Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В своєму позові зазначила, що з 22 січня 2022 року перебувала з відповідачем в шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2022 року. Вони з відповідачем є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Але відповідач відмовляється допомагати утримувати свою дитину. На численні дзвінки та прохання позивача допомогти в утриманні дитини відповідач категорично відмовляє. Тому позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 10 листопада 2022 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач відзиву на позов не надав. Інші заяви по суті справи або клопотання сторони суду не подавали. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. При цьому представник позивача звернувся до суду з заявою, у якій просив справу розглянути за його відсутності та за відсутності позивача. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки не повідомив. З клопотаннями до суду не звертався. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17 квітня 2020 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (а.с.5). Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Доказів на спростування даної обставини відповідачем суду не надано. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , батько не надає, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. За вимогами ч.1 ст.183 СК України частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При ухваленні даного рішення та визначенні розміру аліментів судом враховано обставини, передбачені ст.182 СК України. Крім того, при вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги, що прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», на час розгляду справи становить 2272 грн.\~ Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). Саме такий розмір аліментів має забезпечити право малолітнього [PERSON] на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 09 листопада 2022 року дня звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Тому дане рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов судом задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати позивача складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 15000 грн., що підтверджується договором №04-09/1 про надання правової допомоги від 04 вересня 2022 року, додатковою угодою №1 від 02 листопада 2022 року, актом приймання-передачі виконаних робіт/послуг із надання правової допомоги із детальним описом робіт/послуг, виконаних адвокатом станом на 03.11.2022 року, квитанцією до прибуткового касового ордера №15 від 03 листопада 2022 року. Відповідно до ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 3\~ст. 137 ЦПК України\~визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи предмет судового розгляду, сталість судової практики у подібній категорії справ, суд не вважає обґрунтованим включення до розрахунку вартості правової допомоги пункту про пошук, аналіз судової практики. Крім позовної заяви, інші заяви по суті справи, письмові пояснення чи заперечення позивач до матеріалів справи не подавала. Тому суд вважає безпідставним включення до розрахунку вартості правової допомоги пункту про складання заяви по суті спору/справи (крім позовної заяви), письмових пояснень/заперечень. Дана справа є справою незначної складності, розглядається судом у спрощеному позовному провадженні. Тому, виходячи зі звичайної вартості таких послуг, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. на відшкодування вартості одержаної правової допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved