Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого в квартирі [ADDRESS] , таким, що втратив право користування житлом за адресою: квартира [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку за даною адресою; визнати [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого в квартирі [ADDRESS] , таким, що втратив право користування житлом за адресою: квартира [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку за даною адресою; визнати [PERSON] , [INFO] , зареєстровану в квартирі [ADDRESS] , такою, що втратила право користування житлом за адресою: квартира [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку за даною адресою. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачка посилаючись на те, що 25 січня 1988 року вона, [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON] ), отримала Ордер № 409 з правом на вселення в порядку обміну в квартиру [ADDRESS] . 13.04.1990 року вона уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом [NUMBER] від 13.04.1990 року. Станом на сьогоднішній день разом із нею за даною адресою зареєстровані Відповідачі: [PERSON] , з 10.07.1990 року; [PERSON] , з 25.12.1990 року; [PERSON] , з 23.02.1988 року. В 2005 році Відповідачі виїхали із зазначеної вище квартири у невідомому їй напрямку, вона сплачує всі видатки по квартирі та комунальні платежі, в яких Відповідачі участі не приймають, факт реєстрації Відповідачів в її квартирі створюють перешкоди в користуванні власністю, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав, отримання рішення щодо зняття відповідачів з реєстрації у відповідності до ст.72 Житлового кодексу України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Отже, вважає, що Відповідачі з моменту реєстрації місця проживання без поважних причин більше одного року не користуються житловим приміщенням - квартирою та відсутні там, ніякої участі в утриманні житла не приймають, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали Відповідачам, у квартирі не має, що в свою чергу, свідчить про втрату ними інтересу щодо права на користування цим житлом. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву щодо розгляду справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явились. Судом вживалися заходи щодо їх повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивачка проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до ордеру на житлове приміщення №409 від 25.01.1988 року виданого Виконавчим комітетом міської ради народних депутатів - [PERSON] має право вселитися у квартиру [ADDRESS] та є основним квартиронаймачем. 13.04.1990 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище « [PERSON] » на [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб реєстраційний номер [NUMBER] . Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що вказані правовідносини регулюються нормами ЖК України, ЦК України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як встановлено судом, відповідно до довідки про склад сім`ї № 001151625 від 08.12.2021 року наданої ТОВ «Абонент ХХІ», [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом про не проживання КП КМР «Добробут» № 546 від 13.12.2021 року, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 2005 року за місцем реєстрації не проживають. За положеннями частини першої статті 71, статті 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні, Житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до статті 107 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Відповідно до ст.107 ЖК (5464-10) наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Разом з тим належить враховувати, що згідно п.5 ст.71 ЖК (в редакції Закону від 18 грудня 1991 р. (1993-12) інваліди, влаштовані в будинки-інтернати або інші установи соціальної допомоги, мають право на збереження за ними жилої площі протягом 12 місяців. (Абзац перший пункту 11 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 13 (v0013700-92) від 25.12.92 На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи (члени екіпажів суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, експедицій та інші працівники, діяльність яких пов`язана з постійним пересуванням), у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст.107 ЖК такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у зв`язку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселенні на жилу площу членів сім`ї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання (п.3 постанови Ради Міністрів СРСР від 16 квітня 1988 р. № 477 «Про гарантію житлових прав громадян, тимчасово відсутніх у місці постійного проживання за умовами і характером роботи»). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для відповідного реєстраційного органу провести зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Оцінюючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають понад 10 років, не несуть витрат по утриманню спірної квартири у виді плати за комунальні послуги, які нараховуються на кількість зареєстрованих осіб. Таким чином, оскільки наявність у відповідачів реєстрації в квартирі порушує право користування позивача, то на думку суду вони втратили право користування цією квартирою, відтак позовна заява підлягає до задоволення. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір по справі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved