Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

[PERSON] , як представник [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] третя особа - Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, в якому просить суд: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] ; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначено, що 29.09.2017 року між ними з відповідачем зареєстровано шлюб. В даному шлюбі у них народився син [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.03.2018 шлюб між ними розірваний. Після розірвання шлюбу син проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Проте дійти згоди щодо місця проживання дитини сторони не можуть, відповідач чинить перешкоди у реалізації її батьківських прав, сам не приймає участі у вихованні сина. Ухвалою суду від 03.08.2022 року було відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 30.08.2022 замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області на належну, а саме, Службу у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області. Ухвалою суду від 23.11.2022 закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив відкласти судове засідання, у зв`язку із зайнятісттю в іншому судовому процесі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки не повідомив. Третя особа у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без їх участі. Щодо клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання, оскільки представником позивача не надано доказів підтвердження його перебування у іншому судовому процесі. Оскільки позивач та її представник не надали до суду заяву про розгляд справи у заочному порядку, тому справа розглядається загальному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . З довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що дитина [PERSON] зареєстрований за місцем реєстрації матері [PERSON] . Згідно листів Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 05.09.2022, 17.11.2022, 08.12.2022, 02.01.2023 висновок щодо розв`язання спору надати можливості не має, оскільки позивач та її син виїхали в березні 2022 до Польщі та на даний час знаходяться за кордоном. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України під час розгляду судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На обов`язковість отримання судами відповідного письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини Верховний Суд вказував, зокрема у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 319/606/18, від 27 січня 2021 року у справі № 355/1857/18. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Проте, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували обґрунтованість позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог, оскільки представником позивача не доведено, а судом не отримано необхідних доказів, зокрема, і висновку органу опіки та піклування відповідно до ст. 19 СК України, які б слугували підставами для всебічного та об`єктивного встановлення обставин визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Одночасно позивач не буде позбавлена права звернутись до суду із вказаним позовом повторно враховуючи обставини, які перешкоджали отриманню відповідного висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed