Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 13 вересня 2022 року, в якій просила суд: визнати дійсним договір обміну квартир, посвідчений 27 листопада 1997 року на Українській біржі нерухомості, реєстраційний номер №1-180, відповідно до якого однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON] , а квартира за адресою: [ADDRESS] у власність [PERSON] ; встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , правовстановлюючого документу договору обміну, посвідченого 27 листопада 1997 року на Українській біржі нерухомості, реєстраційний номер №1-180, зареєстрованого в КП «Криворізьке БТІ» 09 січня 1998 року у книзі 34П-336-336. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [INFO] померла мати заявника [PERSON] , якій за життя на праві приватної власності належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , набута нею у власність на підставі договору обміну нерухомого майна від 27 листопада 1997 року, посвідченого на Українській товарній біржі, реєстраційний номер №1-180. Будучи єдиною спадкоємицею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , її донька [PERSON] звернулася до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 03 травня 2022 року. Державним нотаріусом заведено спадкову справу за №169/2022, однак постановою від 17 серпня 2022 року у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено з огляду на відсутність нотаріального посвідчення договору обміну квартири, яка є об`єктом спадкування, як правовстановлюючого документу, що ставить під сумнів його дійсність. Крім того, нотаріусом було виявлено розбіжність у наданих [PERSON] документах: у свідоцтві про смерть прізвище спадкодавиці зазначене як « [PERSON] », в той час як в договорі обміну « [PERSON] ». Оскільки товарна біржа, яка здійснювала реєстрацію договору міни, припинила свою діяльність, однак під час укладення договору обидві сторони погодили усі істотні умови, [PERSON] зареєструвала за собою право власності на вищезазначену квартиру у встановленому законом порядку, якою володіла до дня смерті та проживала в ній, тому визнання цього договору дійсним можливе виключно в судовому порядку. Стосовно виявленої розбіжності у прізвищі спадкодавиці, позивач зазначила, що фактично це обумовлене формальною технічною опискою в написанні прізвища, адже усі інші дані набувача майна [PERSON] зазначені вірно. Враховуючи встановлення вказаних обставин, які виключають можливість видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , з метою забезпечення реалізації спадкових прав [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 04 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.17). Ухвалою суду від 27 жовтня 2022 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів з КП «Криворізьке РБТІ» ДОР та Третьої Криворізької державної нотаріальної контори (а.с.25-26). Витребувані відомості на виконання ухвали суду надійшли 21 грудня 2022 року. Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, неодноразово викликалась у встановленому законом порядку, у тому числі на підставі ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом публікації оголошення на сайті Судова влада. У межах визначеного судом строку відзив на позов не подала, заяв про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило. Представник відповідача Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради Дядюк М.В. правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. При вирішенні спору покладалась на розсуд суду. Правом на подання відзиву чи письмових пояснень не скористалась. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Української біржі нерухомості (Криворізька філія), в судове засідання не з`явився, письмових пояснень щодо пред`явлених вимог не подавав. Заяв про відкладення розгляду справи від нього суду не надходило. За даних обставин суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності учасників справи на підставі обсягу наявних у справі доказів. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази, врахувавши позицію учасників справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON] (рос. [PERSON] ), народилась [INFO] в м. Димитровоград Ульянівської області, Росія, що слідує зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 серпня 1967 року (а.с.8). Факт зміни прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку з державною реєстрацією шлюбу підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24 вересня 1988 року та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с.9, 44-45). 27 листопада 1997 року між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з другої сторони, було укладено договір обміну, за умовами якого [PERSON] міняє належну їй на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13 жовтня 1994 року однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 35,5 кв.