Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

у січні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами про відшкодування матеріальних збитків, понесених в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та моральної шкоди, які в подальшому зменшив у заяві від 04.06.2021, та остаточно просив стягнути з [PERSON] на свою користь кошти в сумі 356\~716,91 грн., франшизу в сумі 1000 грн., збитки понесені за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1015,20 грн., кошти за отримання юридичної допомоги в сумі 15\~000 грн., недекларовані витрати в сумі 20\~000 грн., внесок до медичного закладу КМКЛ №17 в сумі 10000 грн., кошти за лікування в сумі 10\~701,71 грн. та моральну шкоду в розмірі 300\~000 грн. Позов обґрунтовував тим, що 16.11.2018 [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia» реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по автодорозі «Кіпті-Глухів-Бачівськ» від с.Вертіївка до с.Бобрик Ніжинського району Чернігівської області. Рухаючись у вказаному напрямку на 49 км автодороги, [PERSON] перед здійсненням маневру обгону попутного вантажного транспортного засобу проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не переконався у відсутності зустрічних транспортних засобів на достатній для обгону відстані, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, не переконавшись у безпечності свого маневру, при цьому перетнув дорожню розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія), що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, перетинати яку заборонено, внаслідок чого на відстані 452 м від дорожнього знаку - 5.60 на смузі зустрічного руху, здійснив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «ВАЗ-21124», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ 21124 [PERSON] , згідно висновку експерта №304 від 04.01.2019, отримала тілесні ушкодження, від яких загинула, а він (позивач) згідно висновку експерта №215 від 18.06.2019 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Порушення водієм [PERSON] вимог пунктів 2.3б, 10.1, 14.2в та правил дорожньої розмітки 1.1 ПДР, стало причиною та умовою настання дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться у прямому причинному зв`язку з її наслідками. Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.02.2020 [PERSON] визнано винним за ч.2 ст.286 КК України та засуджено до шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком три роки. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03.03.2021 вирок залишено без змін. Вирок суду набрав законної сили 03.03.2021. Внаслідок протиправних дій відповідача позивачу була завдана матеріальна шкода, яка складається з матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження автомобіля ВАЗ-21124 реєстраційний номер [NUMBER] , в сумі 94918,50 грн., витрат за проведення експертного дослідження в сумі 1015,20 грн, витрат на лікування та реабілітацію в сумі 210\~701,71 грн, внеску до медичного закладу Київської міської лікарні №17 в сумі 10\~000,00 грн, витрат на поховання [PERSON] в сумі 14082,60 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача на свою користь понесені додаткові витрати під час перебування в лікарняному закладі (проведення операцій, догляду, харчування, умови перебування в лікарняному закладі), витрати пов`язані ритуально-поминальними днями при поховання дружини (закупівля продуктів харчування на ринку, винайм катафалку та ін.), що в загальному становить 20\~000, 00 грн. Просив позивач також стягнути витрати за отримання юридичної допомоги позивачем сплачено на користь адвоката 15000,00 грн., які підтверджуються Актом виконаних робіт №68/1 від 28.12.2021 та квитанцією до акту №497278 від 28.12.2021. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.01.2022 відкрито провадження у справі, справу постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. У поданому відповідачем відзиві зазначено про часткове визнання ним позовних вимог. Так, вважає, що позивачем проведено автотоварознавче дослідження належного йому автомобіля за власною ініціативою, а не експертизу, а отже він не повинен оплачувати її оскільки в рамках кримінального провадження відносно нього вже було стягнуто вказані витрати, крім того, оплата проводилася за вказане дослідження не позивачем, а іншою особою. Зазначив, що здійснення внеску на суму 10000 грн. до медичного закладу Київська міська лікарня №17, є особистим бажанням позивача, оскільки в призначенні платежі зазначено-добровільні пожертви. Вироком суду від 22.01.2020 на задоволення цивільних позовів прокурора з [PERSON] було стягнуто грошові кошти, в тому числі і в дохід місцевого бюджету м. Києва на відшкодування витрат лікувально-профілактичного закладу «Київська міська клінічна лікарня №17», витрачених на лікування потерпілого [PERSON] в сумі 77367,33 грн., а також стягнуто в дохід місцевого бюджету м. Києва на відшкодування витрат лікувально-профілактичного закладу «Київська міська клінічна лікарня №10», понесених на лікування потерпілого [PERSON] в сумі 24170,88 грн. Також він ( [PERSON] ) добровільно відшкодував кошти за лікування потерпілих у кримінальному провадженні у КНП «Ніжинська центральна міська лікарня ім..