійна та врівноважена, товариська, уважна та ввічлива. Жодних скарга не надходило, тільки позитивні відгуки. Дані обставини підтверджено характеристикою ТОВ « Бізнес Центр Фармація» від 19 січня 2022 року № 11. Батько дитини на даний час працевлаштований та отримує стабільний заробіток з 23 березня 2022 року. Займає посаду комплектувальника складського відділу управління логістики у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Атлетікс». Дані обставини підтверджено довідкою товариства від 26 травня 2022 року № 18/05/2022. Відповідно до свідоцтва досягнень [PERSON] за навчальний рік 2020/2021 виданого середньою загальноосвітньою школою № 93 м. Києва, установлено, що дитина виявляє інтерес до навчання та до самостійності у роботі, вирішує конфлікти мирним шляхом та бере відповідальність за свої дії, доброзичливо ставиться до інших, керує своїми емоціями, пояснює їх вплив на поведінку, висловлює свої думки і пояснює їх. У навчанні має значні успіхи та демонструє постійно прогрес. Отже, такі особистісні риси дитини та успіхи у навчання свідчать про здоровий психологічний та психоемоційний стан дитини [PERSON] . Такий доказ є для суд об`єктивним, адже наданий закладом освіти, де навчається дитини та за якою спостерігають особи, які зацікавлені у позитивному стані дитини. Відповідно до декларації від 18 вересня 2018 року про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу дитині [PERSON] є Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Подільського району м. Києва, де законним представником пацієнта вказано [PERSON] . При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України). Згідно з висновку органу опіки і піклування Подільської районної у місті Києві державної адміністрації від 06 грудня 2022 року № 106-8491 щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] установлено, що між батьками дитини постійно виникають суперечки та конфлікти, які призводять до викликів працівників поліції та з подальшим притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Дитина всім забезпечена, має окреме місце для сну та навчання, особисті речі, одяг, взуття. В свою чергу [PERSON] пояснив, що має більше можливості займатися вихованням сина, приділяти час навчанню сина, сплачує аліменти на утримання сина. З урахуванням наведеного, орган опіки і піклування вирішив за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] із матір`ю [PERSON] . Матеріали справи не містять доказів на спростування вищевказаного висновку, а тому приймається судом до уваги, який складений з урахування усіх об`єктивних обставини та в найкращих інтересах дитини. Отже, аналізуючи подані докази сторонами, як окремо кожен так і сукупності між собою, суд прийшов до переконання про те, що для дитини створені належні умови для проживання і розвитку, адже протилежного суду не подано, та такі умови створені саме позивачем за первісним позовом, яка працює з 2019 року, а відтак мала матеріальну можливість у їх створенні. Доводи відповідача про те, що саме він матеріально забезпечує сім`ю, не підтверджено жодними належними доказами, адже згідно з копії трудової книжки [PERSON] звільнився за власним бажанням у липні 2014 року та прийнятий на роботу у березні 2022 року. Будь-яких даних про отримання мінливого доходу від тимчасових робіт, що давало можливість матеріально утримувати сім`ю, про що стверджує [PERSON] у зустрічному позові, не подано суду, а відтак не приймаються судом до уваги. Окрім цього, перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків, про що стверджує [PERSON] сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Також суд відмічає, що обставин, які б давали підстави вважати, що з боку матері мало місце неналежне виконання батьківських обов`язків щодо малолітнього сина не встановлено. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що інтересам сина сторін відповідатиме його проживання разом із матір`ю, на що вказує його вік, стан здоров`я, поведінка дитини, а також психологічний, психоемоційний стан, проживання дитини в атмосфері любові, турботи, захисту. Доводи [PERSON] про утримання сина, суд не приймає до уваги, адже таке є обов`язком батьків та не може бути беззаперечним аргументом для вирішення питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Аргументи відповідача [PERSON] про наявність кращих умов для виховання, навчання сина саме зі сторони батька, адже останній постійно самовдосконалюється, займається саморозвитком, фізичним розвиток, відсутність шкідливих звичок не свідчить, що таке вчиняється в найкращих інтересах дитини. Враховуючи наведене вище, аналізуючи докази як кожен окрема так і в сукупності,

Outcome: approved