Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

01.04.2022 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області винесено заочне рішення яким було стягнуто з [PERSON] на користь його матері [PERSON] аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку ( доходу ) щомісячно , але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб , починаючи з 06 грудня 2021 року до смерті [PERSON] , та стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 908 гривень . 30.08.2022 року до Миргородського міськрайонного суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення в якій він прохав поновити строк на подання заяви та переглянути заочне рішення і скасувати його , 13.09.2022 року Миргородським міськрайонним судом було винесено ухвалу якою було прийнято до розгляду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 01.04.2022 року та судове засідання було призначено на 10.10.2022 року. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 10.10.2022 року заяву [PERSON] було задоволено , заочне рішення від 01.04.2022 року справа № 541/3279/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері скасовано та призначено розгляд справи . В обґрунтування своїх позовних вимог та письмових пояснень позивачка [PERSON] посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . У 1987 році позивач з чоловіком розірвали шлюб та була вимушена звернутися до суду щодо стягнення аліментів. Позивач зазначає, що від шлюбу має двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Інших дітей позивачка не має та батьківських прав відносно своїх синів позбавлена не була. На теперішній час їй виповнилося повних 68 років, вона зареєстрована та проживає одна, має проблеми зі здоров`ям, молодший син [PERSON] допомагає їй тим, що приходить до неї додому і допомагає фізично по господарству , ходить до магазину , водить її до лікаря , а старший син їй не допомагає , позивачка отримує пенсію близько 3000 гривень , інших джерел доходів не має, а тому матеріальне становище є досить нужденним, адже у зв`язку з станом свого здоров`я позивач не може працювати. Позивач має вади слуху з дитинства, дуже погано чує, вимушена розбирати по губам, адже не має можливості встановити слуховий апарат, так як його магнітні поля можуть вплинути на рецидив онкологічного захворювання. У 2004 році позивач тяжко занедужала на онкологічне захворювання щитовидної залози та була вимушена робити операцію лівосторонньої екстрафасциальної гемитиреоідектомії, резекцію 1/3 долі, у зв`язку з чим отримала III групу інвалідності та перебуває на обліку у лікаря ендокринолога та на все подальше життя отримала ваду здоров`я. У 2009 році у позивача сталися проблеми з плечевим суглобом. Соціальні служби відмовляються надавати позивачу соціального працівника для подолання життєвих труднощів та підтримки повноцінної життєдіяльності, у зв`язку з тим, що в позивача є діти, один з яких проживає на території міста Миргород, інший в Києві. Тому пенсії позивачу вистачає лише щоб купити дешеві харчі на протязі місяця, поповнити рахунок на мобільному телефоні та сплатити комунальні послуги, якщо вони в опалювальний сезон перевищують суму наданої субсидії, то кожного місяця в опалювальний сезон вона сплачує ще близько 700-800 гривень. Позивач не в змозі придбати ліків, які їй прописали після перенесеної хвороби, вона не має коштів на подальше лікування та тривалої реабілітації після перенесеної хвороби та не має можливості навіть з часом відкласти з пенсії, адже все витрачає місяць в місяць, а іноді вимушена навіть брати гроші в борг у знайомих чи користуватися кредитного карткою приват банку. Не дивлячись на те, що старший син позивача - [PERSON] (далі - Відповідач) проживає лише за 250 км та між містами Київ - Миргород існує пряме залізничне сполучення- вони не спілкуються. Відповідач та його родина позивачку не відвідують. На всі телефонні спроби позивача налагодити спілкування та розмови щодо погіршення стану здоров`я відповідач жодного разу не відреагував коректно. На телефонні дзвінки позивача не відповідає. Позивачка ж зазначає, що завжди підтримувала сина, в свій час відмовилася від батькової квартири на користь старшого сина в якій він і зараз проживає разом з родиною. Раніше, коли позивач проживала у місті