Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

заявник [PERSON] 28.12.2022 року звернувся в суд із заявою, з участю заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій просить встановити факт належності йому документів про освіту та трудовий стаж, що видані в період з 1974 року по 1981 рік на прізвище « [PERSON] », а саме: -свідоцтва про восьмирічну освіту від 15.06.1974 року (серії [NUMBER] ); -атестату про середню освіту від 30.06.1975 року (серії [NUMBER] ); -диплому від 26.06.1981 року (серії [NUMBER] ) із випискою до нього; -диплому кандидата наук від 01.02.1989 року (серії [NUMBER] ); -трудової книжки від 05.11.1981 року (серії [NUMBER] ). В обґрунтування заяви покликається на те, що він звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням №134550017126 від 20.06.2022 йому відмовлено, зокрема, тому, що не зарахований період навчання з 01.09.1976 року по 30.09.1981 року (згідно диплому серії [NUMBER] ), оскільки прізвище в дипломі не відповідає паспортним даним заявника - зазначено прізвище « [PERSON] ». Вказує, що у його свідоцтві про народження від 26.06.1959 року серії [NUMBER] батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , а він - [PERSON] . Відповідно, документи, які підтверджують освіту та трудовий стаж, що видані в період з 1974 року по 1981 рік видані на прізвище « [PERSON] ». 03.05.1990 року йому видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] із відміткою «повторне», в якому зазначені батьками [PERSON] та [PERSON] , а він - [PERSON] . В подальшому він отримав паспорт громадянина України на прізвище « [PERSON] », серії [NUMBER] від 18.12.1997 року. Вказує, що вищевказані розбіжності вже були об`єктом судового розгляду. Зокрема, під час спадкування за своєю матір`ю [PERSON] , рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06.12.2012 у справі №1304/10409/12 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що спадкоємець [PERSON] , який зазначений у заповіті померлої є [PERSON] . Встановлення факту належності йому документів необхідне йому для реалізації свого права на отримання пенсії. Також вказує, що у зв`язку із неодноразовими реорганізаціями закладів освіти, фактично втрачені документи, які могли б підтвердити наявність в нього відповідного трудового стажу, зокрема, відсутній механізм видачі йому відповідних документів із зміною прізвища в них. Заявник [PERSON] у судовому засіданні вимоги заяви про встановлення факту належності йому документів підтримав, надав пояснення, аналогічні до викладених у такій та просив заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Зубович - Яворська О.Я. проти задоволення заяви не заперечила, однак просила суд винести рішення із врахуванням поданих нею письмових пояснень, в яких зазначено, що ГУ ПФУ у Львівській області вважає, що заявником [PERSON] пропущено трьохрічний строк на звернення до суду із даною заявою, оскільки заявник знав про відмінності в зазначенні прізвища в документах найпізніше з 1989 року. Також звертає увагу суду на те, що згідно постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Заслухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Згідно із п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. При розгляді заяви суд враховує також положення п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, відповідно до якого при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Судом встановлено, що заявник [PERSON] згідно копії паспорта громадянина України, народився [INFO] у м. Львові (а.с.6). Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого російською мовою, таке засвідчує, що [PERSON] народився [INFO] у м. Львові, його батьками записані [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , що видано повторно згідно наявної відмітки, в такому зазначені батьками [PERSON] та [PERSON] , а він - [PERSON] (а.с.14). Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06.12.2012 у справі №1304/10409/12, яке набрало законної сили 17.12.2012, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме - що спадкоємцем « [PERSON] », який зазначений в заповіті [PERSON] , посвідченим [PERSON] , державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори 07.12.2004, за реєстрованим №3-4745, є « [PERSON] », [INFO] . Вказаним рішенням встановлено, що у свідоцтві про народження заявника, виданого повторно, невірно проведена транслітерація прізвища заявника. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003. Рішенням начальника відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ України в Донецькій області Гаврук Т. від 20.06.2022 №134550017126 [PERSON] було відмовлено в призначенні пенсії за віком з наступних підстав. [PERSON] надав сканкопії оригіналів документів: паспорта, ідентифікаційного коду, трудової книжки, довідок про навчання. До страхового стажу не зарахований період навчання з 01.09.1976 року по 30.09.1981 рік згідно диплому серії [NUMBER] та довідок від 13.04.2022 №138-А, 23-В, 24-В, виданих архівом Львівського національного університету імені Івана Франка, оскільки прізвище в дипломі та довідках не відповідає паспортним даним заявника (а.с.6). Як вбачається із копії диплому серії [NUMBER] Львівського національного університету імені Івана Франка та виписки із залікової відомості, такі видані [PERSON] (а.с.10, 11). Згідно свідоцтва про восьмирічну освіту серії [NUMBER] від 1974 року, атестату про середню освіту серії [NUMBER] від 1976 року, диплома кандидата наук серії [NUMBER] від 1989 року, трудової книжки серії [NUMBER] від 1981 року, такі документи видані [PERSON] , [INFO] (а.с.8,9,12,13). Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що зібраними у справі письмовими доказами підтверджено, що документи заявника [PERSON] , які були видані до 1990 року, тобто до дня повторної видачі свідоцтва про народження із транслітерацією прізвища заявника, як « [PERSON] », були видані прізвище « [PERSON] », яке зазначено у первісному свідоцтві про народження від 1959 року. Суд приймає до уваги, як належні та допустимі, покликання заявника на те, що у зв`язку із неодноразовими реорганізаціями закладів освіти, фактично втрачені документи, які могли б підтвердити наявність в нього відповідного трудового стажу, зокрема, відсутній механізм видачі йому відповідних документів із зміною прізвища в них. За таких обставин, суд вважає, що встановлення факту належності [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) документів про освіту та трудовий стаж, що видані в період з 1974 року по 1981 рік на прізвище « [PERSON] », не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, заявник [PERSON] в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення та в судовому засіданні обґрунтовував, для відновлення яких саме порушених прав йому необхідно, щоб суд встановив факт, що має для заявника юридичне значення, а саме необхідна заявнику для призначення пенсії за віком. Таким чином, суд приходить до висновку про підставність внесеної заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Суд не приймає до уваги покликання представника заінтересованої особи на те, що заявником пропущено трьохрічний строк позовної давності, виходячи із наступних міркувань. Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У даному випадку підставою звернення заявника [PERSON] до суду була відмова в призначенні пенсії за віком згідно рішення начальника відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ України в Донецькій області Гаврук Т. від 20.06.2022. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що днем, коли [PERSON] дізнався про своє невизнане право на пенсію на віком є день одержання вищевказаного рішення від 20.06.2022, тобто строк позовної давності ним не пропущений. При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved