Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-01 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Балагурак В.В., яка діє на підставі довіреності №5579-К-Н-О від 24.11.2020р., - звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог заявлено вимогу стягнути з відповідачів на користь банку заборгованість в розмірі 15925,72 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , мала кредитну заборгованість перед банком, яка на теперішній час складає 15925,72 грн. Відповідачі є спадкоємцями померлої і не відмовлялись від спадщини. Оскільки відповідачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] , то вони мають і відшкодувати заборгованість померлої перед банком, внаслідок чого банк звернувся до суду з цим позовом. Відповідачі заперечили проти позовних вимог та просили застосувати строк позовної давності. 12.11.2021р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. За клопотанням представника позивача ухвалою від 15.12.2021р. судом витребувано з Другої черкаської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] 11.01.2022р. від Другої черкаської державної нотаріальної контори до суду надійшла копія спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] На запит суду 29.12.2021р. до суду надійшов лист управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради з інформацією про перелік осіб, які були зареєстровані станом на 21.03.2018р. в одному помешканні разом з померлою [PERSON] 20.07.2022 р. представник відповідача [PERSON] - адвокат Шарая Л.О., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 12.04.2022р., - подала письмову заяву, в якій зазначила, що відповідачі не приймали спадщину після смерті [PERSON] , оскільки відсутнє будь-яке спадкове майно, а відтак і не мають нести відповідальність по борговим зобов`язанням померлої. Також в заяві просила застосувати строк позовної давності, оскільки претензія позивача до спадкоємців померлої була зареєстрована 21.08.2018р., а з даним позовом до суду позивач звернувся 10.11.2021р. 20.07.2022р. судом закрите підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, проте надали письмові заяви, в яких просили увесь розгляд справи проводити без їх участі /а.с. 205, 207/. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] , яка діє на підставі довіреності №6307-К-О від 03.08.2021р. - підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що відповідачі фактично прийняли спадщину, оскільки на момент смерті проживали разом зі спадкодавцем та не подавали заяви про відмову від спадщини. Зазначила, що успадковане майно та звичайні побутові речі як спадок, які залишилися як спадок в родині відповідачів після смерті [PERSON] , вартують не менше ціни позову. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Шарая Л.О. - в судовому засіданні 29.08.2022р. заперечила проти позову в повному обсязі. Пояснила, що про смерть [PERSON] позивачу стало відомо від відповідача [PERSON] , який надав позивачу копію свідоцтва про смерть, проте ніякої претензії до такого відповідача банком не заявлялось, а з позовом до суду банк звернувся вже після спливу трирічного строку з моменту направлення претензії нотаріусу. Тож представник відповідача вважає, що позивач пропустив строку пред`явлення вимоги та звернення до суду, а тому позов не підлягає задоволенню з цих підстав. Додала, що спадкова маса відсутня, а тому й відсутня необхідність спадкоємцям подавати заяву про прийняття чи відмову від прийняття спадщини. В судове засідання 21.12.2022 року представник Шарая Л.О. не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. Разом з тим, 22.11.2022 року остання подавала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 18.07.2012р. між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір, на підставі заяви останньої /а.с. 23 т.1/, за яким позивач (кредитодавець) надав [PERSON] (позичальник) кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено і з 31.01.2017р. він складав 8 100 грн. 04.09.2014р. [PERSON] для використання банківських послуг та кредитних коштів було видано кредитну картку № [NUMBER] /а.с. 53 т.1/. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть /а.с. 59 т. 1/. Станом на 02.01.2019р. розмір заборгованості по тілу кредиту по кредитній картці № [NUMBER] на ім`я [PERSON] складав 15925,72 грн., що підтверджується випискою про рух коштів по картковому рахунку /а.с. 16-21 т. 1/. Згідно відомостей управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради на момент смерті [PERSON] разом з нею в одному помешканні проживали її чоловік ( [PERSON] ) та діти ( [PERSON] та [PERSON] ) /а.с. 186 т. 1/. 21.08.2018р. позивачем надіслано до Другої черкаської державної нотаріальної контори претензію кредитора на суму 16892,92 грн. до спадкоємців [PERSON] , яка померла [INFO] /а.с. 224 т. 1/. На підставі такої претензії державним нотаріусом заведено спадкову справу №359/2018 та повідомлено позивача про те, що ніхто із спадкоємців померлого не звертався з заявою про прийняття спадщини /а.с. 234 т. 1/. 21.01.2021р. позивачем повторно направлено до Другої черкаської державної нотаріальної контори претензію кредитора до спадкоємців [PERSON] , але вже на суму 15925,72 грн. /а.с. 235 т. 1/. 08.06.2021р. позивачем направлено відповідачам [PERSON] та [PERSON] лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість померлої [PERSON] в розмірі 15925,72 грн. /а.с. 63-66 т. 1/. Відповідно до матеріалів спадкової справи №359/2018 до теперішнього часу ніхто із спадкоємців не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття чи відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] і відповідні свідоцтва про право на спадщину не видавались /а.с. 224-243 т. 1/. До теперішнього часу заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором б/н від 18.07.2012р. в розмірі 15925,72 грн. залишається не погашеною, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір щодо виконання зобов`язань в порядку правонаступництва, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Частиною першою статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тлумачення статті 526 ЦК свідчить, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Згідно ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1281 ЦК спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Статтею 1282 ЦК визначено обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Тлумачення статті 1281 ЦК свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів, а отже пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця і відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, як зазначалося вище, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим щодо законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. При вирішенні цього спору встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі №128/839/19 і має враховуватись при тлумаченні судом норм матеріального права під час розгляду подібних за змістом справ. По обставинам справи судом встановлено, що померла [PERSON] на момент своєї смерті мала невиконане грошове зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк», яке складається з розміру використаних померлою кредитних коштів, а отже відповідно до ст. 1218 ЦК таке зобов`язання входить до складу спадщини померлого. Також встановлено, що відповідачі, які на момент смерті спадкодавця проживали разом з нею і вважаються такими, що фактично прийняли спадщину, оскільки не подали заяв про відмову від спадщини. Разом з тим, пасивна поведінка відповідачів щодо вчинення дій з прийняття або відмови від прийняття спадщини обумовлена відсутністю спадкового майна, про що представник відповідача повідомила під час підготовчого судового засідання і зазначена обставина не була спростована позивачем. Доводи представника позивача щодо фактичного успадкування відповідачами речей побутового вжитку, вартість яких має перевищувати розмір позовних вимог, вочевидь не є достатньою мірою обґрунтованими, оскільки питання співрозмірності вартості таких речей і розміру позовних вимог (15925,72 грн.) є оціночним і має визначатись з врахуванням низки суб`єктивних факторів. В цьому контексті слід зауважити, що одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, саме до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, наявність спадкового майна та факт прийняття спадщини спадкоємцями, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, а також звернення з вимогою до спадкоємців боржника. Всупереч положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності у померлої [PERSON] будь-якого майна, яке увійшло до складу спадщини, що відкрилась після її смерті. При цьому слід зауважити, що позивач мав об`єктивну можливість надати інформацію з державних реєстрів щодо наявності за померлою зареєстрованих речових прав, оскільки така інформація на момент звернення з позовом до суду була відкритою (Державний реєстр речових прав на нерухоме майно; Єдиний державний реєстр транспортних засобів тощо). Також позивач мав можливість своєчасно заявити клопотання про витребування судом таких відомостей, якщо в нього були об`єктивні перешкоди для самостійного отриманні відповідної інформації. Не надано позивачем і доказів на підтвердження матеріального стану померлої в якості обґрунтування доводів про те, що рівень матеріального достатку померлої дозволяв накопичити наявність індивідуальних речей побутового вжитку, залишкова вартість яких з врахуванням нормального зносу на момент смерті спадкодавця могла перевищувати розмір позовних вимог, які на момент смерті [PERSON] у понад чотири рази перевищують показник рівня мінімальної заробітної плати (3 723 грн.; ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»). У постанові від 22.09.2021р. у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. У постанові Верховного Суду від 14.09.2021р. у справі №910/14452/20 зазначив, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц. Таким чином, суд не може вважати доведеними обставини, про які стверджує одна сторона і заперечує інша, якщо вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За таких обставин стороною позивача не надано суду доказів, які з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку свідчили б про те, що після смерті [PERSON] залишилося будь-яке майно, яке було предметом спадкування, а тому позовні вимоги про стягнення із спадкоємців грошових коштів за грошовим зобов`язання спадкодавця не підлягають задоволенню. Стосовно аргументів відповідачів про застосування строків позовної давності, то суд зауважує наступне. Верховний Суд в постанові від 09.02.2022р. у справі №522/13732/20 зазначив, що «суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач». Враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то відсутня необхідність розглядати питання про застосування строків позовної давності, оскільки це в даному випадку не впливає на результат судового рішення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2270 грн. /а.с. 1 т. 1/. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, то понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі вищевикладеного і

Outcome: dismissed