Києві та мала там житло, яке потім обміняла на житло у місті Миргороді, де на разі і проживає, [PERSON] проживав із позивачем разом до 31 року, користувався всім її майном, потім ще близько 7 років був прописаний у квартирі позивача разом з малолітньою дитиною та навіть не сплачував комунальні послуги по утриманню квартири, які нараховувалися на всіх осіб, що були прописані. Позивач була вимушена здійснити вищевказаний обмін, щоб сплатити борги за комунальні послуги, за навчання молодшого сина тощо. Матеріальну допомогу у добровільному порядку Відповідач не надавав та не надає. Наскільки відомо позивачу, Відповідач є працездатною особою, працює офіційно машиністом Київського метрополітену, має стабільний постійний дохід. На даний час, проживає у місті Києві у приватній квартирі, що належала батькові позивачки - [PERSON] , так як позивач відмовилася від своїх прав на спадщину на користь сина [PERSON] . Також, [PERSON] проживає в шлюбі та виховує неповнолітню доньку 2006 року народження. Таким чином, позивачка вважає, що відповідач як її повнолітній син, має обов`язок утримувати її довічно, так як вона є непрацездатною особою, яка потребує матеріальної допомоги для забезпечення належного рівня проживання. Відповідач [PERSON] у добровільній формі матеріально позивачу не допомагає, тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на утримання непрацездатної матері в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду до смерті [PERSON] та допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. В заяві про скасування заочного рішення від 30.08.2022 року яка надана до суду , поряд із вимогами про його скасування відповідач [PERSON] зазначив що він не має можливості сплачувати аліменти своїй матері, оскільки нещодавно дізнався що його дружина подала позов до нього до суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки та дана справа перебуває на розгляді у Дніпровському районному суді м. Києва , також на його утриманні перебуває його дід [PERSON] 1926 року народження якому він купує ліки , харчі , супроводжує до медичних закладів та здійснює інші необхідні дії по належному утриманні , що підтверджуються письмовими поясненнями сусідів та актом начальника ЖЕД які додаються до заяви , прохає звернути увагу що у позивачки відсутня встановлена інвалідність, що у неї наявна призначена субсидія для сплати комунальних платежів . Вказав, що позивачка [PERSON] вигнала відповідача який є її сином із своєї квартири , а потім змусила знятися із реєстраційного обліку у квартирі , сама ж квартиру продала а коштів по домовленості не віддала [PERSON] який також жив у тій квартирі . Твердження позивачки про те, що вона мала право на квартиру свого батька також не відповідає дійсності , оскільки доказів стороною позивача не надано про це. Також прохав звернути увагу суду на те, що позивачка [PERSON] не ставить вимог до свого меншого сина який зазначений третьою особою , але він ніде не працює , доказів що він надає їй допомогу матеріальну не надала . Вказав, що заочним рішенням суд поклав увесь тягар утримання матері тільки на одного сина без врахування участі іншого сина. ( а.с. 73-77) До суду від сторони позивачки [PERSON] на заяву про скасування заочного рішення надійшли письмові пояснення 10.10.2022 року, в яких позивачка зазначає, що адресу відповідача [PERSON] вона надала до суду таку , яка була їй відома остання , що підтверджується копією паспорта [PERSON] , а суд в оману не уводила , вказала, що із її сином [PERSON] проживає також батько позивачки [PERSON] 1926 року народження ,який отримує пенсію як військовий пенсіонер , з ним вона також не спілкується, а останні рази спілкувалась в телефонному режимі ще коли була епідемічна ситуація у країні . Вороже ставлення до неї від сина вважає позивачка може бути той факт , що вона відмовила йому надати її квартиру яка була у неї у власності у м. Києві під заставу на квартиру яку хотів придбати її син [PERSON] , але вона побоялася просто залишитись на вулиці разом із молодшим сином [PERSON] 1985 року народження і після цього вважає позивачка почалися сварки та неможливість подальшого сумісного проживання в одній квартирі, в зв`язку із конфліктами вона навіть зверталась до дільничного. Десь із 23.12.2005 року відповідач почав орендувати житло, мав більший від її дохід. У 2005 році відповідач зареєстрував свою новонароджену доньку у квартирі позивачки , як вона стверджує без її відома та дозволу, тому вказує позивачка , оскільки було зареєстровано більше осіб крім неї однієї , а ще відповідач та дочка , то у неї по квартирі накопилися борги по комунальним послугам , а відповідач не жив у квартирі але ж і не сплачував за послуги . Тому вона була змушена відчужити квартиру , а перед цим попрохала свого батька [PERSON] зареєструвати відповідача та внучку у його житлі, а за це син вимагав від неї десять тисяч доларів , про що вона надавала розписку, що у разі продажу квартири надасть йому ці кошти, але квартиру вона не продала , а обміняла свою квартиру у [ADDRESS] . З цього приводу відповідач [PERSON] звертався до суду із позовом до неї про стягнення коштів , але судом було відмовлено і рішення набрало законної сили. Після переїзду до її батька відповідач почав користуватись всім майном її батька , дачею, автомобілем , квартирою , пенсією , уже на той час 2012 році батько жив один , бо мати померла , позивачка вказує, що не приймала спадщини після смерті своєї матері , але мала на це право . Тому вважає, що нічого такого в своєму житті не робила по відношенню до свого сина , щоб на сьогодні було перешкодою щоб він якось матеріально допомагав їй , але в добровільному порядку він не хоче а ні допомагати , а ні спілкуватись. ( а.с. 104-114) До суду від сторони відповідача [PERSON] 22.12.2022 року надійшла письмова відповідь на пояснювальну записку позивачки [PERSON] , з якої вбачається, що у зв`язку із тим, що останні 10 років позивачка [PERSON] не спілкується із своїм сином , а ні із своїм батьком [PERSON] а ні зі своєю онукою а ні зі своєю молодшою сестрою яка проживає у Канаді , а тому не має достовірної інформації про стан справ у сім`ї відповідача , а її твердження є тільки припущеннями. Вказав, що дача [PERSON] подарована його молодшій дочці , а сестрі позивачки , а батько позивачки [PERSON] - [PERSON] мешкає за кордоном. Прохав звернути увагу суду на той факт , що позивачка до суду надала розрахунок харчів на місяць але на двох осіб , що підтверджує той факт , що її молодший син [PERSON] який зазначений третьою особою у позові та як вказує вона допомагає їй - насправді утримується саме за рахунок матері , а тепер і за рахунок аліментів його які стягнуті заочним рішенням та стягнення здійснюються на сьогодні . Також зазначив, що позивачка [PERSON] бажала виставити відповідача [PERSON] свого сина з негативної сторони в тому ракурсі, що його дружина стягла з нього аліменти на утримання неповнолітньої дочки , але це відбулося не з причини відмови батька від утримання своєї дочки , а з причини подання саме матір`ю позову про стягнення аліментів і як результат , недоотримання дитиною коштів на проживання. Відповідач немає доступу до коштів пенсії свого діда, тому і документів не може надати про її розмір , вказав , що він не може надавати їй фізичну допомогу , оскільки вони проживають у різних містах , та і мають не дружні стосунки. Вказав, що мати не виконувала своїх материнських обов`язків , ухилялась від їх виконання , виганяла сина із квартири , ошукала його та шахрайським шляхом обміняла / продала квартиру на яку у відповідача було право. До того ж розмір пенсії [PERSON] є не нижчим прожиткового мінімуму та забезпечує її повністю , тому прохав відмовити у задоволенні позову. ( а.с. 189-194) 27.12.2022 року до суду надійшла від сторони позивачки [PERSON] відповідь на відзив на позовну заяву , в якій вказують , що в своїй заяві про перегляд заочного рішення відповідач [PERSON] заперечує проти задоволених вимог та посилається на те, що на його утриманні перебуває його дід [PERSON] та проживає разом із ним , надаючи пояснення свідків сусідів та акт із ЖЕКУ , а уже у відзиві вказує, що його дід проживає за кордоном, тобто фактично [PERSON] не перебуває на утриманні відповідача, прохає звернути увагу суду на те, що стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання його дочки [PERSON] було проведено формально , а саме що позов виник одразу після того , як було винесено заочне рішення про стягнення з нього аліментів на утримання непрацездатної матері , а з відзиву на позовну заяву та доданих документів вбачається, що рішення існує формально , а кошти на дитину не стягуються , виконавчий лист до виконання не пред`явлений, це ж він пояснює і сам у своїй письмовій відповіді , що це відбулося з причин подання позову матері до суду. Тобто відповідач не бажає надавати матері матеріальну допомогу та штучно створює підстави для зменшення розміру у стягненні в майбутньому. Стосовно звинувачення [PERSON] у тому , що вона якимось шахрайським шляхом обміняла свою квартиру у [ADDRESS] - доказів взагалі немає, навпаки є рішення суду про те, що позивачу по тій справі [PERSON] було відмовлено про стягнення коштів із [PERSON] яка була у статусі відповідачки , дане рішення є чинним . Батьківських прав вона не була позбавлена відносно сина [PERSON] , аліменти з неї не стягувалися на утримання сина [PERSON] , і заборгованості по аліментах вона не має апріорі . На даний час [PERSON] 69 років , вона має ряд тяжких захворювань та отримуючи невелику пенсію , хоча яка і є більшою за прожитковий мінімум - не може себе утримувати . Молодший син [PERSON] підтримує матір надаючи їй фізичну допомогу у вигляді прибирання квартири , приносить продукти із магазину , на даний час він працює неофіційно та періодично , проживає окремо , а тому не перебуває на утриманні своєї матері . А відповідач [PERSON] отримує гідну заробітну плату і тому має можливість сплачувати аліменти на утримання непрацездатної матері , так як пенсії не вистачає останній , щоб придбавати продукти харчування , ліки , сплачувати комунальні послуги. Відповідач надав суду копію трудової книжки своєї дружини , з якої вбачається, що остання звільнилася з роботи за власним бажанням у вересні 2022 року , однак наступні аркуші , де можуть бути відомості стосовно влаштування її на іншу роботу відповідач не надав, також він забезпечений житлом у м. Києві , розпорядився майном батька позивачки , при тому, що вона не подавала заяви та не претендувала на свою долю після смерті матері , тому вважає що відповідач [PERSON] який є її сином повинен допомагати своїй матері матеріально, оскільки вона потребує такої допомоги, тому прохають задовольнити позовні вимоги. ( а.с. 205-213) В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала , на запитання суду повідомила, що у власності має квартиру у м. Миргороді на підставі договору міни від 06.06.2013 року за адресою [ADDRESS] , проживає та зареєстрована там сама , має слабкий стан здоров`я , погано чує , група інвалідності була встановлена на деякий час , на сьогодні групи інвалідності немає, оскільки вона її не продовжувала , кожного місця придбаває ліки від артеріального тиску, для покращення роботи серця , та інші ліки , приблизно витрачає кожного місяця по 500 гривень , також вона змушена проходити обстеження у м. Полтаві оскільки має вади слуху їй рекомендований слуховий апарат , але його вона не може встановити , оскільки він може спричинити погіршення її здоров`я на інші органи ,тому сама вона добиратись до Полтави не може , бо не чує , білет в обидві сторони коштує приблизно 300 гривень на одну людину , є субсидія на період опалювального сезону але вона не покриває повністю суму комунальних і в опалювальний сезон вона ще сплачує по 800-900 гривень , отримує пенсію розміром 3024 гривні у місяць , поповнює мобільний телефон яким користується , тобто менша половина пенсії залишається на харчі , живе дуже скромно , інших доходів немає , іншого житла немає , менший син має у власності своє житло , приходить та допомагає їй фізично , прибирає у квартирі , ходить до магазину , ходить у аптеку по ліки , працює не офіційно , на її утриманні він не перебуває. Представник позивачки адвокат Стороженко С.В. прохала задовольнити позовні вимоги та вказала що свою позицію виклала у письмових заявах, яку підтримує. Представник відповідача адвокат Видюк Д.В. наголосив на тому, що позивачка [PERSON] не є інвалідом , отримує пенсію яка є більшою за прожитковий мінімум , має у власності житло , стороннього догляду не потребує , доказів того , що їй надає допомогу її молодший син [PERSON] не надала , а позов пред`явила тільки до одного із дітей , відповідач [PERSON] має на утриманні неповнолітню дочку , судом стягнуті аліменти на її утримання по заяві дружини , також на утриманні у нього перебуває його дід [PERSON] 1926 року народження , дружина відповідача не працює на даний час із вересня 2022 року , тому він не має змоги утримувати матір і прохав відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. На запитання суду повідомив, що дружина відповідача , його дочка та дід [PERSON] із березня місяця 2022 року перебувають за кордоном після того як розпочалася війна , аліменти на дочку не стягуються і чи пред`являла дружина відповідача [PERSON] виконавчий лист до виконання по стягненню аліментів не зміг відповісти. Відповідач [PERSON] має у власності квартиру разом із дружиною , свого діда [PERSON] рахує як члена своєї сім`ї . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог по справі [PERSON] суду пояснив, що він проживає у м. Миргороді , має у власності свою квартиру , проживає окремо від матері , на даний час працює періодично і нажаль неофіційно , раніше працював у бібліотеці , стан його здоров`я не задовільний ,що підтверджується доказами наданими до суду позивачкою , матері допомагає чим може , прибирає у квартирі , супроводжує її в лікарню по місцю та в м. Полтаву , ходить у магазин за покупками , вказав що старший брат не спілкується із матір`ю та не надає допомоги , прохав задовольнити позовні вимоги . Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є непрацездатною особою , пенсіонеркою за віком, та матір`ю відповідача [PERSON] та третьої особи по справі [PERSON] , розлучена ( а. с. 6-13), має проблеми зі здоров`ям: має вади слуху, що підтверджується копією аудіограми Київської міської клінічної лікарні №11 (а. с. 17), у 2004 році занедужала на онкологічне захворювання щитовидної залози та перенесла операцію лівосторонньої екстрафасциальної гемитиреоідектомії, резекцію 1/3 долі, у зв`язку з чим отримала III групу інвалідності на строк з 25.05.2004 року по червня 2005 року ( а.с. 15) , на даний час перебуває на обліку у лікаря ендокринолога та на все подальше життя отримала ваду здоров`я, що підтверджується копією виписки з історії хвороби № 730 та копією ультразвукового дослідження від 06.11.2017 року та потребує користування слуховим апаратом (а. с. 20 - 21, 148-150 ), з 2009 року має проблеми з плечевим суглобом , що підтверджується копією консультативної довідки від 26.03.2009 року (а. с. 19), отримує пенсію сума якої за період з січня 2020 року по вересень 2021 року становить 51 727 гривень 25 копійок, що підтверджується довідкою про доходи № 9230 2629 4083 1208, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район) в м. Києві , а з квітня 2022 року по вересень 2022 року розмір пенсії складає 3024 гривні , 84 копійки (а. с. 24, 145 ), субсидія за січень 2021 року склала 1531 гривню 07 копійок , за лютий 2021 року 1199 гривень 61 копійка , березень 2021 року 1363 гривні 92 копійки , квітень 2021 року 858 гривень 71 копійки , за червень 2021 року 685 гривень 50 копійок , за другий квартал 2022 року складала - квітень -червень 2022 року 669 гривень 94 копійки та 357 гривень 80 копійок ( а.с. 13, 146) , згідно інформації Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради від 05.11.2021 року та 26.10.2022 року [PERSON] не стоїть на обліку в управлінні соціального захисту населення Миргородської міської ради і не одержує допомогу та компенсаційні послуги ( а.с.14, 147) , [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] одна ( а.с. 144) , [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 18.07.2018 року , ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER] ( а.с. 78-79) , з поданої позивачкою [PERSON] копії аркуша паспорта № [NUMBER] номер якого є ідентичним на ім`я [PERSON] який був поданий до суду відповідачем ст. 13 вбачається, що [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 23.10.2012 року ( а.с. 115) , [PERSON] уклав шлюб 15.11.2005 року з [PERSON] , прізвище після шлюбу [PERSON] , та має дочку [PERSON] [INFO] ( а.с. 79 ) , з копії акту від 03.08.2022 року складеного за участі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та за підписом начальника ЖЕД [PERSON] в м. Києві вбачається , що [PERSON] дійсно фактично проживає за адресою [ADDRESS] ( а.с. 81) , з письмових пояснень які були надані адвокату Видюк Д.В. 29.07.2022 року та 31.07.2022 року , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що їм відомо, що [PERSON] та його сім`я мешкає у квартирі [ADDRESS] з дружиною [PERSON] , донькою [PERSON] та дідом [PERSON] 1926 року народження , сім`я характеризується з позитивного боку , він працює у метрополітені м. Києва , а дружина бухгалтером , на утриманні сім`ї перебуває 95 річний дідусь , за яким повністю доглядає сім`я [PERSON] , вони купляють йому ліки , харчі , супроводжують до лікарні та військового госпіталю , догляд за дідом здійснює з осені 2012 року. ( а.с. 82-85) , 19.08.2022 року Дніпровський районний суд у м. Києві видав судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку , але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 15.08.2022 року і до досягнення дитиною повноліття , судовий наказ був виданий 21.09.2022 року ( а.с. 102) , з копії ухвали апеляційного суду Полтавської області від 11.07.2016 року вбачається, що рішенням Миргородського районного суду Полтавської області від 25.04.2016 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів в розмірі 10 000 доларів США що в еквівалентів становить 270 000 гривень згідно розписки від 10.09.2012 року ( з описової частини рішення вбачається, що вірно встановлено фактичні обставини що 10.09.2012 року [PERSON] написала розписку з якої вбачається, що вона зобов`язується при продажі квартири [ADDRESS] віддати [PERSON] 10 000 доларів США по курсу валют при умові якщо він зніметься із реєстрації разом зі своєю дочкою до продажу квартири у вересні 2012 року , суд установив , що умови укладеного правочину окрім зобов`язання сплатити кошти містили додаткові узгоджені сторонами умови , відкладальні обставини , зокрема обов`язок сплатити гроші наставав у відповідача за умови зняття позивача із реєстрації у квартирі , що він виконав , та продажу квартири [PERSON] , але 06.06.2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір міни квартири без доплат , тобто відкладальні обставини , а саме - по продажу квартири не настали, у позові було відмовлено , а апеляційна інстанція залишила рішення першої інстанції в силі. ( а.с. 122-123) , копія договору міни квартири за адресою [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] на квартиру у [ADDRESS] ( а.с. 124) , з копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного [PERSON] [INFO] , копії консультативної довідки та копії військово - лікарської комісії вбачається, що в нього діагноз розповсюджений остеохондроз хребта, спондільоз грижі та обмежено придатний у військовий час ( а.с. 125-127) , трати на комунальні послуги за жовтень 2022 року [PERSON] м [ADDRESS] складають вода, електроенергія , розподіл природного газу, природній газ , сухе сміття , абоненська плата в сумі 723 гривні 80 копійок ( а.с. 151) , позивачка зазначає список харчів , миючих засобів , поповнення мобільного телефону , одяг у секонді , та ліки на суму 2146 гривень ( а.с. 152) , відповідно до довідки виданої КП «Київський метрополітен» від 28.11.2022 року вбачається, що останній працює з 07.09.2009 року , погодинна тарифна ставка на посаді машиніста електропоїзда становить 114, 88 грн, заробітна плата за останні 10 місяців склала 273 567 .01 грн. , заборгованість відсутня ( січень 2022- 36087.92 , лютий 2022- 81706 .62 , березень 2022 - 13244.98, квітень 2022 - 17922.79, травень 2022 - 16204.59, червень 2022 - 16096.52, липень 2022 - 16096.52, серпень 2022 - 17865.41 , вересень 2022-19859.11, жовтень 2022 - 23289.00 , із заробітної плати з липня 2022 року аліменти склали 12594.26, серпень 2022 - 7190.84, вересень 2022 - 7993.30 , жовтень 2022 - 9373.82 ( а.с. 170-173, 200), відповідно до інформації з ГУ Пенсійного фонду України у м. Києві від 28.11.2022 року [PERSON] , ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві і отримує пенсію за вислугою років , сума пенсії за період з 01.01.2022 року по 30.11.2022 року складає 153 115 грн. 76 копійок , в розрізі січень -травень 2022 13228.56 , червень 2022 - 17649.56 , липень - листопад 2022 - 13864. 68 ( а.с. 186-188) , з копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що вона 07.09.2022 року звільнена за власним бажанням ( а.с. 195-199) . Згідно зі ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. У відповідності до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц). У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Обов`язок дітей утримувати батьків не залежить від їхнього матеріального стану. Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. При розгляді справи суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц, від 10 січня 2019 року в справі № 369/7004/17, які є обов`язковими для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до яких обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц), також у даній постанові Верховним Судом зроблено висновок про застосування норм права та зазначено , що отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. При цьому вказав, що не відступає від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 р. у справі № 759/1315/17, оскільки в ній колегія суддів враховувала прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який отримує позивачка як один із доводів у сукупності з іншими доказами для вирішення спору, а тому не посилалася на положення статті 75 СК України. У Постанові Верховного суду від 07 листопада 2018р. № 400/1621/16-ц: Верховний Суд зазначив, що звільнення від обов`язку утримувати матір, батька може мати місце лише у випадку, якщо такий обов`язок у дочки, сина виник. Вивчивши докази та проаналізувавши вищевикладені обставини справи суд з`ясував , що позивачка [PERSON] [INFO] , має у власності квартиру яку обміняла згідно договору міни у 2013 році та переїхала з м. Києва у м. Миргород , проживає та зареєстрована сама за адресою [ADDRESS] , має ряд хронічних захворювань , строково встановлювалась третя група інвалідності , має значні вади слуху , оскільки у консультаційному висновку лікаря - спеціаліста КП Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського ПОР ( м. Полтава вул. Шевченка 23) від 31.10.2022 року зазначена рекомендація користуватись слуховим апаратом, ( а.с. 148) , має двох повнолітніх синів [PERSON] 1985 року народження який проживає в одному з позивачкою місті Миргороді , має у власності нерухоме майно а саме житло , офіційно не працює , а має нестабільні доходи , по стану здоров`я обмежено придатний у військовий стан , та як вказує позивачка та сам [PERSON] у своїх поясненнях надає їй фізичну допомогу прибиранням квартири, ходить за покупками до магазину , за ліками до аптеки , супроводжує її до лікарні та на медичні консультації в обласний центр , тому як пояснила , позовних вимог до [PERSON] позивачка не заявляє , та має сина [PERSON] 1974 року народження який проживає у власному житлі у м. Києві та має у складі своєї сім`ї дружину [PERSON] яка з вересня 2022 року звільнилась за власним бажанням ,неповнолітню дочку [PERSON] 2006 року народження та свого діда 95 років [PERSON] 1926 року народження , це підтверджується копіями акту та копіями пояснення сусідів сім`ї [PERSON] які надані стороною відповідача до матеріалів справи , заробітна плата [PERSON] складає за період з 01.01.2022 року по 30.10.2022 року 273 567.01 гривень , пенсія діда відповідача [PERSON] 1926 року народження за 11 місяців 2022 року склала 153 115 гривень 76 копійок . В судовому засіданні сторона відповідача зазначили, що коли розпочалась війна , а саме з березня 2022 року і по теперішній час вся сім`я відповідача [PERSON] окрім нього перебуває за кордоном в статусі біженців. У серпні 2022 року [PERSON] стягла судовим наказом в судовому порядку аліменти з [PERSON] на утримання дочки [PERSON] 2006 року народження в розмірі ј частини всіх його видів доходів , але з матеріалів справи вбачається, що судовий наказ не пред`явлений до виконання у примусовому порядку , це підтверджується довідкою про доходи [PERSON] та і поясненнями самої сторони відповідача. Стороною відповідача не заперечується факт абсолютної відсутності спілкування та матеріальної допомоги між матір`ю та сином . З 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений у розмірі 2 589 грн. При цьому прожитковий мінімум не один, їх декілька - залежно від наявних соціально-демографічних груп населення: для осіб, які втратили працездатність (мінімальна пенсія) - 2 093 гривні . Прожитковий мінімум - так називають суму, якої має бути достатньо для забезпечення нормального функціонування людини, збереження її здоров`я та задоволення