М.Галицького» в сумі 46615,07 грн. Недекларовані витрати позивача в сумі 20000 грн., не підтверджені жодним доказом. На момент ДТП відповідач мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/8305136 від 23.10.2018 в СК «ПРОСТО страхування», відповідно до якого на умовах відшкодування шкоди страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: заподіяної життю і здоров`ю 200\~000 гривень, шкоди заподіяної майну третіх осіб в межах до 100\~000 гривень, включно, франшиза за цим полісом становить нуль гривень. Автомобіль Skoda Octavia реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований страхувальником [PERSON] в ПрАТ « СК «Гарантія», поліс АМ /6592336 від 23.10.2018 на умовах відшкодування шкоди страхова сума на одного потерпілого: заподіяної шкоди життю і здоров`ю 200\~000 грн., шкоди заподіяної майну третіх осіб в межах до 100\~000 грн., включно, франшиза за даним полісом становить 1000 грн. На даний час існує 2 договори страхування, жоден з них не визнаний нікчемним. За укладеним між [PERSON] договором страхування франшиза становить 0 грн., тому вважає, що не повинен таку сплачувати позивачу. Суму 15000 грн. за отримання позивачем юридичної допомоги відповідач визнає частково. В матеріалах справи містить квитанція про сплату адвокатом Воропай Р.М. 1015,20 грн. Чернігівському НДЕКЦ МВС, в графі «Найменування послуги/комплексної послуги» зазначено проведення судової експертизи в цивільних та господарських справах та оцінки на замовлення, а саме експертиза, дослідження авто товарознавчі; складні. В платіжному документі не зазначено, за яку справу проведена виплата, адвокатом не зазначено, що сплачена сума саме в інтересах позивача, вважає, що вказаний документ є неналежним. З акту приймання-передачі виконаних робіт №68/1 від 28.12.2021 адвокатом Воропай Р.М. були виконані послуги: підготування заяви на проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 1000 грн. але її копія відсутня в додатках до позову, відсутня відмітка про отримання її експертною установою. Позивачем не надано доказів необхідності поїздок адвоката до Чернігівського НДЕКЦ МВС України, відсутні докази щодо самих поїздок, відмітки про перебування адвоката Воропай Р.М. в даній установі. Висновок експертного дослідження від 02.09.2021 з додатками направлений на поштову адресу адвоката Воропай Р. [ADDRESS] , що спростовує поїздки адвоката до вказаної установи та можливо було направити поштовим зв`язком. В акті адвокатом зазначено про участь у судових засіданнях, але фактично на день подання відзиву вони ще не відбулися по даній справі. В долученій квитанції №497278 від 28.12.2021 відсутні будь-які підстави та посилання на надані послуги позивачу адвокатом Воропай Р.М., щодо сплати 15000 грн. З договору №68 про надання правничої допомоги від 05.08.2021, предметом є прийняття Виконавцем замовлення Клієнта про надання правової допомоги у справах про адміністративне правопорушення, цивільних, господарських, адміністративних справах та кримінальних провадженнях, а Клієнт зобов`язується оплатити вартість наданих послуг на умовах передбачених цим Договором. В Договорі відсутнє посилання саме на участь по даному цивільному провадженню. Вважає що позивачу необхідно відмовити в стягнення витрат відповідно до акту №68/1 від 28.12.2021 за недоведеністю наданих послуг, крім оплати за складання позовної заяви в сумі 3 000 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 344676 грн., відповідач зазначає що вона сплачується страховою компанією відповідно до умов страхування. Витрати на поховання дружини в сумі 14082,60 грн. визнає в повному обсязі. Також відповідач просить врахувати, що під час розгляду кримінального провадження він вину визнавав в скоєному ДТП та розкаявся. Примирення не відбулося не з його вини. Відбуває покарання в ізоляції, джерела доходу не має. Має стягнення на великі суми за вироком суду. Визнає позовні вимоги в сумі 17082,00 грн., а саме: складання позовної заяви до суду в сумі 3000 грн. та 14082,60 грн. витрат на поховання дружини позивача, в іншій частині позовних вимог просить відмовити. У відзиві на позовну заяву представник відповідача ПАТ «Страхове товариство «Гарантія», позовні вимоги не визнали, пославшись на їх необґрунтованість, зокрема у зв`язку з тим, що поліс № АМ/6592336 укладений між [PERSON] та ПАТ «Страхове товариство «Гарантія», є нікчемним та не породжує ніяких юридичних наслідків, що встановлено рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від.15.04.2021 у справі №728/529/20, а отже є не належним відповідачем у цій справі. 07.06.2022 до суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, у якій зазначено, що після звернення з позовним вимогами до суду між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «ПРОСТО-страхування» було укладено Угоду про визнання розміру та способу здійснення страхового відшкодування у цивільній справі №740/40/22 від 27.01.2022, якою досягнуто згоди про розмір та спосіб здійснення та порядок виплати страхового відшкодування по страховим справам №133815 та №141382. У зв`язку з чим, фактично позовні вимоги залишив в обсязі поданої первинної позовної заяви лише до відповідача [PERSON] . У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Воропай Р.М. просили позов задовольнити з підстав викладених у ньому (з урахуванням змінених вимог) за виключенням вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] витрат на поховання дружини. Зазначили, що страховою компанією були здійснені виплати в межах страхового ліміту, а інше підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Негода С.Л. позовні вимоги визнали частково, надавши пояснення, аналогічні тим, що зазначені у відзиві. Представники відповідачів ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» та ТОВ «ПРОСТО-страхування» з огляду на заяву позивача про зменшення позовних вимог у судове засідання не з`явилися, просили розглянути справу без їх участі. Суд, заслухавши сторони, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши кожний окремо та у їх сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Згідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому за змістом ч.6 ст.82 ЦПК України: вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 16.11.2018 [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Sкcoda Octavia» реєстраційний номер [NUMBER] рухався по автодорозі «Кіпті-Глухів-Бачівськ» від с. Вертіївка до с. Бобрик Ніжинського району в Чернігівській області, о 20 годині 30 хвилин перед здійсненням маневру обгону попутного вантажного транспортного засобу проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не переконався у відсутності зустрічних транспортних засобів на достатній для обгону відстані, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху не переконавшись у безпечності свого маневру, при цьому перетнув дорожню розмітку - 1.1 (вузька суцільна лінія), що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, перетинати яку заборонено, внаслідок чого на відстані 452 м від дорожнього знаку - 5.60. на смузі зустрічного руху, здійснив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «ВАЗ-21124» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ-21124» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , водій автомобіля марки «ВАЗ-21124» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , пасажир автомобіля марки «ВАЗ-21124» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , пасажир автомобіля марки «ВАЗ-21124» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , пасажир автомобіля «Skoda Octavia» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] отримали різного ступеню тілесні ушкодження. Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.01.2020, ухваленим у справі № 740/4297/10 (Т.1 а.с. 25-37), [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено покарання у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком три роки. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03.03.2021 вирок суду залишений без змін та набрав законної сили 03.03.2021 (Т.1, а.с.38-43). Спеціальним законом,\~що регулює\~правовідносини у\~сфері обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів,\~є Закон\~України «Про\~обов`язкове страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (далі Закон України № 1961-IV). Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону № 1961-IV) (п.73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), п.62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №752/16797/14-ц (провадження №14-80цс19). Отже, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із законом у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за законом виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом ст.23 Закону України № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою стратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Відповідно до ст.24 Закону України № 1961-IV, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. При цьому зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч.6 ст.11 ЦК України). За приписами ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. За правилами ч. ч. 1, 2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, та незалежно