Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

21 жовтня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач вказала, що 19 жовтня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради було зроблено відповідний актовий запис № 583 від 19 жовтня 2000 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] . Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач також зазначив, що причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стали обставини, при яких стосунки між сторонами погіршили, відсутнє взаєморозуміння, взаємоповага та духовна близькість, кожен має різні характери та погляди на сімейне життя, не можуть знайти взаємного порозуміння. Подружні стосунки між ними припинено більше чотирьох років, хоча і проживають разом спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання та забезпечення шлюбу неможливі. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] .. Відзиву на позовну заяву у встановлений строк відповідач не подав. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2022 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Згідно правил ч.6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. У відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін. У судове засідання 12 січня 2023 року: - позивач не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, за наявними в справі матеріалами. - відповідач у судове засідання повторно не з`явився, через канцелярію суду подав заяву згідно якої просить позовні вимоги задовольнити, проти розірвання шлюбу не заперечує. Враховуючи вимоги ч.3 ст.211 ЦПК України суд ухвалив, справу розглядати без участі сторін, які подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Застосування технічних засобів фіксування під час розгляду цивільної справи не здійснювалось відповідно до ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників судового процесу. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19 жовтня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що зроблено відповідний реєстраційний запис за № 583 від 19 жовтня 2000 року. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Як вбачається з матеріалів справи, подружнє життя між сторонами не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, шлюбних стосунків сторони між собою не підтримують. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, виходячи з їх належності та допустимості прийшов до наступних висновків. Згідно зі ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.24, ст.25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин, і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст.105 СК України шлюб слід розірвати. Крім того, відповідно до вимог ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 50 % сплаченого позивачем судовий збір у сумі 496,42 грн., реш та 50 % судового збору слід овернути позивачу з державного бюджету. На підставі наведеного,

Outcome: approved