Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Бєлоус Л.В. звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення суми авансового платежу. В позовній заяві зазначила, що 23 січня 2020 року між [PERSON] (далі - Продавець) та [PERSON] (далі - Покупець) було укладено попередній договір про укладення договору купівлі - продажу квартири, зареєстрований у реєстрі за № 122 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М. Відповідно до пункту 1 цього попереднього договору, у строк до тридцятого червня дві тисячі двадцятого року продавець забов`язується передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу (далі - Основний договір), а покупець забов`язується прийняти і оплатити квартиру [ADDRESS] (тридцять сім), загальною площею 29,5 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1118 га, кадастровий номер якої - 3222486200:03:007:0304, що знаходиться в [ADDRESS] , по [ADDRESS] та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання, водовідведення та електроенергії) у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та Основним договором. Однак, станом на 20 грудня 2021 року продавець свої обов`язки за попереднім договором не виконав, не передав у власність покупця квартиру [ADDRESS] (тридцять сім), загальною площею 29,5 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1118 га, кадастровий номер якої - 3222486200:03:007:0304, що знаходиться в [ADDRESS] , по [ADDRESS] , під. №51 (п`ятдесят один) та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання, водовідведення та електроенергії), чим порушив права Покупця. Згідно з пунктом 4 попереднього договору, на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу у розмірі 365900 гривень 00 копійок, що на день укладення договору еквівалентно 14996 доларів США. Відповідно до п. 5 попереднього договору, у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявність підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу в розмірі 365900 гривень 00 копійок, що на день укладення договору еквівалентно 14996 США на протязі одного місяця. Таким чином, у відповідача виник обов"язок з повернення коштів позивачу 01.07.2020 року, який він міг виконати добровільно, та з 01.08.2020 року такий обов"язок відповідачем був прострочений, відповідно з цього моменту у позивача виникло право звернення до суду та нарахування інфляційних витрат та трьох процентів річних за порушення грошового зобов"язання. Посилаючись на викладене, представник позивача [PERSON] - адвокат Бєлоус Л.В. просила суд стягнути із відповідача на користь її довірительки грошові кошти у розмірі 432 873, 69 грн, а саме: 365900,00 грн. сплачені позивачем, як аванс за попереднім договором про укладення договору купівлі- продажу квартири від 23.01.2020 року, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 16 077,00 грн., інфляційні втрати від простроченої суми у розмірі 50 896,69 грн , а також усі понесені нею судові витрати. Ухвалою судді від 20.01.2022 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого засідання(ас.103, том1). Ухвалою судді від 20.01.2022 року заяву представника позивачки [PERSON] - адвоката Бєлоус Л.В. про забезпечення позову по цивільній справі № 759\\1038\\22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів - задоволено та заборонено суб"єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об"єктів нерухомого майна, що належать [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] до набранням чиності рішення по даній справі(ас.104, том1). Постановою Київського апеляційного суду від 23.08.2022 року ухвалу судді Святошинського районного суду м. Києва від 20.01.2022 року змінено в резолютивній її частині та викладено у наступній редакції, а саме: про часткове задоволення заяви [PERSON] та заборони суб"єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об"єктів нерухомого майна- земельної ділянки, кадастровий номер 3222480800:07:008:5299, площею 0,2163 га, що розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Хмільна. У задоволені заяви [PERSON] у іншій частині відмовлено. Ухвалою судді від 03.02.2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів - відмовлено (ас.182-183, том 1). 11.02.2022 року представником відповідача- адвокатом Калиновським Я.В. подано відзив на позовну заяву, згідно якого просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що неукладання договору купівлі-продажу квартири не є порушенням з боку відповідача. З урахуванням того, що позивач та відповідач не надсилали та не отримували пропозицій укласти основний договір, зобов"язання продати позивачу квартиру автоматично припинилося із закінченням визначеного попереднім договором строку укладання основного договору-01.07.2020 року. Відповідач не мав обов"язку повертати аванс ані 01.07.2020 року, ані у строк до 30.07.2020 року. Строк для повернення авансу в один місяць стосується не всіх, а окремих обставин, перелік яких є вичерпним. Жодної з перелічених обставин не існувало, зворотного не підтверджено жодним доказом. Строки повернення авансу в інших випадках в тому числі у зв"язку із закінченням терміну укладання основного договору, попереднім договором не визначаються. Ухвалою суду від 29.06.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду(ас.250, том1). В судове засідання представник позивачки [PERSON] - адвокат Бєлоус Л.В. не з"явилася, надала клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд про задоволення позову в повному обсязі(ас.10, том2). В судове засідання відповідач та його предстаник- адвокат Осадча Н.О. не з"явилися, надіслали до суду клопотання від 18.01.2023 року в якому просили суд розглянути справу у їх відсутність та просили суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на відзив на позовну заяву, який міститься в матеріалах справи(ас. 11.12, том2). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 23 січня 2020 року між [PERSON] (далі - Продавець) та [PERSON] (далі - Покупець) було укладено попередній договір про укладення договору купівлі - продажу квартири, зареєстрований у реєстрі за № 122 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М. (ас.10-11, том1). Відповідно до пункту 1 цього попереднього договору, у строк до тридцятого червня дві тисячі двадцятого року продавець забов`язується передати у власність передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу (далі - Основний договір), а покупець забов`язується прийняти і оплатити квартиру [ADDRESS] (тридцять сім), загальною площею 29,5 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1118 га, кадастровий номер якої - 3222486200:03:007:0304, що знаходиться в [ADDRESS] , по [ADDRESS] , під. №51 (п`ятдесят один) та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання, водовідведення та електроенергії) у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та Основним договором. Згідно з пунктом 4 попереднього договору, на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу у розмірі 365900 гривень 00 копійок, що на день укладення договору еквівалентно 14996 доларів США. Відповідно до п. 5 попереднього договору, у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявність підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу в розмірі 365900 гривень 00 копійок, що на день укладення договору еквівалентно 14996 США на протязі одного місяця. Зазначена сума розцінюється сторонами у договорі як аванс наступного договору купівлі-продажу. Зазначені грошові кошти не є завдатком, і на них не розповсюджуються норми цивільного законодавства України про завдаток; ці кошти не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням у розумінні частини першої статті 546 Цивільного кодексу України. Згідно з частинами 1, 3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. ст. 570, 571 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання й на забезпечення його виконання. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається в кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму в розмірі завдатку або його вартості. Окрім того, в диспозиції ч. 2 ст. 570 ЦК України зазначено: якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Верховний Суд України шляхом винесення 13 лютого 2013 року постанови зазначив, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів. У рішенні, винесеному 10 липня 2013 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, визначено, що внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Верховний Суд України в постанові від 25 вересня 2013 року зробив висновок, що правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Такої ж позиції дотримався Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 29 січня 2014 року, зазначивши, що правило статті 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Слід звернути увагу на позицію Вищого господарського суду України, викладену в постанові від 24 вересня 2014 року в справі № 909/117/14. Так, судом зазначено, що положення ч. 2 ст. 571 ЦК України (стосовно відшкодування другій стороні збитків, завданих порушенням або припиненням зобов`язання, забезпеченого завдатком) регулюють відшкодування завданої неналежним виконанням забезпеченого завдатком зобов`язання шкоди, тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін. Відповідно до висновку Вищого господарського суду України, викладеного у постанові від 10 грудня 2014 року (справа № 5/112/10), де суд зазначив, що за своєю правовою суттю гарантійний внесок є завдатком та до нього застосовуються правила, передбачені ч. 1 ст. 571 ЦК України, а саме: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Згідно постанови Вищого господарського суду України від 29 жовтня 2015 року (справа № 910/2510/15-г), сума завдатку (вартість рухомого майна, що передається як завдаток) може бути будь-якою, однак вона обов`язково має бути меншою, ніж загальна сума зобов`язання. Інакше така передача буде не передачею завдатку, а виконанням зобов`язання. Завдатком може бути забезпечено лише зобов`язання, що випливає з договору. Таким чином, з аналізу судової практики можна виділити такі критерії інституту завдатку: 1. Завдаток вноситься з метою забезпечення виконання наявного зобов`язання. 2. Завдаток може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. 3. Гарантійний внесок і завдаток є тотожними за своєю правовою суттю. 4. Завдатком є грошові кошти, що підлягають поверненню лише в тому випадку, якщо сторона, яка їх сплатила, доведе, що зобов`язання було не виконано не з її вини. 5. Положення ч. 2 ст. 571 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін. 6. Сума завдатку може бути будь-якою, однак вона обов`язково має бути меншою, ніж загальна сума зобов`язання. В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2012 року, від 14 березня 2012 року, від 27 липня 2011 року в справах про стягнення авансових платежів, сплачених за попередніми договорами, і розірвання таких договорів суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що в разі неукладення сторонами основних договорів у строк, визначений попередніми договорами, передані позивачами в рахунок оплати за основними договорами грошові кошти є відповідно до ст. 570 ЦК України не завдатком, а авансом і підлягають поверненню особам, які їх сплатили. Крім того, у рішенні, винесеному 10 липня 2013 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зробив висновок, що в разі неукладення договору підстави вважати передані кошти завдатком відсутні, тобто в такому випадку ці кошти є авансом (ч. 2 ст. 570 ЦК України). Більше того, суд звертає увагу на той факт, що кошти, сплачені в рахунок авансу, підлягають поверненню незалежно від того, з чиєї вини не було укладено договір, який сторони мали намір укласти. У постанові від 23 липня 2014 року, винесеній у справі № 910/24568/13, Вищий господарський суд України зазначає, що згідно з положеннями чинного в Україні законодавства авансом є грошова сума, яку перераховують відповідно до договору наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які має бути отримано (виконано, надано). Тобто в разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Крім того, Верховний Суд України в постанові від 25 вересня 2013 року зазначає, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Основний договір купівлі-продажу на квартиру [ADDRESS] Борщагівка, Києво-Святошиньского району Київської області, по [ADDRESS] , між сторонами, укладено не було. З огляду на вищевикладене, суд дійшов правильного висновку, що грошові кошти в розмірі 365900 грн., що на день укладання договору еквівалентно 14 996 доларів США, які були передані позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] , були передані в якості авансу на квартиру [ADDRESS] Борщагівка, Києво-Святошиньского району Київської області, по [ADDRESS] , а тому ці кошти підлягають поверненню. Крім того, враховуючи положення п. 5 попереднього договору, в якому сторони погодили, що в разі неукладення Основного договору Продавець повертає Покупцю сплачену суму авансу протягом місяця, відповідач мав повернути позивачу кошти не пізніше 30 липня 2020 року, таким чином, починаючи з 01 серпня 2020 року відповідач прострочив виконання свого грошового зобов`язання - повернення позивачу коштів у розмірі 365900,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений зговором або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним судом у Постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 904/312/18, аналіз приписів частини 2 статті 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що відповідальність боржника за порушення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування кредитором на суму грошового боргу індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми настає у разі невиконання або несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання перед кредитором. Верховний Суд у Постанові від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18 вказав: формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Враховуючи, що відповідачем не було виконано грошове зобов`язання перед позивачем, наявні підстави для нарахування на суму основного боргу та стягнення із відповідача 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат. Відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку ціни позову, 3 % річних від простроченої суми, складає 16 077,00 грн. Відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку ціни позову, інфляційні втрати від простроченої суми складають 50 896,69 грн. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доводи представника відповідача про те, що позивач та відповідач не надсилали та не отримували пропозицій укласти основний договір, зобов"язання продати позивачу квартиру автоматично припинилося із закінченням визначеного попереднім договором строку укладання основного договору від 01.07.2020 року, а тому відповідач не мав обов"язку повертати аванс ані 01.07.2020 року, ані у строк до 30.07.2020 року, є необгрунтованими, оскільки, як встановлено судом, згідно п. 5 попереднього договору, у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявність підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу в розмірі 365900 гривень 00 копійок, що на день укладення договору еквівалентно 14996 США на протязі одного місяця. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягненню із відповідача на користь позивача коштів в розмірі 432 873, 69 грн. Крім того,

Outcome: approved