соціально-культурних потреб. Він базується на оцінці трьох головних компонентів -продукти харчування, набір непродовольчих товарів (одягу, взуття тощо),мінімальний набір послуг. Враховуючи, що наявність материнства (кровного споріднення) сторони не оспорювали, позивачка є непрацездатною та досягла пенсійного віку, отримує пенсію за віком, яка хоча і є більшою від прожиткового мінімуму , але враховуючи її ряд хронічних захворювань - розмір пенсії яку отримує [PERSON] не забезпечує в повному обсязі її потреб, що пов`язано зі станом її здоров`я, необхідністю додаткових витрат на лікування та з врахуванням фізичної допомоги яку надає молодший син [PERSON] - в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від свого старшого повнолітнього сина [PERSON] . Батьківських прав позивачка [PERSON] не позбавлялась, не ухилялася від виконання своїх обов`язків щодо сина, також суд зазначає , що наявність неприязних стосунків між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] не нівелює обов`язку сина утримувати свою непрацездатну матір і не є беззаперечним доказом ухилення останньої від виконання своїх материнських обов`язків. Тому суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати матір відповідно до положень частини першої статті 202 СК України. Суд приходе до висновку про те, що позивачка [PERSON] потребує матеріального утримання від свого повнолітнього , працездатного сина [PERSON] , а враховуючи те, що відповідач не є інвалідом , є працездатним , той факт що на його утриманні перебуває неповнолітня донька , також до складу його сім`ї входить дружина яка тимчасово не працює та непрацездатний дід 1926 року народження , але який отримує пенсію розмір якої набагато більший за мінімальний та за розмір прожиткового мінімуму , враховуючи той факт , що на даний час із березня 2022 року сім`я відповідача перебуває за кордоном в статусі біженців як підтвердив відповідач , то суд прийшов до висновку що відповідач може надавати таке утримання. Виходячи з принципів законності, об`єктивності, розумності та справедливості, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] , яка є його матір`ю, аліменти у розмірі 1/10 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до смерті матері. Суд зазначає, що враховуючи той факт , що із відповідача [PERSON] його дружиною [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дочки неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі ј від всіх його доходів , та враховуючи 1/10 частину аліментних зобов`язань які будуть стягуватися із [PERSON] на утримання його непрацездатної матері [PERSON] , то при тому, якщо і виконавчий лист по аліментах на дочку буде пред`явлений , то частка стягнень з [PERSON] в загальному від його доходу буде складати 3,5 /10 частин , тобто для свого матеріального забезпечення у нього залишатиметься 6,5 частин від доходу. Також суд зазначає, що відповідно до загальних норм правового поля існує інститут зміни розміру аліментних стягнень . Положеннями СК України мінімальний розмір аліментів на утримання непрацездатних батьків не визначений, на відміну від аліментів на утримання дітей, враховуючи оціночну умову про потребу в матеріальній допомозі. При вирішенні питання стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків в розумінні глави 17 СК України про «обов`язок повнолітніх дочки , сина утримувати батьків та його виконання» в судовому порядку відсутні імперативні зазначення про стягнення аліментів з дня подачі позову , тому суд застосовує виконання стягнення такого виду аліментів з дня винесення рішення і приходить до переконання , що вимоги про зазначення стягнення не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб та вимогу про стягнення аліментів з дня подачі позову до суду ( 06.12.2021 року) не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки дане рішення винесено судом після скасування заочного рішення від 01.04.2022 року , то суд відкликає виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] який був виданий Миргородським міськрайонним судом по рішенню суду від 01.04.2022 року та виконавчий лист про стягнення з [PERSON] судових витрат на користь держави ( справа № 541/3279/21) Судові витрати вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: partial