м., у тому числі житловою площею 20,6 кв.м., на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 34,66 кв.м., у тому числі житловою площею 17,2 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03 грудня 1996 року. Обмін квартирами між сторонами проведено без доплати (п.4 договору). Договір обміну зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Криворізька філія) за реєстраційним номером 1-180 відповідно до Протоколу відкритих торгів №180 від 27 листопада 1997 року, та на підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» нотаріальному посвідченню не підлягав (а.с.10). На підставі\~зазначеногодоговору обміну від 27 листопада 1997 року право власності на житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] КП «Криворізьке РБТІ» ДОР 09 січня 1998 року у реєстровій книзі 34П-336-336, що підтверджується відповідною відміткою на зворотному боці договору обміну (а.с.10-зворот) та відповіддю КП «Криворізьке РБТІ» ДОР №870 від 23 листопада 2022 року, наданою на виконання ухвали суду (а.с.53). Аналогічні відомості зазначені у довідці КП «Криворізьке РБТІ» ДОР від 03 травня 2022 року №195868 (а.с.48). Одразу після набуття у приватну власністю житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] [PERSON] зареєструвала в ньому своє місце проживання (20 лютого 1998 року), де значилась зареєстрованою та проживала увесь час (а.с.48-зворот). [INFO] [PERSON] померла, що слідує зі свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] від 14 лютого 2022 року, виданого Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування здійснюється за законом або заповітом. Враховуючи відсутність складеного та посвідченого за життя [PERSON] заповіту чи спадкового договору, що слідує з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 03 травня 2022 року №68876637 (а.с.46-зворот), спадкування належного їй за життя майна здійснюється в порядку спадкування за законом відповідно до черговості, визначеної ст.ст.1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Будучи єдиною спадкоємицею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , її донька [PERSON] 03 травня 2022 року звернулася до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Ситнік О.О. цього ж дня заведено спадкову справу за №169/2022 (номер у Спадковому реєстрі 69261204), що слідує з Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 03 травня 2022 року №68877105 (а.с.47). Однак, постановою державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Ситник О.О. від 17 серпня 2022 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.12). Причиною відмови стали невідповідність правовстановлюючого документу на нерухоме майно (договору обміну від 27 листопада 1997 року) вимогам чинного законодавства з підстав відсутності його нотаріального посвідчення, що впливає на його дійсність. Крім того, у наданих спадкодавицею [PERSON] документах виявлено розбіжності: у свідоцтві про смерть спадкодавиці її прізвище зазначене як « [PERSON] », в той час як у договорі обміну « [PERSON] ». Оскільки правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності [PERSON] на квартиру відсутній, тому питання належності цього майна попередньому власникові повинне вирішуватись у судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, зокрема, в частині визнання правочину дійсним, суд виходить з такого. Встановленим судом обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору міни нерухомого майна, передбачені\~ст.227, 241, 242 ЦК УРСР 1963 року, норми якого діяли на момент укладення угоди, дійсність якої як правовстановлюючого документу позивач має намір підтвердили в судовому порядку, що визначає для неї можливість реалізації спадкових прав на це майно після смерті попереднього власника у подальшому. Відповідно до\~ст.241,\~242\~ЦК УРСР,\~за договором\~міни \~між \~сторонами \~провадиться \~обмін \~одного майна\~на інше. Кожний\~з тих,\~хто бере\~участь у\~ міні,\~ вважається\~ продавцем\~того майна,\~яке він\~ дає\~ в\~ обмін,\~ і\~ покупцем\~ майна,\~ яке\~ він\~одержує. Договір\~міни,\~в якому\~однією або\~обома сторонами\~ є\~ державні\~організації,\~ може\~ бути\~ укладений\~ лише\~у випадках,\~передбачених законодавством\~Союзу РСР\~і Української\~РСР. До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає зі змісту відносин сторін. За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. При цьому, ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, діючій на час укладення договору) передбачено, що не підлягають нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Аналіз вказаних норм в їх сукупності приводить суд до переконання про існування колізії в матеріальних нормах, що визначали вимоги до форми угоди щодо відчуження нерухомого майна. Судовим розглядом встановлено, що при укладенні договору обміну квартир від 27 листопада 1997 року сторони керувались ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір міни нерухомого майна укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Відповідне посилання на ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) міститься безпосередньо у змісті договору в частині зазначення відомостей про його реєстрацію на товарній біржі. Не дивлячись на відсутність нотаріального посвідчення договору, на його підставі право власності на відчужуваний об`єкт нерухомості було зареєстроване за [PERSON] КП «Криворізьке БТІ» 09 січня 1998 року у реєстровій книзі 34П-336-336. Суд зауважує, що реєстрація в бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на квартиру на підставі договору міни, посвідченого товарною біржею, а не нотаріусом, станом на 1997-1998 р.р. не суперечила чинному на той час законодавству. Відтак, здійснивши державну реєстрацію у бюро технічної інвентаризації права власності за [PERSON] , держава цим самим визнала її право власності на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічні приписи передбачено ч.2 ст.220 ЦК України у діючій реакції. З огляду на вищевикладене, вбачається, що сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору обміну та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України "Про товарну біржу", однак відповідно до ч.2 ст.227 ЦК УРСР зареєстровано в БТІ у передбаченому законом порядку, угода з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, таким чином [PERSON] набула право власності на квартиру і правомірно володіла нею до дня смерті. Оскільки договір обміну нерухомого майна від 27 листопада 1997 року було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, можна зробити висновок, що сторони добросовісно помилялися щодо відсутності необхідності нотаріального посвідчення договору, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Як вказувала позивач, що не спростовано в ході судового розгляду, саме при зверненні до нотаріуса з метою прийняття спадщини після смерті [PERSON] було встановлено наявність розбіжностей в прізвищі спадкодавиці у свідоцтві про її смерть, де вона зазначена як « [PERSON] » з прізвищем, зазначеним у договорі обміну, де її прізвище зазначене « [PERSON] ». Виявлена суперечність поставила під сумнів не тільки належність спадкодавиці правовстановлюючого документу, а й належність житлового приміщення загалом. Встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документу (договору обміну) в судовому порядку надасть позивачеві можливість довести дійсність належності її матері спадкового майна, та як наслідок, безперешкодну реалізацію нею спадкових справ після смерті матері в подальшому. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає справи про\~встановлення фактів, що мають\~юридичне\~значення. \~ \~ \~ \~Згідно з\~п.6 ч.1 ст.315 ЦПК\~України, суд розглядає справи про встановлення\~факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. \~ \~ \~ \~Згідно з висновками Європейського Суду з прав людини, викладених у п.45 рішення у справі "Бочаров проти України" від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року «… суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів…». З наданих позивачем та досліджених письмових доказів в їх сукупності суд дійшов висновку про те, що розбіжності у написанні прізвища [PERSON] у свідоцтві про її смерть з договором обміну від 27 листопада 1997 року обумовлені допущенням технічної описки в результаті невірного перекладу її прізвища з російської мови « [PERSON] » на українську, де в одному випадку воно зазначене як « [PERSON] », в іншому « [PERSON] », оскільки всі інші її анкетні дані, а саме ім`я, по батькові, співпадають з тими даними, що зазначені у свідоцтві про її смерть та інших документах, що містяться у спадковій справі. Відтак суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог із встановленням факту належності [PERSON] договору обміну від 27 листопада 1997 року, в якому вона зазначена як [PERSON] , що знайшов своє підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами в їх сукупності та має для позивача істотне юридичне значення для подальшої реалізації спадкових прав після смерті матері. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд зазначає, що визнання оспорюваного правочину дійсним та встановлення факту його належності [PERSON] надасть можливість віднесення квартири за адресою: [ADDRESS] до спадкового майна після смерті [PERSON] , та відповідно реалізації її спадкоємцями прав на це майно. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача та не пред`явлення нею вимог про компенсацію понесених судових витрат по справі, а тому суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору за пред`явлення даного позову залишити за позивачем.

Outcome: approved