від вини фізичної або юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Специфіка відшкодування завданої здоров`ю шкоди полягає в тому, що об`єктом відшкодування є не сама зазначена шкода, а майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування. Отже, зважаючи на положення ст.1166 ЦК та ч.1 ст.1195 ЦК України, позивач має право на відшкодування витрат на обстеження, лікування та придбання ліків. Судом встановлено, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8305136, автомобіль марки Skoda Octavia, номерний знак [NUMBER] , застрахований ПАТ «ПРОСТО страхування». Строк дії страхового поліса з 23.10.2018 по 22.10.2019 включно, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, зокрема, за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 200\~000 грн., шкоду заподіяну майна становить 100\~000 грн., розмір франшизи 0,00 грн. (Т.1, а.с.86). Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п.33.1 ст.33 Закону України № 1961-IV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, зокрема , невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до п.23.1 ст.23 Закону України № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно з\~п.24.1\~ст.24\~Закону України № 1961-IV, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Судом встановлено, що 27.01.2022 між ПАТ «ПРОСТО-страхування» в собі начальника управління претензійно-правового забезпечення Синюка С.О. та [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Воропай Р.М. була укладена Угода про визначення розміру та способу здійснення страхового відшкодування в цивільній справі 740/40/22 від 27.01.2022 та було досягнуто домовленості щодо здійснення виплати страхового відшкодування в розмірі 250\~000,00 грн (Т.1, а.с.221). У заяві про зменшення розміру позовних вимог від 07.06.2022 позивач зазначив, що після звернення з позовним вимогами до суду між ним та відповідачем ПАТ «ПРОСТО-страхування» було укладено Угоду про визнання розміру та способу здійснення страхового відшкодування у цивільній справі №740/40/22 від 27.01.2022, якою досягнуто згоди про розмір та спосіб здійснення та порядок виплати страхового відшкодування по страховим справам №133815 та №141382, що є предметом розгляду цивільної справи №740/40/22. ПАТ «ПРОСТО-страхування» виконало узяті на себе зобов`язання по відшкодуванню завданої шкоди, по страховому відшкодуванню збитків завданого ушкодження колісного транспортного засобу ВАЗ-21124 реєстраційний номер [NUMBER] , також шкоди заподіяної здоров`ю (кошти витрачені на лікування) позивача та шкоди заподіяної життю (кошти витрачені на поховання дружини позивача) і моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а також належного відшкодування моральної шкоди заподіяної життю, заподіяну смертю фізичної особи. Крім цього, позивач зазначив, що позовних вимог, в частині стягнення страхового відшкодування до ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» та ПАТ «ПРОСТО-страхування» не має, так як завдана шкода добровільно відшкодована. Таким чином позивач фактично позовні вимоги залишив в обсязі поданої первинної позовної заяви лише до відповідача [PERSON] . Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З метою з`ясування обсягу фактично виплачених страхових виплат, ухвалою суду від 25.08.2022 було зобов`язано відповідача ПрАТ «ПРОСТО-страхування»\~надати копії страхових справ №133815 та 141382 (завірені належним чином), заведені по факту страхового випадку, який мав місце 16.11.2018 на автодорозі «Кіпті-Глухів-Бачівськ» від с.Вертіївка до с.Бобрик Ніжинського району Чернігівської області за участю автомобіля марки «Skoda Oktavia» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , для огляду у судовому засіданні та позивача [PERSON] надати для огляду у судовому засіданні оригінали квитанцій та чеків, якими він обґрунтовує розмір матеріальної шкоди до відповідача [PERSON] , пов`язаної із витратами на лікування. Із відповідей представника АТ «ПРОСТО-страхування» від 06.09.2021, 13.09.2022, на виконання ухвали суду, вбачається, що підставою для укладення Угоди та проведення страхового відшкодування була позовна заява у справі з додатками, яка є аналогічною, що мається в матеріалах справи, розмір страхового відшкодування був узгоджений сторонами Угоди, але в межах встановлених страхових лімітів (Т.1, а.с.248, 254). На виконання ухвали суду, представник позивача [PERSON] надав відповідь від 29.08.2022, із якої вбачається, що оригінали квитанцій та чеків, якими підтверджуються витрати пов`язані з лікуванням [PERSON] , були передані до страховика разом із заявою на відшкодування, тому надати їх не має можливості (Т.1, а.с.241). Вказані обставини підтвердив позивач і в судовому засіданні. З огляду на наведене, суд вважає, що саме страховою компанією, якій позивачем були надані докази на підтвердження вимог щодо сплати страхового відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю (кошти витрачені на лікування) позивачу [PERSON] та шкоди заподіяної життю (кошти витрачені на поховання дружини позивача), були здійснені ці виплати в межах страхового ліміту, а тому є безпідставним стягнення з відповідача [PERSON] витрат на лікування позивача в сумі 10\~701, 71 грн. та 20\~000 грн. недекларованих витрат. Щодо позовних вимог про відшкодування витрат пов`язаних із понесеними збитками за проведення товарознавчого дослідження в сумі 1015,20 грн., суд зазначає наступне. Статтями 28, 29 Закону України № 1961-IV, передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Разом з тим, з огляду на те, що страхові виплати були узгодженими, і страховою компанією за твердженням самого позивача, були відшкодовані збитки завдані ушкодженням колісного транспортного засобу «ВАЗ-21124» реєстраційний номер [NUMBER] , які були встановлені товарознавчим дослідженням, а суду позивачем не було надано будь-яких доказів, що і витрати за проведення товарознавчого дослідження не взяла на себе страхова компанія, то підстави для їх стягнення із [PERSON] відсутні. З огляду на вищевикладене суд, вважає, що завданий позивачу в результаті ДТП розмір завданої матеріальної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю, а також майну не перевищує ліміт відповідальності страховика, а тому відсутні підстави для відповідальності винного водія відповідача [PERSON] в цій частині. Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара. Відтак внесена потерпілим сума благодійних коштів не відноситься до процесуальних витрат та не є шкодою, пов`язаною з її лікуванням, а тому також не підлягає до стягнення. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.11.2018 у справі № 403/329/17. Підстави для відступу від такого висновку судом не встановлені. Безпідставними є також вимоги позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] франшизи у розмірі 1000 грн, оскільки згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8305136, розмір франшизи становить 0,00 грн. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, відповідно до положень ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. При цьому ст.26-1 Закону України № 1961-IV передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. При цьому, моральна шкода, яку мав відшкодувати страховик з урахуванням вимог Закону України № 1961-IV становить 1000 грн. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004). Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги понесені позивачем моральні та фізичні страждання від даного кримінального правопорушення, враховує ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень та їх наслідки. Зокрема, суд бере до уваги те, що у позивача змінився спосіб життя через тривале лікування, психологічну реабілітацію, погіршилось здоров`я позивача. Вказані обставини свідчать про заподіяння потерпілому з вини обвинуваченого моральної шкоди, яка знайшла своє вираження також у фізичному болю внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та моральних в наслідок втрати дружини. Виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, з врахуванням глибини, часу фізичних та душевних страждань, їх тривалості, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому задоволенню з урахуванням обставин, що мають істотне значення для встановлення розміру такої, і на погляд суду, буде доцільним стягнути на користь позивача 200 000 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу(групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] завдану внаслідок кримінального правопорушення моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18.07.2006 № 63566/00, § 23). Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Враховуючи результат розгляду справи, приймаючи до уваги, що позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок держави, стягнувши його з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.1, 2 ст.137 ЦПК України). Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що обсяг наданих послуг та розмір витрат понесених [PERSON] на професійну правничу допомогу, яку надавав адвокат Воропай Р.М., підтверджується договором №68 від 05.08.2021, Акт №68/1 від 28.12.2021 про приймання-передачу виконаних робіт (надання послуг), загальна вартість послуг складає 15\~000 грн. (Т.1, а.с.154). За квитанцією №497278 [PERSON] сплатив за надання правничої допомоги адвокату Воропай Р.М. 15 000 грн. (Т.1, а.с.149,155). Враховуючи зазначені обставини, думку представника відповідача щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також співмірність їх із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 4 000 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial