Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

24.12.2019 року до Октябрського районного суду м. Полтави надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України, Львівської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Головного управління державної Казначейської служби України у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури, в якій просить стягнути солідарно з Головного управління Національної поліції у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України, Львівської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора матеріальну шкоду у розмірі 324 700 гривень та 400 000 гривень моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що СВ Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 12018170040001563, внесеного до ЄРДР 18.05.2018 року за ч. 2 ст. 140 КК України, повідомлення про підозру в якому досі нікому з винних осіб не пред`явлено. 18.04.2017 року медичні працівники Міжнародної клініки відновлювального лікування за адресою: [ADDRESS] неналежно виконували свої професійні обов`язки, внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітній пацієнтці [PERSON] , 2003 р.н., а саме тілесні ушкодження у вигляді перелому головки правої стегнової кістки зі зміщенням фрагментів правої ноги. Кримінальне провадження здійснюється із чисельними порушеннями норм чинного законодавства, однобічно, необ`єктивно і невсебічно, внаслідок чого суттєво порушуються права позивача [PERSON] як потерпілого та його неповнолітньої дочки [PERSON] , не проводяться слідчі дії, зокрема слідчий експеримент, не вилучені відеодокази з камер спостереження під час проведення лікувальних процедур із клініки. Судова медична експертиза призначена через півтора року досудового розслідування. Слідчим не вилучені ще чотири історії хвороби з клініки Сітенка м.Харкова, де лікується дитина. Не допитані винні особи та свідки, не проведено одночасного допиту декількох осіб, порушуються всі розумні строки досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Клопотання та скарги позивача орган досудового розслідування та прокуратура залишають без задоволення. Як працівники клініки, які неналежним чином виконували медичні обов`язки, так і працівники органу досудового розслідування та прокуратури неналежним чином виконують свої службові обов`язків, їх протиправні дії завдали позивачу та його доньці ряд моральних та матеріальних збитків, вартість яких становить 724 700 гривен, з них витрати, понесені позивачем становлять: перша та друга операція: 30000 гривень; МРТ 4 рази: 4000 гривень; третя операція: 30000 гривень; четверта операція: 30000 гривень; проживання та дорога /до м. Харків в обидві сторони/: 8000 гривень; ліки: 3000 гривень; витрати на професійну правничу допомогу: 50000 гривень; поїздка до м. Трускавець з проживанням 3700 гривень; памперси та інші засоби догляду 16000 гривень; заміна кульшового (тазо-стегнового) суглобу, яку належить здійснити в 20 років 150 000 гривень та 400 000 (чотириста) тисяч гривень моральної шкоди. Внаслідок отриманої травми у дитини позивача виникли ускладнення у вигляді викривлення поперекового відділу хребта, яке також у майбутньому потребуватиме матеріальних затрат на лікування. Позивач змушений вести досудове розслідування та нести величезні витрати через бездіяльність Трускавецького відділення поліції Дрогобицького відділу поліції Головного Управління Національної Поліції у Львівській області та прокуратури Трускавецького відділу Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області, а також Головного управління Національної поліції у Львівській області та Прокуратури Львівської області та їх службових і посадових, крім того, слід зазначити, що відповідачами порушено всі розумні строки досудового розслідування. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Гальонкіною Ю.С. позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 21.01.2020 року ухвалою судді Гальонкіної Ю.С. відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання по справі. 11.02.2020 року від відповідача Головного управління Державної казначейської служби надійшов відзив, в якому просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Головне управління казначейства здійснює платежі Головного управління Національної поліції у Львівській області, Прокуратури Львівської області відповідно до законодавства, які в свою чергу розпоряджаються грошовими коштами, що обліковуються на їх рахунках відповідно до законодавства. Орган Казначейства здійснює розрахунково-касові операції за їх дорученням. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (із змінами та доповненнями) затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників. Пунктом 3 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Пунктом 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні Положення БК України встановлено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з\~п.35\~вказаного Порядку\~Казначейство,\~тобто центральний\~апарат \~Державна казначейська\~служба України\~здійснює безспірне\~списання коштів\~державного бюджету\~для відшкодування\~(компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень (т. 1, а.с.226-227). 13.02.2020 року від відповідача Міністерства внутрішніх справ України надійшов відзив, в якому просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вказує, що МВС України не є учасником даних правовідносин. 02.07.2015 року було прийнято Закон України «Про національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015 року. Відповідно до ст. 1 цього Закону Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Відповідно до\~п.\~5\~ч.\~1\~ст.\~23\~Закону поліція\~відповідно до\~покладених на\~неї завдань здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події. Відповідно до Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 878, МВС України не наділено повноваженнями щодо перевірки заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, внесення відомостей до ЄРДР, проведення досудових розслідувань кримінальних правопорушень тощо. Тому досудове розслідування кримінального провадження № 12018170040001563 від 18.05.2018 року за ч. 2 ст. 140 КК України здійснюється органами Національної поліції України. МВС України не є органом досудового розслідування та не є медичним лікувальним закладом, не вчиняло жодних порушень законних прав та інтересів позивача [PERSON] та [PERSON] МВС України не має жодного відношення до здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 12018170040001563 від 18.05.2018 року за ч. 2 ст. 140 КК України. Тобто МВС України не є належним відповідачем у даній справі. Позивач помилково ототожнює органи поліції з МВС України. Крім того, неналежне досудове розслідування оскаржується в рамках кримінального провадження. У зв`язку з вказаним відповідач вважає позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими (Т.1. а.с. 235-240; т. 2 а.с.32-38). 19.02.2020 року від відповідача Офісу Генерального прокурора України надійшов відзив, в якому вважають позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. У провадженні СВ Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області перебуває кримінальне провадження № 12018170040001563, внесене до ЄРДР 18.05.2018 року за ч. 2 ст. 140 КК України стосовно неналежного виконання професійних обов`язків працівниками Міжнародної клініки відновлювального лікування ( [ADDRESS] ). Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні відповідно до вимог 36 КПК України здійснюється групою прокурорів Дрогобицької місцевої прокуратури. Позивачем оскаржувалися дії прокурора та слідчого в суді у порядку , передбаченому КПК України, однак судами в задоволенні скарг відмовлено. Так, ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 13.05.2019 у справі № 457/255/19 відмовлено у задоволенні скарги позивача про визнання бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні № 12018170040001563. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.10.2019 у справі № 461/7617/19 відмовлено у визнанні бездіяльності першого заступника прокурора Львівської області під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні та у неефективності, бездіяльності тощо посадових осіб. Проте факт оскарження позивачем дій (бездіяльності) рішень слідчого, прокурора у кримінальному провадженні та задоволення або відмова у задоволенні цих скарг слідчим суддею не свідчить про протиправність дій прокуратури, завдання цим шкоди, а отже не є безумною підставою для її відшкодування. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду. Водночас позивачем не надано суду жодних доказів протиправності будь-яких дій, бездіяльності чи рішень Генеральної прокуратури України, внаслідок яких настали негативні наслідки у вигляді заподіяної матеріальної та моральної шкоди. Генеральною прокуратурою України вказане кримінальне провадження не розслідувалося і процесуальне керівництво не здійснювалося. Зважаючи на вказане, Генеральна прокуратура України не є належним відповідачем у цій справі. Є очевидним, що між діями чи бездіяльністю, як вважає позивач, службових осіб органів досудового розслідування та прокуратури у кримінальному провадженні № 12018170040001563 та матеріальною шкодою, зазначеною у позовній заяві (витрати на лікування дочки, у т.ч. на медикаменти, оперативне втручання, лабораторні та інші дослідження, оплату проїзду та проживання у містах України у зв`язку з її лікуванням) відсутній причинно-наслідковий зв`язок. Стягнення матеріальних витрат на лікування дочки в майбутньому в якості шкоди, заподіяної будь-ким, чинним законодавством не передбачено. Витрати у зв`язку з досудовим розслідуванням (написання клопотань, скарг, надіслання їх поштовим зв`язком тощо) є витратами, пов`язаними з кримінальним провадженням, а тому у цивільній справі вони стягненню не підлягають (Т. 2, а.с. 59-65). 21.02.2020 року від відповідача Прокуратури Львівської області надійшов відзив, в якому вважають позов безпідставним та таким, що до задоволення не підлягає. Підставою для звернення з позовом [PERSON] стало неналежне виконання, на думку позивача повноважень прокуратури та поліції при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12018170040001563, і як потерпілого є підстави для відшкодування шкоди, передбаченої ст. 1177 ЦК України. На теперішній час законом не передбачено порядку відшкодування такої шкоди, тому судова практика зазначає, що якщо нормами закону не встановлено цей порядок, то позов згідно ст. 1177 ЦК України не підлягає задоволенню. Водночас шкода, заподіяна незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України державою України. У даному випадку правовідносини виникли внаслідок завдання шкоди вказаними діями і такий позов мав заявлятися до ТОВ «Міжнародна клініка відновного лікування. Позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю органів досудового слідства та прокуратури щодо кримінального провадження № 12018170040001563 та матеріальною шкодою, яку вказує позивач (т. 2, а.с. 97-101). 12.10.2021 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи у зв`язку із закінченням повноважень судді Гальонкіної Ю.С. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа розподілена на суддю Гольник Л.В. Ухвалою судді Гольник від 12.10.2021 року справу прийнято до провадження. Ухвалою суду від 22.12.2021 року закрите підготовче провадження у справі. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на наявність підстав для їх задоволення. Вказували, що під час судового розгляду доведено бездіяльність відповідачів, в результаті якої позивачу заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Йому та його представнику необхідно було постійно звертатися до різних державних органів, але досудове розслідування фактично не здійснювалося. Представник відповідача Львівської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора Цибульська М.Л. просила у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивачем не доведено заподіяння органами прокуратури та слідства шкоди як матеріальної так моральної, а також причинний зв`язок між шкодою та діями, рішеннями або бездіяльністю. Представник МВС\~України Шопіна\~Ю.О. просила у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на те, що МВС України не належним відповідачем у справі. Представник третьої особи Головного управління Національної поліції в Полтавській області Сиромятнікова В.В. просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки позивачем не доведено заподіяння шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування та прокуратури. Звернув увагу, що досудове розслідування розпочалося за заявою позивача майже через рік після спричинення можливої травми його доньки, тобто не по «гарячим слідам». Представник відповідача Державної казначейської служби України Ткаченко А.М. просила у задоволення позовних вимог відмовити. Представники відповідача Головнеого управління Національної поліції у Львівській області та Головного управління\~державної Казначейської\~служби України\~у Львівській\~області,\~третьої особи Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у судове засідання не з`явилися. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених\~ст.223 ЦПК України\~для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по\~цивільній справі,\~як і\~судове рішення\~не може\~ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Установлено, що 18.05.2018 року до ЄРДР за № 12018170040001563 внесено відомості за ч. 2 ст. 140 КК України за заявою [PERSON] а саме: «18.04.2017 року за адресою: [ADDRESS] медичний працівник Міжнародної клініки відновлювального лікування неналежно виконував свої професійні обов`язки, внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітній пацієнтці [PERSON] , 2003 р.н., у вигляді перелому головки правої стегнової кістки зі зміщенням фрагментів правої ноги». За вказаним фактом СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області розпочате досудове розслідування кримінального провадження № 12018170040001563 від 18.05.2018 за ч. 2 ст. 140 КК України. Постановою прокурора Полтавської місцевої прокуратури від 01.10.2018 року, оскільки кримінальне правопорушення вчинено на території Міжнародної клініки відновлювального лікування за адресою: [ADDRESS] , то визначено територіальну підслідність кримінального провадження за слідчим відділом Трускавецького відділенні поліції Дрогобицького відділу поліції ГУНП у Львівській області. 11.12.2018 кримінальне провадження було доручено для подальшого проведення досудового розслідування слідчому Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області. [PERSON] в даному кримінальному провадженні визнано потерпілим. У ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що з 17.04.2017 по 28.04.2017 пацієнтка [PERSON] проходила 5-й курс реабілітації у ТОВ «Міжнародна клініка відновного лікування». Відповідно до виписки з історії хвороби пацієнтка [PERSON] проходила 5-й курс інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації, діагноз: G 80.0 ДЦП, спастична тетраплегнія. Рухові порушення IV рівня за класифікацією GMFCS. Функції руки V рівня за класифікацією MACS. Після 4-го курсу реабілітації у листопаді 2006 року стан з позитивною динамікою. Ухвалою слідчого судді Трускавецького міського районного суду Львівської області від 13.05.2019 року призначено судово-медичну експертизу [PERSON] , проведення якої доручено експертам Комунального закладу Київської обласної ради Київського обласного бюро судово-медичних експертиз. Згідно з їх відповіддю вказана установа не має можливості скласти необхідний для виконання експертизи склад комісії експертів, що унеможливлює її виконання. Ухвалою слідчого судді Трускавецького міського районного суду Львівської області від 16.09.2019 року призначено судово-медичну експертизу [PERSON] , проведення якої доручено експертам КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи». Згідно з їх відповіддю для проведення вказаної експертизи у складі комісії в обов`язковому порядку має бути залучений лікар-спеціаліст у лікуванні дитячого церебрального паралічу, однак такого лікаря не має. Згідно відповіді з Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації встановлено, що ними для проведення вказаного виду експертизи пропонуються кандидатури завідуючої відділенням променевої діагностики КНП ЛОР «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр» Дробченко Л.К. та лікаря ортопеда - травматолога дитячого КНП ЛОР «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр» Щуровського О.М. 04.11.2019 винесено постанову про призначення комісійної судово-медичної експертизи для встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень наявних у [PERSON] з урахуванням відповіді Департаменту охорони здоров`я Львівської області (т. 2 а.с.235-241). Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 13.05.2019 у справі № 457/255/19 відмовлено у задоволенні скарги позивача про визнання бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні № 12018170040001563. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.10.2019 у справі № 461/7617/19 відмовлено у визнанні бездіяльності першого заступника прокурора Львівської області під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні та у неефективності, бездіяльності тощо посадових осіб. Згідно висновку комісійної судово - медичної експертизи №75 від 06.11.2020 встановлено наступне: З представлених матеріалів видно, що [PERSON] є інвалідом з народження з приводу захворювання: «Дитячий церебральний параліч (ДЦП), спастична тетраплегія». В період часу з 17.04.2017 по 28.04.2017 їй був проведений курс реабілітації в міжнародній клініці відновного лікування міста Трускавця. Після повернення додому батьки дитини звернулися 07.05.2017 за медичною допомогою з приводу болю і набряку в ділянці правого кульшового суглобу і при рентгенологічному обстеженні у дитини було виявлено «перелом шийки правої стегнової кістки стадії консолідації» і підвивих головки лівої стегнової кістки. В Інституті патології хребта і суглобів дитині проведена операція в ділянці правого кульшового суглобу, під час якої виявлені застаріле ушкодження стегнової кістки, а саме: незрощений перелом шийки у вигляді несправжнього суглобу та зрощений перелом голівки діафізу. На представлених ксерокопія рентгенограм та на серії комп`ютерний томограф кульшових суглобів і кісток тазу, зроблених до операції і описаних при проведенні даної комісійної експертизи членом комісії лікарем-рентгенологом [PERSON] підтверджується наявність давньої незрощення перелому шийки правої стегнової кістки. Інші пошкодження, які були виявлені під час операції рентгенологічно не диференціюються. Таким чином, на підставі клінічних і рентгенологічних даних комісія вважає, що дитина [PERSON] отримала перелом шийки правої стегнової кістки. Беручи до уваги, наявність у дитини [PERSON] інвалідизуючої патології - «ДЦП, спастична тетраплегія», яка супроводжується підвищеною спастикою м`язів та вираженими контрактура суглобів (більше зліва ніж справа), відсутність самостійної опори та ходи, внаслідок чого розвивається остеопороз (крихкість) кісток, переломи кісток у таких хворих можуть виникнути навіть при незначних фізичних навантаженнях: при розробці рухів в суглобах під час лікувальної фізкультури; в побуті при догляді за дитиною (переодягання, купання, переміщення інвалідне крісло чи ходунки, тощо); при падінні; Через відсутність судово-медичних даних у представлених слідством медичних документах, встановити конкретно давність і механізм утворення перелому шийки правої стегнової кістки у дитини [PERSON] комісія не має можливості. Згідно п.2.2.1/в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», закритий перелом шийки правої стегнової кістки відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Беручи до уваги п.2 даних «Підсумків», а також записи у медичній карті хворого міжнародної клініки відновного лікування за 21.04.2017, де наявні вказані скарги хворої на болі в ділянці правого кульшового суглобу, комісія не виключає можливості виникнення перелому шийки правої стегнової кістки у дитини [PERSON] у період проходження курсу реабілітації (17-28.04.2017) в ТОВ «Міжнародна клініка відновного лікування». Через відсутність об`єктивних судово-медичних даних, точно визначити термін виникнення перелому і встановити конкретний механізм спричинення перелому, а саме: при розробці рухів в суглобах, при догляді за дитиною чи при падінні комісія не має можливості. Відповідно до ухвали слідчого судді Трускавецького міського районного суду Львівської області від 11.02.2020 року у відкритті провадження за скаргою відмовлено за скаргою потерпілого [PERSON] на недотримання слідчим та прокурором розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні (т. 2, а.с.161-162). 17.02.2022 винесено постанову про призначення повторної комісійної судово - медичної експертизи для встановлення причинно-наслідкового зв`язку (медичного аспекту) у здійсненні своїх професійних обов`язків лікарями під час курсу реабілітації [PERSON] , яку скеровано на виконання в Державну спеціалізовану установу «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я» (т. 4, а.с. 153-158). На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12018170040001563 від 18.05.2018 за ч. 2 ст. 140 КК України продовжується. Статтею 56 Конституції України\~кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~статті\~22\~ЦК\~України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно\~з\~частиною\~другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елементу делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та свідчить про відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст. 11 ЦК України). Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже, причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визнання причинно-наслідкового зв`язку є необхідним як забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в\~Цивільному кодексі України, статтею 23 якого визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1)\~\~\~\~ у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2)\~\~\~\~ у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)\~\~\~\~ у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)\~\~\~\~ у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~визначено що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній і чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п.3). \~\~\~\~Згідно з п. п. 4, 5 зазначеної Постанови у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідачів, а й наявність матеріальної та моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. При цьому, зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов`язку доведення позовних вимог про стягнення суми на відшкодування шкоди. Позивач як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що йому як потерпілому у кримінальному провадженні № 12018170040001563 від 18.05.2018 за ч. 2 ст. 140 КК України спричиненому майнову шкоду у розмірі 324 700 грн., яка полягає у витратах, як вже понесених позивачем при проведенні операцій, МРТ; проживання та проїзду до м. Харків; купівлі ліків:; витрати на професійну правничу допомогу, як і витрат, що необхідно буде здійснити у майбутьому, а саме замінити кульшового (тазо-стегнового) суглобу. Внаслідок отриманої травми у дитини позивача виникли ускладнення у вигляді викривлення поперекового відділу хребта, яке також у майбутньому потребує матеріальних затрат на лікування. Є очевидним, що між поведінкою службових осіб органів досудового розслідування та прокуратури у кримінальному провадженні № 12018170040001563 та матеріальною шкодою (витрати на лікування дочки, у т.ч. на медикаменти, оперативне втручання, лабораторні та інші дослідження, оплату проїзду та проживання у містах України у зв`язку з її лікуванням) відсутній причинно-наслідковий зв`язок. Стягнення матеріальних витрат на лікування дочки в майбутньому також не передбачено чинним законодавством. Витрати у зв`язку з досудовим розслідуванням (написання клопотань, скарг, надіслання їх поштовим зв`язком тощо) є витратами, пов`язаними з кримінальним провадженням, а тому у цивільній справі вони не підлягають стягненню. Позивач оцінив моральну шкоду, заподіяну відповідача у розмірі 400 000 грн. з урахуванням перенесеного позивачем психологічного напруження та вважає мінімальною компенсацією за перенесені ним страждання. Водночас, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що органом досудового розслідування та прокуратури допущено неправомірні дії, що є основним елементом доказування у даній справі. Доводи позивача про заподіяння йому органом досудового рослідування та прокуратури майнової та моральної шкоди суд вважає необгрунтованими, оскільки позивачем не надано суду належних доказів з приводу порушення його майнових прав та немайнових прав відповідачами у даній справі. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч означеній нормі позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спричинення йому шкоди, а так само й моральних або фізичних страждань у зв`язку з діями відповідачів, не обґрунтував з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди, та чим це підтверджується, не підтвердив наявності причинного зв`язку між майновою та моральною шкодою і рішенням, діями чи бездіяльністю відповідачів. У позовній заяві позивач вказує, що йому приходиться фактично проводити досудове розслідування самостійно, постійно звертаючись зі скаргами, стверджуючи про бездіяльність органу досудового розслідування та прокуратури. Проте позивач не надав доказів на підтвердження своїх доводів. Натомість органом досудового розслідування та прокуратурою надано детальні пояснення з приводу проведення досудового розслідування, яке на даний час триває та обумовлене складністю даного кримінального провадження та необхідністю проведення експертиз. Отже, позивачем не доведено наявність неправомірних дій органу досудового розслідування та прокуратури, не доведено наявність між шкодою та діями органу досудового розслідування причинно-наслідкового зв`язку. Аналізуючи зазначені обставини, суд вважає, що доводи позивача про завдання йому майнової шкоди та моральної шкоди з вини відповідачів не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами під час судового розгляду. Таким чином, на основі представлених суду доказів, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, і взаємний зв`язок у їх сукупності, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed