Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10.10.2017 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сімейне життя між сторонами не склалось. Під час спільного проживання сторони конфліктували через зловживання відповідачем спиртним. Постійні претензії з боку чолові\-ка, образи, безпідставні звинувачення, зруйнували почуття любові та довіри. Спільне господарство та спільного бюджету сторони не ведуть. Шлюб існує формально, а його збереження суперечить інтере\-сам позивача. Враховуючи викладене, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 10.10.2017 року Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 443. Крім цього, позивач просить після розірвання шлюбу залишити за нею дошлюбне прізвище « [PERSON] » та судові витрати у справі залишити за нею. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.12.2022 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання позову. Крім цього, відповідач у поданій заяві просить вирішити питання повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення. Як встановлено з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10.10.2017 року Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, 10.10.2017 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] та після реєстрацію шлюбу чоловіку та дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Згідно свідоцтва про зміну серії [NUMBER] , виданого 01.02.2022 року Маневицьким відділом державн6ої реєстрації актів цивільного стану у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) [PERSON] , [INFO] , 01.02.2022 року змінив прізвище, про що складено відповідний актовий запис № 1. Після державної реєстрації зміни імені є відповідач має прізвище " [PERSON] ". Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми, обставини по справі та позицію сторін щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім`ї в даному випадку буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Як встановлено у судовому засіданні, сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, в сім`ї втрачена взаєморозуміння та спільні інтереси, шлюб існує лише формально й зберегти сім`ю не можливо. Зважаючи на дійсні причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та інтересам неповнолітньої дитини. Таким чином суд, повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку про те, що слід розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 10.10.2017 року Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 443. Крім цього, відповідач у поданій заяві про визнання позову просить повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції\~до платіжної\~інструкції на\~переказ готівки\~№ 0.0.2783608642.1\~від 19.12.2022\~року встановлено,\~що [PERSON] було сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн. за подання позову в Ковельський міськрайонний суд Волинської області. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, й разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~7\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~уразі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Таким чином, позивачеві слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Крім цього, решту судових витрат суд залишає за позивачем згідно вимог позовної заяви.

Outcome: approved