Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про відшкодування моральної шкоди та зобов`язання до вчинення дій, мотивуючи позов тим, що [PERSON] являється\~інвалідом з\~1994\~року,\~а інвалідом\~2\~групи -\~з 07.04.2010,\~безстроково,\~проведено 2\~операції (тотальне\~ендопротезування обох\~кульшових суглобів),\~проживає за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Рішенням Виконавчого\~комітету Вінницької\~міської ради\~«Про затвердження\~актів приймальної\~комісії про\~прийняття в\~експлуатацію закінчених\~будівництвом об`єктів»\~№2832\~від 09.12.2010\~вирішено у зв`язку з закінченням роботи приймальної комісії затвердити реконструкцію квартири [ADDRESS] , квартиронаймача [PERSON] загальною площею 48,7 кв.м, житловою площею 13,0 кв.м. Крім того, рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці» №28 від 12.01.2011 року вирішено оформити право приватної (спільної) власності на квартири з безоплатною передачею у власність громадян: по [ADDRESS] , що складається з 1 кімнати, загальною площею 48,7 кв.м. при нормі 31,0 кв.м, з відновною вартістю 8 грн. 77 коп, згідно з розрахунком передати [PERSON] , який зареєстрований та проживає в цій квартирі з 2002 року. Зазначеними рішеннями відповідача були створені перешкоди в користуванні ліфтом, позивач не може піднятись до другого поверху на якому розташована квартира позивача та спуститися з нього до низу, чим порушуються права позивача на вільне пересування та користування житлом. Згоду на перепланування квартири [ADDRESS] позивач не надавала. Внаслідок тривалого ходіння позивачем по сходах на другий поверх, до своєї квартири, руйнуються ендопротези, опухають колінні суглоби в них та поясничному відділі хребта, посилюються біль, як наслідок у позивача погіршується сон, виникає дратівливість, погіршується апетит, виникає депресивний стан. Внаслідок цього позивач несе додаткові витрати на придбання ліків, унеможливлює дотримання рекомендацій лікаря в частині частих підйомів по сходах з метою продовження строку служби ендопротезів. Тому відсутність доступу до ліфтів обмежує позивача в перебуванні на свіжому повітрі, в спілкуванні з друзями та забезпечення себе необхідними товарами для життя. Крім того, позивачу доводилось протягом 10 років захищати свої права у судах різних інстанцій, а також звертатися неодноразово до відповідача, оскільки позивач перебуває на квартирному обліку для поліпшення житлових умов, надати інше житло, однак ні суди, а ні відповідач права позивача не захистив. Згідно довідки № 482857 від 31.12.2009 виданої інститутом травматології та ортопедії позивач прооперована тотальне єндопротезування тазобедреного сустава. Також, оперування тотальне єндопротезування тазобедренного сустава підтверджується випискою з історії хвороби стаціонарного хворого №482857 від 02.04.2010. Відповідно до акту №506м від 24.06.2022, вбачається, що з виходом на місце комісії МКП УК Київська, встановлено, що на другому поверсі І під`їзду здійснена добудова до кв. [ADDRESS] , яка перешкоджає користуватись ліфтом. Згідно виписки №9734 від 23.06.2016 встановлено, що позивач отримала забій правого кулькового суглобу. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 03.2020 діагноз у позивача - забій пальця стопи без ушкодження нігтьової пластини. Обставина травми, вдарилась пальцем об сходи. Згідно медичного заключення 15.07.2013 позивач хворіє на психічне захворювання. Відповідно до виписки із медичної карти від 15.02.2022 вбачається, що позивач має діагноз: дифузний остехондроз хребта із стійким больовим синдромом, правобічний плече-лопатковий периартріт. Стан після протезування кульшових суглобів (2009-2010 роки) вроджена дисплазія. Гіпертонічна хвороба II стадії. Також вказаний діагноз\~підтверджується випискою\~із медичної\~карти позивача\~від 20.07.2022, крім того\~також зазначено, що позивач,\~являється інвалідом\~II\~групи загального\~захворювання з 1994\~року.\~За станом,\~здоров`я протипоказане\~навантаження (статичне,\~динамічне)\~на нижні\~кінцівки (може\~призвести до\~загострення хвороби),\~потребує постійного\~лікування.\~Враховуючи вищевикладені\~обставини,\~відповідачем при\~прийнятті вищезгаданих\~рішень завдано\~позивачу моральної\~шкоди,\~приниженні її\~честі та\~гідності та\~страждань що\~полягає у\~складностях пересуванні\~та користуванні\~ліфтом та\~своїм майном,\~зокрема квартирою.\~Протягом тривалого\~часу позивач\~у зв`язку\~із прийняттям\~протиправних \~рішень відповідачем,\~які порушують\~права позивача,\~яка близько\~10\~років змушена\~захищати їх\~у різних\~інстанціях,\~судових інстанціях,\~що спричиняє\~для останньої\~больові шоки\~при надмірній\~ходьбі на\~протезах,\~через що\~тривалий час\~позивач не\~може вночі\~спокійно спати,\~постійно підвищувався\~артеріальний \~тиск,\~були постійні\~головні болі,\~запаморочення,\~нудота,\~оніміння та\~слабкість в\~кінцівках,\~після чого\~необхідно було\~звертатись за\~медичною допомогою.\~Це все\~спричинило виникнення\~пригніченого стану,\~внаслідок чого\~позивач почала\~до всього\~нервово відноситися.\~Розмір заподіяної\~позивачу моральної\~шкоди відповідачем\~має хоча\~б \~компенсувати ті\~емоційні страждання,\~які довелося\~перенести позивачу\~та втрати,\~пов`язані з\~відновленням позивача\~психічного стану,\~відпочинком від\~всього,\~що сталося\~з нею.\~Розмір душевних\~страждань позивач\~оцінює в\~5000000\~гривень.\~Ціна враховує\~в себе\~усі страждання,\~які довелося\~перенести позивачу,\~зокрема:\~порушення звичайного\~способу життя,\~негативного впливу\~на стан\~здоров`я,\~а також\~моральних страждань,\~пов`язаних із\~протиправним прийняттям\~рішень відповідачем.\~Відтак позивач\~просить стягнути\~з Виконавчого\~комітету Вінницької\~міської ради\~Вінницької області\~за рахунок\~місцевого бюджету\~Вінницької міської\~ради Вінницької\~області на\~її користь 5000000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а також просить зобов`язати виконавчий комітет Вінницької міської ради Вінницької області проводити подальше лікування та заміну ендопротезування [PERSON] за рахунок місцевого бюджету Вінницької міської ради Вінницької області. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні. 06.10.2022 відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. №63860) згідно якого просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між прийнятими відповідачем рішеннями та моральною шкодою. 01.12.2022 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Огородник О.М., який діє на підставі довіреності від 12.07.2022, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , який діє на підставі довіреності №11 від 05.01.2023, у судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення з підстав викладених у відзиві на позов. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно витягу з рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради «про затвердження актів приймальної комісії при прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» №2832 від 09.12.2010 виконком міської ради вирішив затвердити реконструкцію квартири [ADDRESS] квартиронаймача [PERSON] загальною площею 48,7кв.м. житловою площею 13,0 кв.м. (а.с. 7). Згідно з витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці» №28 від 12.01.2011 виконком міської ради вирішив оформити право приватної (спільної) власності на квартири з безоплатною передачею у власність громадян по [ADDRESS] , що складається з 1 кімнати, загальною площею 48,7 кв.м., при нормі 31,0 кв.м., з відповідною вартістю 8 грн. 77 коп., згідно з розрахунком передати [PERSON] , який зареєстрований та проживає в цій квартирі з 2002 р.(а.с. 8). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2016 у спаві №127/22622/16-ц відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо поліпшення житлових умов позивача та про зобов`язання відповідача надати позивачу благоустроєну квартиру (а.с. 9-13). Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20.01.2017 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2016 залишено без змін (а.с. 14-17). 26.07.2017 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2016 та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 20.01.2017 залишено без змін (а.с. 18-20). Згідно довідки №482857 від 31.12.2009 виданої Інститутом травматології та ортопедії позивач прооперована тотальне єндопротезування тазобедреного сустава, що також підтверджується випискою з історії хвороби стаціонарного хворого №482857 від 02.04.2010 (а.с. 45, 46). Відповідно до акту №506м від 24.06.2022 вбачається, що з виходом на місце комісії МКП «УК «Київська» встановлено, що на другому поверсі І під`їзду здійснена добудова до кв. [ADDRESS] , яка перешкоджає користуватись ліфтом (а.с. 47). Згідно виписки №9732 від 23.06.2016 встановлено, що позивач, отримала забій правого кулькового суглобу. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 03.08.2020 діагноз у позивача - забій пальця стопи без ушкодження нігтьової пластини. Обставина травми: вдарилась пальцем об сходи (а.с.48). Згідно медичного висновку 15.07.2013 позивач хворіє на психічне захворювання (а.с.49). Відповідно до виписки із медичної карти від 15.02.2022 вбачається, що позивач має діагноз: дифузний остехондроз хребта із стійким больовим синдромом, правобічний плече-лопатковий периартріт. Стан після протезування кульшових суглобів (2009-2010 роки) вроджена дисплазія. Гіпертонічна хвороба II стадії (а.с.50). Також, вказаний діагноз підтверджується випискою із медичної карти позивача від 20.07.2022 (а.с.51). Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, тлумачення статей 2, 11, 172, 1167, 1173 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Тобто боржником є відповідний орган місцевого самоврядування, який бере участь у справі як відповідач. Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від обсягу та характеру страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат їх тривалості, можливості відновлення тощо. Зокрема, враховується стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Також Верховний Суд України звертає увагу, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А тому в вирішенні даної справи суд повинен встановити наявність загальних підстав для стягнення моральної шкоди, а саме: факту заподіяння позивачці шкоди, суть якої повинна полягати у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, зокрема і у приниженні честі та гідності фізичної особи (п. 2, 4 ч.2 ст. 23 ЦК України); протиправність діяння відповідача; наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача, вину відповідача у заподіянні такої. При цьому, кожен із вказаних складових повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що рішенням Виконкому міської ради «Про затвердження актів приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» №2832 від 09.12.2010 та рішенням «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці» №28 від 12.01.2011 їй були створенні перешкоди в користуванні ліфтом, оскільки позивач не може піднятися до другого поверху на якому розташована її квартира та спуститися з другого поверху донизу, чим порушуються права позивача на вільне пересування та користування житлом. Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між прийнятими відповідачем рішеннями та моральною шкодою. Додані до матеріалів справи докази, а саме акт МСЕК №3089601 від 07.04.2010, посвідчення інваліда №121940, довідка №482857 від 31.12.2009, виписка з історій хвороби стаціонарного хворого № 482857 від 02.04.2010 та інші медичні заключення, підтверджують лише факт проведення хірургічного лікування позивача, її діагнози та наявність групи інвалідності, а не факт завдання позивачу моральної шкоди. Враховуючи викладене, та те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів про спричинення їй моральної шкоди з боку відповідача, а судом не здобуто таких при вирішенні спору, та судом не встановлено причино-наслідкового зв`язку між прийнятими рішення та моральною шкодою завданою позивачу суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed