Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

Позивачка 24.06.2021року, відповідно до поштового відправлення, звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей. 27.04.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. 21.08.2019 року. уклали Договір про визначення місця проживання дітей, участь батьків в утриманні та вихованні 03.10.2019 року. [PERSON] , є батьком чотирьох дітей, [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ). Рішенням Печерського районного суду міста Києва шлюб було розірвано. Позивачка звернувшись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей, просила суд: 1. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 14.04.2021 року до досягнення дитиною повноліття. 2. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 14.04.2021 року до досягнення дитиною повноліття. 3. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 14.04.2021 року до досягнення дитиною повноліття. 4. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 14.04.2021 року до 23 років. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , понесені додаткові витрати на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 219 281 (двісті дев`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят одна) грн. 15 коп. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , 1/2 частину додаткових витрат, пов`язаних з утриманням сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 13 475 (тринадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) грн. 00 коп. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , 1/2 частину додаткових витрат, пов`язаних з утриманням доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , 1/2 частину додаткових витрат, пов`язаних з утриманням доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , витрати на правову допомогу у розмірі 27 600 (двадцять сім тисяч шістсот) грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Просив задовольнити. Представник відповідача подала відзив, позов визнала частково. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 8.11.2021р. відкрито провадження в порядку спрощеного з викликом сторін. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого. 27.04.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. 21.08.2019 року. Сторони уклали Договір про визначення місця проживання дітей, участь батьків в утриманні та вихованні 03.10.2019 року Рішенням Печерського районного суду міста Києва шлюб було розірвано. [PERSON] , є батьком чотирьох дітей, [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ). 21.08.2019 року Позивач та Відповідач уклали Договір про визначення місця проживання дітей, участь батьків в утриманні та вихованні (надалі - Договір). Сторони узгодили, що після розлучення діти будуть проживати разом з матір`ю (за адресою: [ADDRESS] ), а батько має проживати окремо від них (п.3.1. та 3.2 Договору). Згідно пунктів 5.1 та 5.2. Договору, фінансовими зобов`язаннями обох батьків є здійснення витрат, необхідних для повного, всебічного і гармонійного розвитку дітей в залежності від потреб кожної дитини. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; З"1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; З'2) доведені сгягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до частини 1 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, при призначенні судом аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, обов`язково враховується працездатність батьків та наявність заробітку за рахунок якого можливо було б сплачувати такі аліменти. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурної духовного і соціального розвитку. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує, майновий стан відповідача. Аналізуючи надані сторонами доказів суд приходить до висновку про стягнення по 5000 грн щомісячно аліментів. Щодо розовних вимог про стягнення додаткових витрат. Положеннями статті 185 Сімейного кодексу України законодавець визначив, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Загальна концепція інституту стягнення коштів з одного з батьків на утримання спільної дитини передбачає, що аліментними виплатами покривається оплата базових матеріальних умов для життя дитини: оплата харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, лікування нескладних захворювань тощо. Разом з тим, у випадку виникнення ситуацій, коли дитина потребує більш значних коштів для нормального розвитку, судом призначаються додаткові витрати. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини і саме суд у кожному конкретному випадку вирішує, чи дійсно дитина потребує виплати цих додаткових коштів, чи ці потреби покриваються вже призначеними виплатами, чи мають витрати бути одноразовими або періодичними, яким має бути розмір витрат, строк, на який призначається оплата витрат. Позивачка, визначила наступний перелік додаткових витрат, які має оплатити батько дітей: 1) витрати на медичну допомогу: оплата лікування для Ореста через перелом руки; планові медичні консультації для [PERSON] та Марії-Анети; проведення програм вакцинації для [PERSON] та Марії-Анети; вартість стоматологічних послуг для [PERSON] ; 2) витрати на навчання: оплата приватних шкіл, гімназій, шкільного харчування та внесків у фонди; 3) витрати на додаткові заняття з музики та спорту; 4) витрати на придбання гаджетів та одягу для дітей. Щодо витрат на медичне обслуговування дітей в розмірі 100546 (сто тисяч п`ятсот сорок шість) грн., не підлягають задоволенню, з огляду на міркування наведені нижче. До даної категорії витрат позивачкою безпосередньо віднесені: медичне обслуговування перелому руки Ореста, систематичні консультації терапевтів та офтальмологів, вакцинація, а також стоматологічні послуги (пломбування зубів). Судом встановлено, що для отримання даних послуг Позивачка звернулась виключно до приватних клінік, послуги в яких надаються на платній основі, зокрема до: приватної клініки " [INFO] ", приватної медичної клініки "Медичний центр "Добробут-Поліклініка", приватного підприємства "Клініка Медіком", приватної стоматологічної клініки ТОВ "Порцелян на Печерську". Разом з тим, [PERSON] не наведено жодної обставини, яка зумовила отримання медичних послуг дітьми виключно у платних закладах охорони здоров`я (наприклад, відсутність безоплатної альтернативи або лікарів даного профілю). З огляду на викладене, зазначимо: відвідувати лікаря у приватній клініці не є обов`язковим, оскільки відповідно до приписів статті 49 Конституції України, охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно: існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Держава дбає про розвиток фізичної культури і спорту, забезпечує санітарно-епідемічне благополуччя. Оскільки Позивачка не надала доказів неможливості проведення обстежень, діагностики та лікування дітей, отримання інших медичних послуг у державних та комунальних закладах охорони здоров`я і необхідності звернення у зв`язку з цим до приватних медичних закладів - такі витрати не відносяться до витрат, що викликані особливими обставинами. З`ясовуючи доцільність стягнення додаткових витрат, суд врахував правові висновки, викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20: "...Доводи касаційної скарги про те, суд апеляційної інстанції в порушення норм процесуального права не врахував, що відповідач визнав в повному обсязі суму понесених додаткових витрат на лікування дитини та медичне страхування у розмірі 41 392,97 грн, а тому такі підлягають стягненню є безпідставними, оскільки у поданих письмових запереченнях в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі відповідач стверджував про безпідставність заявлених вимог ОСОБА 1 про стягнення додаткових витрат. Зазначав, що медичне страхування с добровільним, тому не може бути віднесено до витрат, викликаних особливими обставинами, щодо інших витрат, понесених позивачем у зв`язку профілактичними оглядами дитини у приватних медичних закладах вказував, що такі витрати були самостійним рішенням позивача, яка не була позбавлена можливості проведення обстеження, діагностики та лікування дитини у державних чи комунальних закладах охорони здоров`я, а тому наполягав, що такі витрати не підлягають стягненню у зв`язку з недоведеністю їх понесеная за особливих обставин. Ураховуючи, що заявлені позивачем витрати на медичне страхування та проведені профілактичні огляди дитини, не були пов`язані з каліцтвом чи тяжкою хворобою дитини, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для їх стягнення з відповідача... Тобто відповідно до положень чинного законодавства та релевантних висновків Верховного Суду, підставою для стягнення таких витрат є каліцтво дитини або тяжка хвороба, наявність яких доказами у даній справі не підтверджено. Таким чином, втановлено, що вказані [PERSON] додаткові витрати не пов`язані з каліцтвом або хронічною хворобою дітей; на недоведеність Позивачем особливості ситуацій, коли діги дійсно потребували більш значних коштів для медичного обслуговування (наприклад, вмотивованість пломбування зубів однієї дитини у приватній клініці на суму 42 550 грн.); з огляду на непогодження - відшкодування позивачу 50 273 грн. є безпідставними. Щодо витрат на оплатне навчання дітей, встановлено. Встановлено, що між [PERSON] та приватним навчальним закладом "Академія сучасної освіти" було укладено договір про надання освітніх послуг спільному сину Позивача та Відповідача - Оресту. Один місяць навчання у даному приватному закладі згідно рахунків-фактур, що містяться у матеріалах судової справи, складав 11 400 грн. Окрім безпосередніх оплат за навчальний процес, умовами договору було передбачено також здійснення благодійних внесків у загальному розмірі 11 400 грн. Позивачка просить стягнути, за навчання сина в освітньому закладі "Сучасна академія освіти 57 000 грн (за період з лютого по травень 2020 року). Разом з тим, судом втановлено, що після розірвання шлюбу з Позивачем [PERSON] , протягом довгого періоду оплачував навчання сина у приватному навчальному закладі "Сучасна академія освіти". Оскільки договір про навчання [PERSON] у даному закладі був підписаний від імені [PERSON] , в графі "платник" Відповідач вказував ім`я колишньої дружини або ім`я сина. За рахунок [PERSON] безпосередньо здійснювались наступні платежі: 1) 03.09.2019 року здійснений внесок до Благодійної організації "Благодійний фонд "Діти за майбутнє" на суму 3800 грн. (квитанція 0.0.1453913742.1); 2) 03.09.2019 року здійснений переказ до ТОВ "Академія сучасної освіти" на суму 11400 грн. (квитанція 0.0.1453917061.1); 3) 03.09.2019 року здійснена оплата за харчування [PERSON] на суму 6675 грн. (квитанція 0.0.1453929209.1); 4) 08.10.2019 року здійснена оплата за харчування [PERSON] на суму 4240 грн. (квитанція 0.0.1486653209.1); 5) 15.10.2019 року здійснений внесок до Благодійної організації "Благодійний фонд "Діти за майбутнє" на суму 3800 грн. (квитанція 0.0.1492841754.1); 6) 25.10.2019 року здійснений переказ до ТОВ "Академія сучасної освіти" на суму 150 грн. (квитанція 0.0.1505308263.1); 7) 25.10.2019 року здійснений переказ до ТОВ "Академія сучасної освіти" на суму 1000 грн. (квитанція 0.0.1505307247.1); 8) 25.10.2019 року здійснений внесок до Благодійної організації "Благодійний фонд "Діти за майбутнє" на суму 3800 грн. (квитанція 0.0.1505305871.1); 9) 28.10.2019 року здійснений переказ до ТОВ "Академія сучасної освіти" на суму 11 400 грн. (квитанція 0.0.1505304677.1); 10) 05.12.2019 року здійснений переказ до ТОВ "Академія сучасної освіти" на суму 11 400 грн. (квитанція 0.0.1543763163.1); 11) 05.12.2019 року здійснений переказ до ТОВ "Академія сучасної освіти" на суму 228 грн. (квитанція 0.0.1543765384.1); 12) 05.12.2019 року здійснений переказ до ТОВ "Академія сучасної освіти" на суму 1500 грн. (квитанція 0.0.1543768109.1); 13) 05.12.2019 року здійснений внесок до Благодійної організації "Благодійний фонд "Діти за майбутнє" на суму 3800 грн. (квитанція 0.0.1543774406.1); 14) 06.12.2019 року здійснений переказ до ТОВ "Академія сучасної освіти"на суму 4000 грн. (квитанція 0.0.1453917061.1); 15) 06.12.2019 року здійснена оплата за харчування [PERSON] на суму 700 грн. (квитанція 0.0.1544691937.1); 16) 21.01.2020 року здійснена оплата за харчування [PERSON] на суму 3150 грн. (квитанція 0.0.1590966005.1); 17) 05.02.2020 року здійснений переказ до ТОВ "Академія сучасної освіти" на суму 11400 грн. (квитанція 0.0.1605891249.1); 18) 05.02.2020 року здійснений переказ до ТОВ "Академія сучасної освіти" на суму 2000 грн. (квитанція 0.0.1605889852.1); 19) 05.02.2020 року здійснений переказ до ТОВ "Академія сучасної освіти" на суму 228 грн. (квитанція 0.0.1605892878.1); 20) 05.02.2020 року здійснений переказ до ТОВ "Академія сучасної освіти" на суму 450 грн. (квитанція 0.0.1605887723.1); 21) 05.02.2020 року здійснений внесок до Благодійної організації "Благодійний фонд "Діти за майбутнє" на суму 3800 грн. (квитанція 0.0.1605895595.1); 22) 05.02.2020 року здійснена оплата за харчування [PERSON] на суму 4200 грн. (квитанція 0.0.1605898341.1). Позивач заперечує щодо оплати, які були , здійснені відповідачем, оскільки в них платником зазначено " [PERSON] ". З викладеним не можна погодитися оскільки як було пояснено відповідачем вище, договір із приватним навчальним закладом "Сучасна академія освіти", щодо навчання спільного сина [PERSON] , був укладений від імені [PERSON] , яка діяла як законний представник малолітнього [PERSON] . Саме у зв`язку з цим, оплачуючи навчання спільного сина, відповідач платником вказував позивача, така можливість передбачена при здійсненні платежів у касах банків України. Як вже було зазначено у відзиві на позовну заяву, оригінали всіх квитанцій, на які посилається відповідач, містяться в нього, позивачка не включила їх до переліку витрат на навчання [PERSON] . Загальна сума коштів, сплачених [PERSON] за освітні послуги Ореста у приватному закладі "Сучасна академія освіти" становить 93 121 грн, що сума понесених Відповідачем додаткових витрат - значною мірою перевищує заявлені витрати Позивача. Таким чином, стягнення з [PERSON] ще додаткових 28 500 грн. (57 000 грн. : 2 = 28 500 грн.) за навчання сина в період з лютого по травень 2020 року в закладі "Сучасна академія освіти", про які заявляє позивач, є неприпустимим, оскільки в разі задоволення такої вимоги, буде порушено принцип рівності в додатковому фінансовому забезпеченні дітей обома батьками, гак как [PERSON] будучи матір`ю [PERSON] також повинна нести витрати на додаткове забезпечення сина. Вимога [PERSON] щодо відшкодування Відповідачем половини понесених витрат на навчання Ореста в закладі "Мандаринка" на суму 34 800 грн. (69 600 грн. : 2 = 34 800 грн.). Встановлено, що між сторонами, є домовленості щодо платного навчання сина існували виключно щодо школи "Сучасна академія освіти". Тобто батьки разом попередньо узгодили конкретний заклад освіти, в якому буде навчатись дитина, визначили прийнятну для обох батьків вартість освітніх послуг, домовились про порядок оплати такого навчання. В контексті визначення правомірності вимоги щодо стягнення даних додаткових витрат, відповідно до положень нотаріально посвідченого Договору про визначення місця проживання дітей, участь батьків в утриманні та вихованні, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 21.08.2019 року. Згідно пунктів 5.1 та 5.2. вказаного Договору, фінансовими зобов`язаннями обох батьків є здійснення витрат, необхідних для повного, всебічного і гармонійного розвитку дітей в залежності від потреб кожної дитини. Разом з тим, пунктом 6.3. Договору передбачений обов`язок сторін вирішувати питання утримання, виховання та забезпечення повного, всебічного і гармонійного розвитку дітей шляхом переговорів на засадах справедливості, добросовісності та розумності. Позивачка не надала доказів, , що вступ [PERSON] до платного навчального закладу "Мандаринка" був погоджений з батьком дитини - рішення приймалося матір`ю одноособово. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 369/11745/16-ц було зроблено висновок, що, якщо витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка не викликані особливими обставинами, позивачу має бути відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2019 року у справі № 344/5315/18 було сформульовано наступні правові висновки: "... Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився її апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою дитини тощо. Позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також: погодження такого вибору з батьком дитини. З наведених позивачкою доказів не можна зробити висновки про особливі чи виключні обставини (наприклад, потреба у спеціальному догляді, харчуванні або увазі), які зумовлюють необхідність навчання Ореста виключно у платному приватному закладі освіти. Тобто саме по собі навчання дитини у приватному шкільному навчальному закладі не може безумовно свідчити, що витрати, пов`язані з навчанням у ньому, викликані особливими обставинами. [PERSON] прийняла самостійне рішення, не погоджене з батьком дитини, про подальше платне навчання, тому витрати не підлягають відшкодуванню. Щодо подальшого фінансування Відповідачем щомісячних витрат з відвідування музичних, спортивних та інших занять дітьми. Позивач просить стягнути половину щомісячних додаткових витрат, а саме: спортивно-оздоровчих послуг [PERSON] у сумі 4 250 грн. (8 500 грн. : 2 = 4 250 грн.); заняття Ореста із навчання грі на гітарі 225 грн. (450 грн.: 2 = 225 грн.); оплата приватної школи "Мандаринка" 9 000 грн. (18 000 грн.: 2 = 9 ООО грн.); додаткові заняття Емілії 750 грн. (1500 грн. : 2 = 750 грн.); відвідування Марією-Анетою студії дитячого фітнесу 750 грн. (1500 грн. : 2 = 750 грн.). Таким чином, загальна сума, що підлягає щомісячній сплаті на додаткові витрати дітей, становить 14 975 грн. До категорії додаткових щомісячних витрат Позивачем була віднесена оплата клубної дитячої картки Оресга у спортивному клубі "Sport Life". На підтвердження даної вимоги [PERSON] була подана копія Договору №ПОЗ 106527 від 05.03.2021 року. Умовами цього договору передбачено, що обслуговування дитячої клубної картки становить 8500 грн на рік (пункт 2.3. та 5.1.). Зазначаємо, що Договором №ПОЗ 106527 не передбачена часткова оплата послуг, внаслідок чого вказана сума фактично була сплачена в повному обсязі позивачем. Тобто логічним є висновок: даний вид додаткових витрат не є щомісячним. Строк дії даного договору припинився 05.03.2022 року. Таким чином, на сьогоднішній день дія договору №ПОЗ 106527 закінчилась (його умовами не передбачена автоматична пролонгація) і потреба у подальшому стягненні коштів на дану категорію додаткових витрат зникла. До категорії щомісячних витрат [PERSON] також віднесла заняття Ореста з навчання грі на гітарі у розмірі 450 грн. на місяць, додаткові заняття (позивачем не деталізовано характер додаткових занять) Емілії у гімназії Діалог у розмірі 1500 грн. на місяць, відвідування Марією-Анетою студії дитячого фітнесу у розмірі 1500 грн. на місяць. Разом з тим, Позивачем не доведено належними та допустимими доказами стабільності (щомісячності) понесення нею вказаних додаткових витрат: 1. В матеріалах судової справи відсутні будь-які квитанції (в тому числі чек №7454, на який посилається [PERSON] ) або інші докази відвідування Орестом занять з навчання грі на гітарі; 2. в матеріалах судової справи відсутні квитанції (в тому числі чек №7453, на який посилається [PERSON] ) або інші докази відвідування Марією-Анетою студії дитячого фітнесу; 3. на підтвердження відвідування Емілією гімназії "Діалог" була надана копія однієї квитанції на суму 1500 грн. (квитанція 0.0.2046509428.1 від 11.03.2021 року). Оскільки така оплата була проведена разово, не вбачається доцільним та правомірним стягнення з Відповідача щомісячно коштів у сумі 750 грн . Окрім факту очевидної невідповідності доказів, що були подані на підтвердження правомірності позовних вимог, засадам достатності, Позивачем не надано будь-якої аргументації необхідності несення батьками вказаних додаткових витрат: відвідування дітьми даних заходів не зумовлено медичними показниками або розвитком їх особливих талантів (разові заняття з гри на гітарі або фітнесом на місяць не свідчить про намір матері розвинути таланти дітей у цьому напрямку). Враховуючи те, що законом не визначено конкретних випадків можливості стягнення додаткових витрат на утримання дітей, слід враховувати на правові позиції Верховного Суду. Зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 30 січня 2019 року по справі №205/4622/16-ц дійшов висновку, що відвідування спортивної секції та дитячого гуртка малювання не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. У Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20 наступну правову позицію: "...Встановивши, що витрати, які позивач віднесла до витрат, пов`язаних з поглибленим навчанням та інтелектуальним розвитком дитини, були понесені на проходження дитиною додаткових курсів з професійної орієнтації, підготовки до зовнішнього незалежного оцінювання, навчання дитини в школі, на купівлю обладнання та витратних матеріалів на підготовчих курсах вищого навчального закладу, апеляційних суд обґрунтовано виходив з того, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. Позивачем не доведено, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на утримання дитини. Доводи касаційної скарги ОСОБА1, поданої представником - адвокатом Бойком О. О. про те, що схильність дитини до поглибленого навчання та вивчення точних наук є позитивним фактом, який має враховуватися, як особлива обставина, що потребує додаткових матеріальних витрат, є необгрунтованими, оскільки підготовка до ЗНО, заняття з репетитором для підготовки до вступу до вищого навчального закладу, придбання посібників, не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять... ". У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19 дійшов висновків: "...Щодо відшкодування ОСОБА 2 половини вартості ремонту технічних пристроїв у розмірі 310,00 грн; відвідування секцій та позашкільних закладів у розмірі 1 000,00 грн, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що ці витрати не є додатковими витратами у розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з батька на утримання дитини на користь матері... ". Таким чином, суд приходить до висновку, що відвідування дітьми вказаних вище занять, не свідчить про намір чи необхідність їх відвідування в майбутньому, а отже це відноситься до загального розвитку дітей і є не обов`язковим, а волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері, щодо оплати таких занять, є її добровільним наміром. Також встановлено факт виїзду дітей за кордон на постійне місце проживання до Турецької Республіки з наміром отримати посвідку на постійне проживання (вказане підтверджується копією заяви [PERSON] від 24.05.2022 року, складеною і підписаною за проханням матері дітей). Діти наразі не користуються ані послугами спортивних комплексів, ані гімназії "Діалог", ані відвідуванням занять по грі на гітарі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога щомісячно стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] 14 975 грн. (а саме 13475 гривень на Ореста, 750 гривень на Емілію, 750 гривень на Марію-Анету) на дану категорію додаткових витрат - не підлягає задоволенню, а можливі додаткові витрати можуть бути покриті за рахунок аліментів. Щодо додаткових витрат на придбання гаджетів та одягу для дітей, встановлено [PERSON] просить відшкодувати половину вже понесених нею витрат на купівлю одягу, предметів життєзабезпечення дітей та гаджетів для останніх на суму 211 415 грн. 29 коп. Зокрема, сума додаткових витрат на придбання одягу для дітей склала 108 476 сто вісім тисяч чотириста сімдесят шість) грн. Встановлено, що Позивачем здебільшого оплачувались брендовий одяг люксового сегменту та аксесуари. Придбання вказаних товарів було добровільним волевиявленням матері дітей і не входить до категорії додаткових витрат, оскільки в розумінні приписів Сімейного кодексу України оплата дитячого одягу має покриватись за рахунок аліментів. Також Позивач стверджує, що сума додаткових витрат на предмети життєзабезпечення дітей склала 45 581 (сорок п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят одну) грн. 15 коп. Вимога не містить будь-яких деталізацій щодо предметів життєзабезпечення: не наведено ані їх переліку, ані аргументації необхідності їх придбання. Сума додаткових витрат на придбання гаджетів для дітей, за переконанням [PERSON] , склала 57 358 (п`ятдесят сім тисяч триста п`ятдесят вісім) грн. 14 коп. До переліку таких витрат віднесені наступні оплати: 1) 17.06.2020 року оплата моноколеса для [PERSON] на суму 14 999 грн. 2) 24.07.2020 року оплата телефону для [PERSON] на суму 31 776 грн. 15 коп. позивачем не надано жодних доказів реальної даної оплати; 3) 24.07.2020 року оплата чехлу для телефону на суму 687 грн. 98 коп. Матеріали судової справи не містять жодних доказів реальності даної оплати; 4) 11.08.2020 року оплата програмного продукту для школи на суму 3 498 грн. 5) 22.01.2021 року оплата