Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

В жовтні 2022 року [PERSON] через свого представника адвоката Семенюту Руслана Анатолійовича звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом до [PERSON] , в якому просить суд: 1) Визнати спільним сумісним майно подружжя [PERSON] та [PERSON] , автомобіль марки Volkswagen, модель Golf, реєстраційний номер [NUMBER] тип кузова: Седан-b VIN-код: [NUMBER] , 1999 року випуску, сірого кольору; 2) Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля [PERSON] ; 3) Стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. та витрат по оцінці транспортного засобу в розмірі 500,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 20 вересня 2019 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. 01 жовтня 2021 року під час спільного проживання у шлюбі, за спільні кошти, в розмірі 4200 доларів США, був набутий автомобіль марки Volkswagen, модель Golf, реєстраційний номер [NUMBER] тип кузова: Седан-b VIN-код: [NUMBER] , 1999 року випуску, сірого кольору, який за взаємною згодою подружжя було зареєстровано за відповідачем. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходиться у відповідача, надати його копію позивачу, останній відмовляється. Згоди щодо поділу автомобіля сторони не досягнули. На даний час сторони проживають окремо, в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між ними. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, вказана справа 17 жовтня 2022 року розподілена судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 24 листопада 2022 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено судове засіданні на 23 грудня 2022 року. Через неявку сторін судовий розгляд у справі відкладався на 30 грудня 2022 року та 25 січня 2023 року. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно. На адресу суду 25 січня 2023 року надійшла заява від відповідача про розгляд спарив за його відсутності, визнання ним позовних вимог в повному обсязі. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 20 вересня 2019 року сторони уклали шлюб між собою (а.с.10). Від спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . (а.с.11). 01 жовтня 2021 року відповідач зареєстрував за собою право власності на автомобіль марки Volkswagen, модель Golf, реєстраційний номер [NUMBER] тип кузова: Седан-b VIN-код: [NUMBER] , 1999 року випуску, сірого кольору. (а.с.12-15). Цивільно-правова відповідальність власника даного автомобіля станом на 29.09.2022 зареєстрована в АТ «СГ «ТАС». (а.с.16-17). Суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Інфо-Центр Консалт» складено висновок, згідно з яким станом на 29.09.2022 орієнтовна ринкова вартість спірного автомобіля становить 148 253,00 грн. 1\\2 частина складає 74 127,00 грн. (а.с.18-19). За здійснення ринкової вартості спірного майна, позивач 29.09.2022 сплатила кошти в сумі 500,00 грн. (а.с.23). При вирішенні справи суд виходить з наступного: Згідно з вимогами статті 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами першою статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11\~ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК(2947-14), ч.3 ст.368 ЦК) (45-15), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу. І тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Приклад застосування такого підходу викладено в Постановах Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17,\~ від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі\~ № 595/324/17. Відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі № 286/1537/16-ц, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що спірний автомобіль придбаний під час перебування сторін у шлюбі та є об`єктом\~ спільної сумісної власності, тому підлягає поділу в межах розгляду даної справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.ч.3,4 ст. 139 ЦПК України, експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову ч.1 ст. 142 ЦПК України. Приймаючи до уваги те, що судом прийнято рішення про задоволення позовних вимог, а відповідач перед початком розгляду справи визнав позов в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у справі в розмірі 496,20 грн. за сплату судового збору, з одночасним поверненням позивачу 496,20 грн. судового збору з державного бюджету, та в розмірі 500,00 грн. за здійснення оцінки транспортного засобу. На підставі викладеного,

Outcome: approved