Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

03.11.2021 року до суду звернувся позивач, [PERSON] , з позовом про виключення відомостей про батька із актового запису про народження дітей до відповідача [PERSON] 26.11.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи 29.11.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 31.01.2022 року. 31.01.2022 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 30.03.2022 року в зв`язку з неявкою позивача. 08.02.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 30.03.2022 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні був зупинений в зв`язку із задоволенням клопотання позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. 02.11.2022 року до суду надійшов висновок судової молекулярно-генетичної експертизи. 08.11.2022 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області поновлене провадження у справі. Справа призначена до розгляду в підготовчому судовому засідання на 29.11.2022 року 29.11.2022 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 11.01.2023 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У підготовчому судовому засіданні 11.01.2023 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно поданої позовної заяви позивач просить виключити відомості про нього, як про батька, із актових записів про народження дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 26 лютого 2011 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 10. В період шлюбу в них народилося двоє дітей - доньки: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . На момент народження дітей та проведення актових записів в книгах реєстрації народжень він був впевнений, що дійсно є батьком цих дітей, і жодних сумнівів щодо цього він не мав. Оскільки був впевнений у вірності своєї дружини. В зв`язку з тим, що спільне життя між ними не склалося, шлюб між ними був розірваний на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2021 року. В лютому 2021 року відповідачка повідомила йому, що він не є біологічним батьком дітей, почала його принижувати, що він не спроможний мати дітей, тоді він зрозумів, що в той час, коли його колишня дружина була на навчанні в м. Києві у неї міг бути коханець, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі за підставами викладеними в позовній заяві. Також пояснила, що після розірвання шлюбу у її довірителя виникли сумніви щодо його батьківства у відношенні до дітей, оскільки відповідачка сама почала говорити йому, що він не здатен мати дітей. Вважає, що висновок генетичної експертизи, не може в повній мірі підтверджувати батьківство її довірителя у відношенні до дітей, оскільки в ньому є положення, які потребують роз`яснення. Відповідач, [PERSON] , проти задоволення позовних вимог заперечувала пояснивши, що вона одружилась з позивачем в 2011 році, ще до одруження вона почала проживати з відповідачем, як чоловік і дружина. Вони спочатку проживали у батьків позивача, а потім у власному будинку. [INFO] в них народилась одна донька, а згодом інша. В 2020 році вони припинили спільне проживання, оскільки відповідач грав в азартні ігри та ставив сім`ю у скрутне матеріальне становище. Вона ніколи не говорила відповідачеві, що він не є батьком їхніх дітей. Крім того батьківство відповідача підтверджене висновком експерта, який є зрозумілим. Останнім часом, вже після подання позовної заяви про оспорення батьківства, позивач спілкувався зі старшою дитиною, називав її донькою, тобто сам визнає себе батьком. Тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. \~ \~ \~ Судом\~встановлено такі\~факти та\~відповідні їм\~правовідносини Судом встановлено, що 26 лютого 2011 року між сторонами був зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 10, що сторонами не заперечується. В період шлюбу в сторін народилося двоє дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , батьками яких згідно свідоцтв про народження записані сторони, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. В поданій позовній заяві позивач зазначає, що на момент народження дітей та проведення актових записів в книгах реєстрації народжень він був впевнений, що дійсно є батьком цих дітей, і жодних сумнівів щодо цього він не мав. Оскільки був впевнений у вірності своєї дружини. В зв`язку з тим, що спільне життя між сторонами не склалося, шлюб між ними був розірваний на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2021 року, що підтверджується копією рішення суду. Статтею 121 СК України\~ встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125\~цього\~Кодексу. Відповідно до п. ч.1 ст. 122 СК України - Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до статті 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Судом встановлено, що сторони з 26.02.2011 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2021 року розірваний. Діти: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , народились в сторін в період шлюбу. На даний час позивач заперечує своє батьківство щодо дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Як вбачається із положень ч. 1 ст. 136 СК України право оспорити своє батьківство має особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. 122, 124, 126 і 127 СК України. Позивач записаний батьком дітей, які народились в шлюбі відповідно до ст. 122 СК України. таким чином позивач наділений правом на оспорення батьківства. дитини відповідно до положень ст. 122 СК України, на підставі поданої ним заяви. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. У пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Відповідно до вимог частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК). Закон не містить особливих вимог до доказування у даній категорії справ, тому доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами. По справі за клопотанням позивача було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. За висновком експерта № 663 від 05.10.2022 встановлено, що відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні такі алелі, які виявляються у біологічного батька та біологічної матері. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у обох дітей серед досліджених локусів не виявлено алелів умовно батьківського (нематеринського) походження, які б не виявились у припустимого батька. Таким чином встановлено, що гр. [PERSON] , може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , народженої гр. [PERSON] . Вірогідність того, що [PERSON] , дійсно є біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99.9999% Таким чином встановлено, що гр. [PERSON] , може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] народженої гр.. [PERSON] . Вірогідність того, що [PERSON] , дійсно є біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99.999999% Таким чином висновком судової молекулярно-генетичної експертизи підтверджене батьківство (кровне споріднення) позивача відносно дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Європейський суд з прав людини у справі «KALACHEVA v. RUSSIA», N 3451/05, § 34 від 07 травня 2009 року зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства". Доводи представника позивача про те, що висновок експерта є неясним і потребує роз`яснення, суд вважає безпідставним, оскільки з пояснень самого представника позивача вбачається, що позивач, вона, як його представник, відповідачка і діти були присутні при відібранні зразків для проведення вищевказаної експертизи. В наданому суду висновку експерта чітко зазначено що молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у обох дітей серед досліджених локусів не виявлено алелів умовно батьківського (нематеринського) походження, які б не виявились у припустимого батька. Відсоток підтвердження дійсності батьківства позивача щодо дітей є високим. Ні позивач, ні його представник не змогли чітко пояснити суду в чому наданий висновок викликає сумнів, та якого роз`яснення він потребує. До висновку експерта надана таблиця розрахунку ймовірності батьківства. Тому даний доказ суд вважає належним, достовірним та таким, який чітко підтверджує наявність кровного споріднення між позивачем і дітьми: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Посилання позивача на те, що під час навчання відповідачки в м. Києві у неї міг бути коханецьє лише припущення і спростовується наданою відповідачкою копією диплома спеціаліста. З якого вбачається, що відповідачка навчалась у Національному педагогічному університеті ім. М.П. Драгоманова за заочною формою навчання з 01.09.2014 року по 30.06.2016 року. Таким чином відповідачка навчалась в даному навчальному закладі через три роки після народження першої дитини. Навчання здійснювалось заочно, тобто не передбачало постійного находження відповідачки за місцем проходження навчання. І позивачем не надано доказів того,що в період зачаття дитини відповідачка перебувала за місцем навчання, а не за місцем свого постійного проживання. Таким чином позивач та його представник всупереч вимог ст.81 ЦПК України не надали суду доказів на спростування висновків судової експертизи, а також не надали доказів існування інших обставин, які за законом виключають можливість його батьківства. Враховуючи наведене суд вважає доведеним факт наявності кровного споріднення між позивачем та дітьми: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , а відтак заявлений позов про оспорювання батьківства не підлягає задоволенню в повному обсязі. Так як судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору і за проведення судової молекулярно - генетичної експертизи відповідачем не відшкодовуються та покладаються на позивача

Outcome: dismissed