Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Позов мотивовано тим, що 23.10.2013 року позивач уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1049 га, на землях Старорафалівської сільської ради. Договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчений приватним нотаріусом 23.10.2013 року та зареєстрований в реєстрі за №2144. При укладанні договору (п. 1.4) відповідач також надав нотаріально посвідчену заяву, якою надав згоду на придбаннямайна. В силу своєї необізнаності щодо своїх майнових прав, позивач не заперечувала щодо написання її чоловіком даної заяви, хоча фактично вона придбала земельну ділянку за рахунок власних коштів, отриманих до укладення шлюбу з відповідачем за рахунок заощаджень. Таким чином, позивач вважає, що земельна ділянка належить їй на праві особистої приватної власності, так як придбана за її особисті кошти. Просила визнати земельну ділянку для індивідуального садівництва площею 0,1049 га з кадастровим номером 5620889300:04:020:0457, розташовану за межами населеного пункту на землях Вараської міської ради, Старорафалівського старостату (колишня Старорафалівська сільська рада), придбану під час перебування в шлюбі з [PERSON] , такою що належить в цілому [PERSON] на праві особистої приватної власності. Ухвалою суду від 09.11.2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Відповідачем у встановлений судом строк не надано відзиву на позов, пояснень чи будь-яких доказів в заперечення позовних вимог. Ухвалою суду від 20.12.2022 року закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач, будучи належно повідомленим про час і місце судового розгляду, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада України», в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про перенесення часу судового засідання не клопотав, відзиву на позов, будь-яких пояснень чи доказів в їх обґрунтування суду не надав. Враховуючи викладене, враховуючи згоду позивача, у відповідності ч.4 ст.223, 280 ЦПК України,\~суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши та оцінивши інші докази приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.10.2013 року позивач шляхом укладення договору купівлі-продажу, який нотаріально посвідчений того ж числа, реєстровий номер 2144, придбала у гр. [PERSON] за ціною 14382 грн. земельну ділянку площею 0,1049 га для індивідуального садівництва з кадастровим номером 5620889300:04:020:0457, розташовану за межами населеного пункту на землях Старорафалівської сільської ради. При цьому, на час укладення вказаного договору, позивач по-перше, перебувала в шлюбі, що підтверджується письмовими доказами, по-друге, мала прізвище « [PERSON] », яке було змінено нею на « [PERSON] » після укладення 23.07.2022 року шлюбу з [PERSON] (актовий запис №206 від 23.07.2022 року). Відповідно до положень\~ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, в тому числі, майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності. Враховуючи викладене та те, що позивачем надано належні та допустимі докази придбання майна за рахунок власних коштів, і вказані докази не спростовані відповідачем, суд вважає що позов підлягає задоволенню. За клопотанням позивача судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved