Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений за реєстровим №105286 від 07.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 005-21059-170114 від 17.01.2014 року, укладеного з ПАТ «Дельта Банк», за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року в сумі 43 678, 57 грн., з яких: 32 889 грн. 32 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1500 грн. 00 коп. - строкова заборгованість за штрафами і пенями; 50 грн. 00 коп. - за вчинення нотаріусом виконавчого напису. В обґрунтування позову зазначено наступне. 01.10.2021 року [PERSON] було отримано від приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. виконавчий напис за реєстровим №105286, вчинений 07.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. і стягнення із позивача на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 005-21059-170114 від 17.01.2014 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року на загальну суму 43 678,57 грн., з яких 32889,32 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. - прострочена заборгованість за відсотками; 0,00 грн. - строкова заборгованість за комісією; 0,00 грн.- строкова заборгованість за відсотками; 1500,00 грн. - строкова заборгованість за штрафами і пенями; 50 грн. - за вчинення нотаріусом виконавчого напису, який від 23.09.2021 року перебуває на примусовому виконанні у виконавця у виконавчому провадженні за № 66925716. З вищевказаного вбачається, що 07.06.2021 року нотаріус, посилаючись на п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172, вчинив оскаржуваний ввиконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №105286. До вказаного пункту за №2 Постановою «Про внесення змін до переліку документів, якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Кабінетом Міністрів України від 26.11.2014 року за №662 були внесені, відповідні зміни, а саме доповнено даний Перелік новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборговано та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Однак, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в адміністративній справі №826/20084/14 (залишена в силі Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року), було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірно порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в тому числі і в частині внесення змін до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. за №1172. З вищевказаного, 07.06.2021 року нотаріус, порушуючи вимоги п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. за №1172 (з урахуванням Постанови Київського апеляційного адміністративне суду від 22.02.2017 року в адміністративній справі №826/20084/14 та ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року) вчинив оскаржуваний виконавчий напис на підставі не нотаріально посвідченому договорі кредиту. Таким чином, нотаріус, з підстав передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат» зобов`язаний був відмовити у здійсненні такої нотаріальної дії як вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, проте вчинив таку нотаріальну дію, у зв`язку із чим і порушив вимоги Закону. При таких обставинах, у відповідності до ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Враховуючи, що кредитний договір, на якому вчинено виконавчий напис не нотаріально посвідчений, оскаржуваний виконавчий напис підлягає визнанню судом таким, що не підлягає виконанню. Також, виконавчий напис містить посилання на заборгованість за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року (тобто за 9 днів) на загальну суму 43 678, 57 грн., з яких 32889,32 грн. -заборгованість за тілом кредиту, строкова заборгованість за штрафами і пенями - 1500 грн. та 50 грн. - за вчинення нотаріусом виконавчого напису. У відповідності до договору кредиту, строк кредиту складав 364 дні (п.2.4.), тобто до 17.01.2015 року, сума виданого кредиту складала 40000 грн. (п.2.3.), однак, у кредитному договорі не міститься посилання на погоджену неустойку (штрафні санкції) за порушення умов договору кредиту. Також, важливо вказати на пропуск загального трирічного строку позовної давності до тіла кредиту у розмірі 32 889, 32 грн., який вже минув станом на 07.06.2021 року - дату звернення відповідача до нотаріуса для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, оскільки основне зобов`язання за договором кредиту мало б бути виконане позивачем не пізніше 17.01.2015 року, за яким строк давності минув 17.01.2018 року. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). З вказаного вбачається, пропуск відповідачем загального трирічного строку позовної давності за стягненням тіла кредиту в сумі 32889,32 грн., за наслідком чого нотаріус мав би відмовити відповідачу у видачі виконавчого напису за наявності спору за зобов`язанням, та помилковість нарахування в період 25.05.2021 року по 03.06.2021 року розміру заборгованості за штрафними санкціями в сумі 1500 грн. (не у відповідності до умов кредитного договору), у зв`язку із чим розмір боргу у виконавчому написі є спірним та не відповідає дійсним обставинам у справі. Так, згідно статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - «Закон») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Порядок вчинення нотаріусом виконавчого врегульовано главою 14 Закону України «Про нотаріат» главою 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувачем на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат» ). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі і факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис, зокрема, з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів: нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствам установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається межах цього строку. Такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій містить (пункти 1, 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до статті 88 Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Однак, як вже вказувалось вище, строк давності минув ще 17.01.2018 року. При таких обставинах, у відповідності до ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Позивач, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції у справі № 6-158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умови що: нотаріусу надані всі необхідні документі, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; за наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. За правовою позицією у цивільній справі № б-887цс17: «Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводе заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав, порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав, неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Так, позивач не отримував ніяких письмових вимог від відповідача та взагалі не згоден із стягнутим розміром заборгованості за відсотками та неустойкою, оскільки вони стягнуті за межами трирічного строку позовної давності (за яким строк давності минув 17.01.2018 року). Позивач також взагалі не згоден із стягнутим розміром заборгованості за відсоткам: тілом кредиту, оскільки відсотки нараховані не у відповідності до умов кредитного договору, а тіло кредиту погашено у повному обсязі, про що може свідчити виписка по особовому рахунку позивача. Боржнику не було надіслано письмову вимогу, яка передувала зверненню кредитором до нотаріуса для вчинення оскаржуваного напису. Пропущений трирічний строк давності за стягненням тіла кредиту в сумі 32 889 грн. Розмір нарахованих штрафних санкцій в сумі 1500 грн. не відповідає умовам цього кредитного договору. На підставі вищезазначеного, вважає вказаний розмір заборгованості у виконавчому написі не безспірним. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено на договорі, який не посвідчений нотаріально, а саме на кредитному договорі, що був укладений у простій письмовій формі. Тому, враховуючи постанову Верховного Суду від 12.03.2020 р. у справі 757/24703/18-ц (вказаний правовий висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021р. у справі № 910/10374/17 та у справі №342/180/17 від 03 липня 2019р., позивач вважає розмір заборгованості у виконавчому написі є: спірним, безпідставним, надуманим, таким, що не відповідає вимогам закону та не підтверджений належними доказами, а отже та такою, що не підлягає задоволенню, а виконавчий напис вчинений на кредитному договору, що укладений у простій письмовій формі (нотаріально не посвідчений) необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої зазначив, що позов визнає в повному обсязі та просить повернути позивачеві у звязку з визнанням позову, 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа -, приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Д.С., в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї вимогу повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким у визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.206 ЦПК України.

Outcome: approved