стабілізатору для смартфону, мікрофону та кріплення на кермо для [PERSON] на суму 6 397 грн. 01 коп. Не неналежності надані докази позивачем на реальності витрат на дітей на суму 57 358 грн. ( [PERSON] підтверджені виключно дві оплати на загальну суму 9895 грн. 01 коп.), а також факт необгрунтованості необхідності придбання даних товарів. З огляду на загальну концепцію поняття додаткових витрат на дітей, придбання моноколеса або чехла для телефону, не може вважатись вкрай необхідною витратою, зумовленою особливими життєвими обставинами чи особливостями дитини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду щодо даного питання. Зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 19 березня 2018 року у справі №759/18417/15-ц дійшов висновків: "...витрати понесені на відпочинок дитини, придбання одягу. взуття, мобільного телефону, меблів, рюкзаку, проведення утеплення зовнішнього фасаду будинку не є додатковими витратами у розумінні статті 185 СК України та повинні покриватися за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача... З урахуванням виїценаведеної аргументації щодо безпідставності стягнення заявленої Позивачем суми вже понесених та майбутніх щомісячних додаткових витрат на дітей, можна сформулювати наступні висновки. Відповідач вважає, що стягнення з нього 14 975 грн. щомісячно та відшкодування понесених витрат у розмірі 219 281 грн. 15 коп. є неприпустимим, оскільки позивачем не доведено та не обгрунтовано необхідності несення вказаних додаткових витрат, а також не підтверджено належними та достатніми доказами реальності таких витрат. Диспозиція статті 180 Сімейного кодексу України визначає, зобов`язує батьків зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У Постанові від 16.02.2022 року у справі №381/2423/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду визначив критерії, за якими доцільно оцінювати обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, зокрема: "..обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття виникає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв 'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)... Позивачу покладено обов`язок доказування належними та достатніми доказами наявність права на звернення до суду (а саме доведення продовження здобування освіти дитиною) з вимогою призначити аліменти на повнолітню особу. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є повнолітньою. Здобуває вищу освіту у Національному університеті фізичного виховання і спорту України на денній формі навчання з 02.08.2019 року №391-ст відповідно до довідки, яка міститься в матеріалах справи. Згідно довідки надано представником позивача від 05.07.2021 року за вих. №011-643. відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , дійсно є студенткою 2 курсу факультету спорту та менеджменту денної форми навчання за кошти фізичних/юридичних осіб, яка здобуває вищу освіту ступеня бакалавра, спеціальність 017 Фізична культура і спорт, спеціалізація - тренерська діяльність в обраному виді спорту (кінний спорт). Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що для забезпечення [PERSON] дійсно необхідні такі додаткові щомісячні витрати у розмірі 15000 гривень, оскільки не підтверджено витрат які б були понесені позивачем на навчання доньки та інші супутні з навчанням витрати (додаткові заняття, проїзд і тд). Позивач у позовній заяві вказала, що регулярний дохід Відповідача станом на 16.06.2021 року становить 155 000 грн. щомісячно. При цьому позивачем не зазначено від якого роду діяльності відповідачем отримується такий дохід, жодних доказів, які б могли підтвердити зазначену обставину позивачем також не надано. Вимога щодо призначення аліментів на [PERSON] є безпідставною та такою, що підлягає задоволенню частково в розмірі 2500 грн. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Аналогічні положення викладені також у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц: "...вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково... При таких обставинах позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1816, 00 грн. не сплачений при подачі позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial