Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої, крім іншого майна, увійшов житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] проживав один та склав декілька заповітів щодо належного йому майна, відповідно до одного з яких зазначене нерухоме майно заповів позивачу. Вказуючи, що він у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] , однак нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавця, просив визнати за ним право власності на спадковий житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав та просить розглядати справу без його участі (а. с. 34). Відповідачі у підготовче засідання не з`явилися, подали до суду, кожен зокрема, письмові заяви, в яких вказали, що позов визнають повністю, не заперечують проти його задоволення та просять справу розглядати за їхньої відсутності (а. с. 31, 37) Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом статей 524, 548 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а. с. 7) і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Належність вищевказаного будинку спадкодавцеві [PERSON] підтверджується довідкою Турійської селищної ради № 167 від 21 вересня 2022 (а. с. 13). Право власності у встановленому законом порядку на зазначене нерухоме майно не зареєстровано (а. с. 14, 55). До складу спадкового домоволодіння входять житловий будинок «А-1» з прибудовою «а», загальною площею 60,0 кв. м, житловою площею 34,5 кв. м, погріб «Б-1», гараж «В-1», хлів «Г-1», дровітня «г», вбиральня «Д», літня кухня «Е-1», огорожа «№1, №2», колодязь «№3» (а. с. 16-18). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений Маковичівською сільською радою Турійського району Волинської області 01 червня 1999 року, відповідно до якого належну йому хату і всі надвірні споруди з усім майном заповів своєму сину - [PERSON] (а. с. 5). Родинні відносини між спадкодавцем та позивачем підтверджуються відповідним свідоцтвом про народження, зі змісту якого видно, що позивач [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] (а. с. 8). Відповідно до довідки Маковичівської сільської ради Турійського району Волинської області № 873 від 22 вересня 2003 року в управління та володіння спадковим майном [PERSON] з дня його смерті вступив [PERSON] (а. с. 45 на звороті). 26 вересня 2003 року позивач подав в державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на підставі якої було заведено спадкову справу (а. с. 42 на звороті). Заповіт, складений спадкодавцем [PERSON] 01 червня 1999 року, не змінювався і є дійсним. З огляду на вказане, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном [PERSON] і в контексті положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР є таким, що прийняв спадщину після смерті останнього. Постановою приватного нотаріуса від 26 липня 2022 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове нерухоме майно, які підтверджують його державну реєстрацію права власності та належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 15). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 252/2003 до майна померлого [PERSON] (а. с. 42-56), з яких також видно, що ніхто, крім позивача, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса не звертався, свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну спадкодавцю земельну частку (пай) видано позивачу. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 496 гривень 20 копійок; стягнути з відповідачів в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - по 248 гривень 10 копійок. На підставі викладеного, статей 524, 548, 549, 553, 554 Цивільного кодексу УРСР та

Outcome: approved