Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

14 листопада 2022 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до Кредитної спілки «Експрес кредит юніон» (далі відповідач, Спілка) про стягнення строкового внеску та процентів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 серпня 2021 року між сторонами був укладений договір №71/08-21/В8 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. За умовами цього договору позивач, як член кредитної спілки, вніс строковий внесок (вклад) на депозитний рахунок відповідача у розмірі 100\~000,00 грн., а Спілка прийняла вклад до 25 вересня 2022 року та зобов`язувалася на умовах і в порядку, передбачених договором, повернути позивачу вклад та виплачувати проценти за ставкою у розмірі 13,5% річних. Позивач вказує, що після закінчення строку дії вкладу відповідач грошові кошти позивачу не повернув, а також не виплатив нараховані проценти. Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 100\~000,00 грн. строкового внеску та 14\~683,56 грн. нарахованих відсотків. Відповідач письмового відзиву на позов не подав. Натомість відповідач надіслав клопотання про закриття провадження у справі, оскільки вважає цей спір корпоративним та таким, що підсудний господарським судам. В обґрунтування своєї позиції посилається на постанови Верховного Суду від 03 квітня 2019 року №759/11487/16-ц, від 09 квітня 2019 року №016/1295/18, Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року №738/1772/17, від 16 жовтня 2018 року №916/4625/15, від 06 лютого 2019 року №462/2646/17, від 22 січня 2019 року №915/1674/15, від 22 вересня 2020 року №338/667/19. В судове засідання сторони не прибули. Представник позивача у письмовій заяві просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, але не подав письмового відзиву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 серпня 2021 року між сторонами був укладений договір №71/08-21/В8 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (а.с.6-7). За умовами цього договору позивач, як член кредитної спілки, вніс строковий внесок (вклад) на депозитний рахунок відповідача у розмірі 100\~000,00 грн. (п.1.1), а Спілка прийняла вклад до 25 вересня 2022 року (п.1.2.2) та зобов`язувалася на умовах і в порядку, передбачених договором, повернути позивачу вклад та виплачувати проценти за ставкою у розмірі 13,5% річних (п.1.3). 26 вересня 2022 року та 31 листопада 2022 позивач поштою надсилав відповідачу заяви про повернення вкладу разом з нарахованими відсотками, однак відповіді на них не отримав (а.с.9, 11). Відповідач не надав суду доказів повернення позивачу вкладу, а також виплати відсотків за ним. Надаючи свою оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. В першу чергу суд вважає за необхідне вирішити клопотання відповідача про закриття провадження у справі віднесення його до юрисдикції господарських судів. В обґрунтування своєї позиції відповідач вказує, що цей спір є корпоративним, бо позивач є членом кредитної спілки. Відповідач також наводить правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року №759/11487/16-ц, від 09 квітня 2019 року №016/1295/18, Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року №738/1772/17, від 16 жовтня 2018 року №916/4625/15, від 06 лютого 2019 року №462/2646/17, від 22 січня 2019 року №915/1674/15, від 22 вересня 2020 року №338/667/19. Однак вищенаведені правові позиції є нерелевантними до спору, що розглядається, виходячи з наступного. Як передбачено ч.5 ст.12 Закону України «Про кредитні спілки» (далі Закон), членство у кредитній спілці настає з дня сплати особою вступного та обов`язкового пайового внесків у порядку, передбаченому статутом кредитної спілки. В першу чергу сплачується вступний внесок. У частині першій статті 19 Закону визначено, що майно кредитної спілки формується за рахунок вступних, обов`язкових пайових та інших внесків членів кредитної спілки (крім внесків (вкладів) на депозитні рахунки). А частиною першою статті 21 Закону передбачено, що кредитна спілка відповідно до свого статуту: приймає вступні та обов`язкові пайові та інші внески від членів спілки; залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі. Зобов`язання кредитної спілки перед одним своїм членом не можуть бути більше 10 відсотків від загальних зобов`язань кредитної спілки. З аналізу вищенаведених положень Закону слідує, що законодавець розрізняє декілька видів внесків (вкладів), які можуть вноситися на користь кредитної спілки її членами: 1) вступний внесок (ч.5 ст.12 Закону); 2) пайовий внесок (ч.5 ст.12 Закону); 3) внесок залучений на договірних засадах на депозитні рахунки (абз.4 ч.1 ст.21 Закону). У перших двох випадках, при внесенні вступного та пайового внеску, член кредитної спілки набуває корпоративних прав, оскільки отримує право брати участь в управлінні такою спілкою, зокрема через загальні збори членів спілки. У ч.8 ст.10 Закону навіть передбачено, що члени кредитної спілки несуть відповідальність за зобов`язаннями кредитної спілки лише у межах їх пайових внесків. Однак в останньому випадку відносини між кредитною спілкою та її членом є не корпоративними, а договірними, оскільки вклад залучається в межах звичайної господарської діяльності кредитної спілки, його внесення на депозитний рахунок не створює будь-яких корпоративних прав для вкладника. Крім того, у ч.5 ст.8 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено необхідність окремого ліцензування діяльності кредитної спілки із залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, що ще раз підтверджує різну правову природу цих внесків. Всі наведені відповідачем постанови Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду стосувалися спорів, де члени кредитної спілки вимагали повернути їм саме вступний та/або пайовий (додатковий пайовий) внесок до кредитної спілки, а не внесок залучений на договірних засадах на депозит спілки, тому до розглядуваної ситуації ці постанови та правові позиції, які в них висловлені, є нерелевантними. З огляду на вищевикладене, цей спір підсудний судам в порядку цивільного судочинства, а тому у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі слід відмовити. Що стосується суті позовних вимог, суд зазначає таке. Частиною першою статті 23 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зважаючи на те, що відповідач не виконав умови договору про залучення строкового внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок, а саме не повернув суму вкладу та нараховані відсотки за ним, позовні вимоги слід задовольнити повністю. Крім того, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~146,84 грн.

Outcome: approved