Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-04 00:00:00

Звернувшись до суду з цією заявою, [PERSON] зазначив, що 27.04.2013 року він уклав шлюб з [PERSON] , котрий зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 441. [INFO] в них народився син [PERSON] . Протягом тривалого часу [PERSON] провокує скандали в родині, чинить психологічній тиск на дитину, ображає і б`є сина. Вперше за час спільного життя [PERSON] шляхом обману виїхала сама та вивезла сина за місцем проживання своєї матері, у м. Краматорськ Донецької області, повідомиши, що вона з сином залишиться проживати у м. Краматорську Донецької області, та не збирається повертатися до м.Києва. Проте домовленість між ними щодо проживання малолітнього сина з нею на той час, як і на теперішній, досягнута не була. Заявник вважає, що [PERSON] самовільно, одноосібно змінила місце проживання спільного малолітнього сина. Заявник зазначає, що в провадженні Краматорського міського суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до нього про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 16.07.2020 року був наданий строк на примирення, що викликало незадоволення та агресію у [PERSON] , після чого при спілкуванні з сином на його тілі він виявив тілесні ушкодження (гематому/синець під правим оком). Це викликало у нього, заявника, тривогу та занепокоєння за стан здоров`я дитини. Через незаконні дії [PERSON] син позбавлений не лише уваги, а й матеріального забезпечення з його, заявника, боку через відмову матері таке забезпечення прийняти, що є також, на думку заявника, формою економічного насилля з боку [PERSON] . Заявник зазначає, що у смс-повідомленнях [PERSON] постійно принижує його, називаючи безхатьком, терористом, злодієм, тим самим налаштовуючи сина проти його. Так, в СМС від 02.02.2022 року та 18.02.2022 року, [PERSON] докоряє його, [PERSON] , тим, що він нібито живе на теплотрасі або на вокзалі, як людина безхатько, що не відповідає дійсності і принижує його. Зазначене, на думку заявника, свідчить про наявність з боку [PERSON] систематичних дій, спрямованих на відчуження його, батька, і є домашнім психологічним насильством. Заявник також зазначає, що 16.07.2020 року з боку [PERSON] до сина мало місце застосування грубої фізичної сили, про що свідчила гематома/синець під правим оком, що за своєю формою є фізичним насильством. 04.03.2021року син був допитаний в поліції з метою схилення до надання ним завідомо неправдивих показань та пояснень в рамках досудового розслідування в кримінальному провадженні №1202105230000182 від 19.02.2021 року, що за своєю формою, на думку заявника, є психологічним/фізичним насильством. 20.05.2021року [PERSON] було заборонено отримання сином від нього, батька, через його представників, адвокатів Фогеля В.В. та Семенової М.В., під час їх візиту до м. Краматорськ іграшок та мобільного телефону, у тому числі, задля створення умов для дистанційного навчання та частішого спілкування з ним, що за своєю формою, на думку заявника, є економічним насильством, а також заборонено шкільним психологом [PERSON] від імені матері представнику заявника,адвокату Семеновій М.В., вжиття заходів з діагностичної роботи з сином на його, заявника, прохання, через занепокоєння його станом, зовнішнім виглядом. Після вказаних подій, син, [PERSON] , протягом тривалого часу не виходив на зв`язок, що викликало у нього, заявника, тривогу та побоювання за безпеку дитини, спричинило емоційну невпевненість, безпорадний стан і розпач через неспроможність захистити сина від дій кривдника. 13.10.2021року, у вечорі, при черговій спробі дізнатися про успішність [PERSON] від класного керівника, йому стало відомо, що син перебуває на самоізоляції через КОВІД-19 у зв`язку з хворобою матері. 15.10.2021року, він, заявник, приїхав за заявленою адресою знаходження сина, проте там нікого вдома не було, стан та місцезнаходження ані дитини, ані [PERSON] встановити не вдалося. З`ясувалося, що до лікарів [PERSON] не зверталася і, що відбувалося з дитиною, йому невідомо. Цей факт, на його думку, однозначно вказує на те, що [PERSON] не зважає на життя та здоров`я дитини, приховує стан сина від нього, батька, тим самим, обом завдає психологічну травму. 25.10.2021року, при черговій спробі дізнатися про стан сина, він особисто з`ясував, що дитина перебувала цілий день одна, замкнена у квартирі, без засобів комунікації та можливості самостійно відчинити двері, на що була подана заява до поліції та проведена оцінка ризиків. Органам поліції встановити місцезнаходження [PERSON] протягом дня не вдалося, остання з`явилася вдома лише у вечірній час. Викликану поліцію до будинку не впустила. Потім приїхали невідомі особи у формі співробітників поліції, пройшли до квартири, після чого один з них вийшов і став під вікнами перевіряти документи і вести допит його, [PERSON] , при цьому було видно, що [PERSON] за всім цим спостерігав у вікно, а відійти йому перешкоджали [PERSON] та другий невідомий у формі поліції. Таким чином, на думку заявника, підтверджується факт насильства і над сином, і над ним, заявником. З 01.11.2021 року [PERSON] був постійно відсутній на дистанційних заняттях без поважних причин. Зі слів директора Краматорської ЗОШ І-ІІІ ст. №5 та класного керівника дитини [PERSON] , мати дитини [PERSON] не може та не бажає забезпечити участь дитини у синхронному режимі через відсутність технічних засобів навчання. В той же час, йому заявнику, достовірно відомо, що [PERSON] має комп`ютерні засоби з доступом до мережі Інтернет, що підтверджується завучем на засіданні заступника мера, а так само те, що малолітня дитина замкнена матір`ю цілими днями як арештована. Враховуючи те, що [PERSON] відмовляється отримувати від нього, заявника, поштові відправлення з речами для сина, у тому числі і для повноцінної участі сина на уроках дистанційного навчання, 05.11.2021 на адресу навчального закладу ним було надіслано новий телефон/смартфон з встановленими додатками та налаштований спеціально для дистанційного навчання дитини. Відправлення так і не було отримано адресатом. Директор школи дав свідчення інспектору ювенальної поліції м.Краматорська, про те, що [PERSON] систематично позбавляє дитину речей та уваги. Таким чином, на думку заявника, [PERSON] , позбавляє дитину не лише батьківської уваги, а й матеріального забезпечення з боку батька, що є також формою економічного насилля з її боку. 11.11.2021року відбулося фотографування сина [PERSON] з табличкою з зображенням дати на білому аркуші, як заарештованого, невстановленими особами. В цей день у присутності свого представника, знаходячись у Краматорському РУП ГУНП, він, [PERSON] , намагався з`ясувати, де і з ким знаходиться його син. На його заяви про встановлення місцезнаходження сина співробітник поліції на особистому телефоні продемонстрував фотографію сина [PERSON] з табличкою із зображенням дати « [INFO] » на білому аркуші, як заарештованого, у невідомому місці, та зі слідами побоїв (гематоми на лобі, пошкодження носа, пальців руки та суглоба, синці під очима та розширені зіниці). Наведені факти свідчать про те, що над дитиною відбувається не лише психологічне, а й фізичне насильство з боку [PERSON] та її оточення, а від батька приховується дитина та сліди насильства або будь-яка інформація про її стан. 15.11.2021 року під час відвідування ним,заявником, школи, в котрій навчається його малолітній син [PERSON] , його було насильно виведено зі школи невідомим чоловіком, який втік з дитиною на автомобілі в невідомому напрямку. Пізніше дитина була передана [PERSON] , що свідчить про співучасть матері у насильстві та використанні дитини як предмету торгу та впливу на нього, заявника. Також йому стало відомо, що син не відвідує школу. Підставами для цього є то сімейні обставини, то переведення на дистанційну форму навчання, то на сімейну форму навчання, і лише на той період, коли він, [PERSON] , перебував у м.Краматорську, що, на його думку, однозначно вказує, що [PERSON] маніпулює дитиною, і при цьому нехтує своїми прямими батьківськими обов`язками щодо забезпечення участі сина в здобутті освіти. 24.12.2021 року він, заявник, отримав СМС повідомлення, в котрих [PERSON] принижувала його, називаючи безхатьком, терористом, злодієм. Ті ж самі фрази щодо нього почав використовувати також і малолітній син. Він, заявник, вважає, що [PERSON] навмисно, користуючись довірою дитини та вседозволеністю, формує у нього образ батька як небезпечного правопорушника, якого необхідно остерігатися. Зазначене, на його думку, свідчить про наявність систематичних дій з боку [PERSON] , спрямованих на відчуження батька, що є домашнім психологічним насильством. 31.12.2021 року [PERSON] , незважаючи на численні прохання, приховала дитину, відмовилася приймати та передавати надіслані дитині святкові подарунки, чим завдала йому, заявнику, психологічної травми. 09.01.2022 року відбулася шестихвилинна розмова з сином, в ході якої він механічно повторював принизливі фрази щодо нього, заявника, не в змозі був відповісти на прості побутові запитання, не міг сказати, що їв, що робив, чи грав конструктором. Стверджував, що ніколи не грав у «ЛЕГО» і жодних конструкторів у нього ніколи взагалі не було; від нього, заявника, він ніколи не отримував жодного подарунка та іграшок. Після запитання про стан здоров`я розмова різко перервалася. Цей факт, на думку заявника, однозначно свідчить про психологічний тиск на сина з боку [PERSON] та її оточення, використання дитини як зброї проти нього, [PERSON] , та тотальний контроль за спілкуванням. Він, заявник, вважає, що у дитини щось відбувається з пам`яттю, а сукупність подій вказує на прояви амнезії, яка може бути наслідками фізичного насильства та струсу мозку після ударів по голові. Вважає, що дитині необхідна кваліфікована допомога та захист від насильницьких дій кривдника [PERSON] та її оточення. Багаторазово він, заявник, звертався з письмовими повідомленнями до правоохоронних органів, служби у справах дітей та сім`ї в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина, але і досі потерпає від насильства з боку [PERSON] . На підставі його заяв відкриті кримінальні провадження за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, за фактом злісного невиконання [PERSON] обов`язків по догляду за дитиною; за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, а фактом залишення в небезпеці малолітньї дитини; за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 135 КК України, за фактом порушення карантинних умов і схильності до небезпеки життя дитини, під час хвороби на КОВІД-19; за ознаками скоєння злочину, передбаченого ст. 356 КК України. Заявник зазначає, що згідно з відомостями з поліції [PERSON] перебуває на профілактичному обліку у зв`язку з домашнім насильством. Йому, [PERSON] , достеменно відомо, що [PERSON] під час воєнного стану залишала сина одного в квартирі за адресою: [ADDRESS] , у тому числі, і під час обстрілів. [PERSON] виїхала разом з сином орієнтовно лише 2-4 квітня 2022 року з м.Краматорську, після отримання повідомлення з прокуратуры про слідчи діі та про кримінальне провадження за ознаками правопорушення, яке передбачено також ст. 111 ККУ. Заявник вважає, що вони виїхали до м.Маріуполя, де дитина також продовжує наражатися на небезпеку через масовані обстріли. Згідно відповіді на його заяву до поліції в Дніпропетровській області щодо встановлення місця перебування його сина, ним була отримана відповідь, що зі слів [PERSON] , вона з сином перебуває в західній Україні. Однак назвати точне місце знаходження вона відмовилась. Відповідно до відповіді на адвокатський запит до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, отриманої 06.05.2022р., син [PERSON] перетнув державний кордон України 06.04.2022р. у пункті пропуску Рава Руська в супроводи невідомих осіб. Де знаходиться зараз його син достовірно невідомо. Однак, 06.06.2022 року в ході кілька хвилинної розмови з сином, [PERSON] сказав, що він вдома та дім його- м.Краматорськ. Зазначене, на його думку, доводить знущання, насильство і навмисне наражає на небезпеку життя і здоров`я [PERSON] . З урахуванням наведеного, заявник просив суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , на строк 6 місяців з забороною щодо проживання, перебування разом із [PERSON] , [INFO] ; наближення ближче ніж на 250 метрів до місця фактичного проживання/ перебування [PERSON] , [INFO] ; спілкування в провокуючій, принизливій та погрозливій формі з [PERSON] ; вести листування, телефонні переговори, або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Під час судового розгляду заявник і його представник, адвокат Семенова М.В., підтримали заяву, просили задовольнити, Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася. 04.01.2023 року направила на адресу суду відзив, в котрому вказала, що не погоджується з заявою [PERSON] . Зазначила, що останній є громадянином Ізраїлю та росії. До адреси, зазначеної в заяві ( [ADDRESS] ), він не має ніякого відношення, був виселений з даної адреси через несплату орендної плати. Наразі [PERSON] проживає в Ізраїлі. [PERSON] зазначила, що бажає приймати участь в судовому засіданні особисто зі своїм адвокатом, але знаходиться з дитиною в евакуації, тому просила призупинити судовий процес. Суд розглядає справу за відсутності заінтересованої особи, оскільки відповідно до положень ст. 350-5 ЦПК України така справа розглядається протягом 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи. З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у шлюбі, котрий зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 441. [INFO] в них народився син [PERSON] . Встановлено, що в провадженні Краматорського міського суду Донецької області перебуває цивільна №234/8563/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 16.07.2020 року сторонам наданий строк на примирення. Також встановлено, що в Краматорському міському суді Донецької області перебуває цивільна справа № 234/11607/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини і за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] з аналогічними позовними вимогами. Надані під час розгляду справи пояснення заявника, досліджені під час судового розгляду письмові докази, електронні докази звуко- і відео- запису свідчать про те, що між [PERSON] і [PERSON] тривалий час існує конфлікт з приводу їх подружнього життя, існує спір з приводу місця проживання їх сина [PERSON] , [INFO] . В заяві про видачу обмежувального припису заявник [PERSON] посилається на те, що [PERSON] здійснює фізичне, психологічне та економічне насильство по відношенню до їх сина [PERSON] . Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", що регулює спірні правовідносини, передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Статтею 350-6\~ЦПК України\~передбачено,\~що,\~розглянувши заяву\~про видачу\~обмежувального припису,\~суд ухвалює\~рішення про\~задоволення заяви\~або відмову\~в її\~задоволенні.\~У разі\~задоволення заяви\~суд видає\~обмежувальний припис\~у вигляді\~одного чи\~декількох заходів\~тимчасового обмеження\~прав особи,\~яка вчинила\~домашнє насильство,\~передбачених Законом\~України "Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству"\~на строк\~від одного\~до шести\~місяців. Згідно з частин першої і третьої ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи надані заявником і дослідженні під час судового розгляду докази, суд вважає, що заявником не доведено, а судом не встановлено наявності підстав для видачі обмежувального припису, оскільки заявником не доведено, не надано доказів, що [PERSON] , [INFO] , який після фактичного припинення шлюбних відносин між [PERSON] і [PERSON] залишився проживати з матір`ю, піддавався психологічному, економічному або фізичному насильству з боку останньої. Досліджені під час судового розгляду письмові докази свідчать про те, що між сторонами існує спір про місце проживання дитини [PERSON] з однім із батьків після фактичного припинення шлюбних відносин між останніми. Копії документів, надані заявником, збиралися ним в рамках цивільної справи про визначення місця проживання дитини, не містять доказів здійснення домашнього насильства на дитиною з боку [PERSON] . Надані заявником роздруківки скрін-шотів повідомлень з телефону між ним і [PERSON] не містять доказів того, що остання здійснює фізичний, психологічний або економічний тиск на дитину. Так само не містять таких відомостей і дослідженні електронні докази звуко- і відео- записів розмов з дитиною, де характер розмов дитини з батьком є спокійним, дитина не скаржиться на матір, не дивлячись на те, що заявник неодноразово задає малолітньому сину одні і ті самі питання щодо виконання матір`ю батьківських обов`язків щодо нього, [PERSON] . При цьому лексика дитини під час розмови з батьком і характер розмови не дають підстави для висновку, що дитина потрепає від домашнього насильства у формі психологічного чи економічного з боку матері. Не надано доказів застосування до дитини з боку [PERSON] і заходів фізичного впливу. За встановлених обставин, суд вважає, що обставини, викладені в заяві, є необґрунтованими, безпідставними, не доведені належними і допустимими доказами. Посилання заявника на наявність зареєстрованих кримінальних проваджень відносно [PERSON] за його, [PERSON] , заявою за ст.ст. 126-1, 166,356 КК України не впливають на висновки суду про відсутність правових підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . По жодному із зазначених заявником кримінальних проваджень рішення не прийнято, отже обставини, на котрі посилається заявник, не доведені. Судом також не приймаються до уваги надані в якості письмових доказів висновки психологів, оскільки вони не містять доказів, в обґрунтування обставин котрих вони надані. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволені заяви [PERSON] . Відповідно до частини 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витирати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису , відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed