Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Покровської міської ради Донецької області, Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, в якій просила визнати за нею право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м, яка складається з 1-коридору площею 9,8 кв.м, 2-кухнею площею 8,9 кв.м, 3-житлової кімнати площею 16,6 кв.м, 4-житлової кімнати площею 11,2 кв.м, 5-санвузла площею 4,9 кв.м, 6-житлової кімнати площею 11,3 кв.м, балкону площею 2 кв.м, балкону площею 0,8 кв.м. В обґрунтування позову зазначила, що 04 листопада 2008 року Комунальним підприємством «Управління міського господарства» позивачу було видано свідоцтво про право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яке вона набула в результаті приватизації комунального житлового фонду. Так, назва вулиці 40 років Жовтня рішенням Красноармійської міської ради від 20.11.2015 року № 6/53-13 «Про найменування та перейменування вулиць та інших географічних назв міста Красноармійськ» була змінена на вулицю Маршала Москаленка рішенням Красноармійської міської ради від 20.11.2015 року № 6/53-13 «Про найменування та перейменування вулиць та інших географічних назв міста Красноармійськ». Назву міста Красноармійськ Донецької області було змінено на місто Покровськ на підставі Постанови Верховної Ради України «Про перейменування деяких населених пунктів» від 12 травня 2016 року № 1353-VIII. Бажаючи розпорядитися вказаним нерухомим майном, позивач виявила відсутність оригінального примірника свідоцтва про право власності на зазначене жиле приміщення, оригінал документу втрачений. З метою отримання дублікату вказаного договору вона звернулася до Комунального підприємства «Управління міського господарства», але отримала відповідь про неможливість видачі дублікату вказаного свідоцтва про право власності на жиле приміщення у зв`язку з тим, що зазначене комунальне підприємство на час звернення не є органом приватизації. Разом з тим, їй було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності відповідно до ст. 392 ЦК України. До теперішнього часу оригінал свідоцтва про право власності на квартиру не знайдений, що позбавляє позивача можливості розпорядитися зазначеним нерухомим майном. Право власності на квартиру, набуте позивачем в результаті приватизації комунального майна, було зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Визнання права власності на нерухоме майно в судовому порядку є способом захисту її прав, так як за відсутності оригінального примірника правовстановлюючого документа позивач не має змоги підтвердити своє право власності на квартиру, що позбавляє її можливості розпорядитися своєю власністю на власний розсуд. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~16\~ЦК України\~способом захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~може бути,\~зокрема, визнання права. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 38637250 від 05 червня 2015 року (а.с. 8) вбачається, що 04 листопада 2008 року за позивачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, [NUMBER] від 04 листопада 2008 року, виданого Комунальним підприємством «Управління міського господарства» м. Красноармійськ, зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 25292744. У цій же квартирі [PERSON] зареєстрована з 21 червня 2005 року, що підтверджується відповідною відміткою у її паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого 31 жовтня 2008 року Красноармійським МВ ГУМВС України в Донецькій області (а.с. 4-6). Так, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до\~статті 328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. При цьому,\~постановою Верховної\~Ради України\~«Про перейменування\~деяких населених\~пунктів» від\~12\~травня 2016\~року №\~1353-VIII\~перейменовані деякі\~населені пункти\~та райони,\~в тому\~числі,\~Красноармійський район\~перейменовано на\~Покровський район,\~а місто Красноармійськ - на місто Покровськ. На підставі рішення Красноармійської міської ради перейменовано і назву [ADDRESS] . З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого фізичною особою-підприємцем [PERSON] станом на 25 грудня 2019 року, вбачається, що вказана квартира загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м, розташована на 9 поверсі та складається з наступних приміщень: 1-коридор площею 9,8 кв.м, 2-кухня площею 8,9 кв.м, 3-житлова площею 16,6 кв.м, 4-житлова площею 11,2 кв.м, 5-санвузол площею 4,9 кв.м, 6-житлова кімнати площею 11,3 кв.м, балкон площею 2 кв.м, балкон площею 0,8 кв.м (а.с. 10-11). У позовній заяві позивач [PERSON] посилалась на те, що оригінал свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] був нею втрачений, а отримання дублікату свідоцтва про право власності на теперішній час є вже неможливим, що позбавляє її можливості підтвердити своє право власності на квартиру та розпорядитись своєю власністю на власний розсуд. Так, судом встановлено, що 29 вересня 2015 року [PERSON] зверталась до Комунального підприємства «Управління міського господарства» з заявою про видачу дублікату свідоцтва про право власності на жиле приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Однак, листом Комунального підприємства «Управління міського господарства» № В-167 від 19 жовтня 2015 року (а.с. 9) [PERSON] було повідомлено про те, що на теперішній час Комунальне підприємство «Управління міського господарства» не є органом приватизації, всі документи щодо організації проведення приватизації державного житлового фонду підприємство передало за актом прийому-передачі головному спеціалісту з питань приватизації державного житлового фонду, контролю за обліком та розподілом житла та КП «Бюро технічної інвентаризації». Отже, видати дублікат свідоцтва про право власності КП «Управління міського господарства» не має можливості. З метою врегулювання даного питання рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України. У зв`язку з викладеним позивач [PERSON] , з метою захисту своїх прав на нерухоме майно, посилаючись на статтю 392 ЦК України, звернулась до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у спорі про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Згідно роз`яснень наведених у пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014\~№ 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої\~статті 15 та статті 392\~ЦК власник\~майна має\~право пред`явити\~позов про\~визнання його\~права власності,\~якщо це\~право оспорюється\~або не\~визнається іншою\~особою,\~а також\~у разі\~втрати ним\~документа,\~який засвідчує\~його право\~власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. У частині 1 статті 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач є власником квартири [ADDRESS] , однак втратила правовстановлюючий документ, який засвідчував її право власності на вказану квартиру, та не має можливості отримати дублікат такого правовстановлюючого документу. Відсутність документу, що засвідчує право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , позбавляє позивача змоги підтвердити своє право власності на дану квартиру та можливості розпорядитись своєю власністю на власний розсуд. З огляду на наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, оскільки позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за нею права власності на нерухоме майно, захистити своє порушене право не може, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м, яка складається з наступних приміщень: 1-коридор площею 9,8 кв.м, 2-кухня площею 8,9 кв.м, 3-житлова площею 16,6 кв.м, 4-житлова площею 11,2 кв.м, 5-санвузол площею 4,9 кв.м, 6-житлова кімнати площею 11,3 кв.м, балкон площею 2 кв.м, балкон площею 0,8 кв.м. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 15, 16, 316, 317, 321, 328, 392 Цивільного кодексу України, та

Outcome: approved