Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Посилається на те, що 22 листопада 2016 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано виконкомом Кривської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №17. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні та вихованні, що підтверджується довідкою Кривського старостинського округу Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за №03.1-13/491 від 14 вересня 2022 року та актом обстеження матеріально-побутових умов. Зазначає, що відповідач жодних коштів чи іншої допомоги на утримання своєї неповнолітньої дитини не надає, не купляє йому продукти харчування, одяг чи взуття, не піклується про його фізичний розвиток, тобто, ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, хоч і має таку можливість та зобов`язаний це робити як його батько. На даний час позивачка ніде не працює, власного будинку не має, а проживає разом з дітьми у батьківському будинку. Крім цього, має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу. Однак відповідач на даний час постійного місця праці не має, а працює за кордоном, розмір свого доходу приховує, а тому позивачка вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 3500 гривень щомісячно та до його повноліття. Стан здоров`я відповідача задовільний, він молодий за віком та інших осіб на утриманні не має. Посилаючись на положення ст.ст. 141, 150, 180, 181 ч.2 ст. 182 СК України, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини щомісячно у твердій грошовій сумі - 3500 гривень, а саме до досягнення ним повноліття. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 07.10.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Відповідач відзиву на позовну заяву, не подавав. Позивачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася. 19.09.2022 року подала до канцелярії суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором №9050001449273 в судове засідання з`явився та про причини неявки не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки, а також поданням позивачкою заяви про розгляд справи у її відсутності, суд відповідно до положень ч.ч.1, 5 ст.223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності сторін. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, що надані позивачем до позовної заяви, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.11.2016 року, який було зареєстровано виконкомом Кривської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №17 (а.с. 9). Від шлюбу мають одну дитину, сина: [PERSON] , [INFO] , батьками в свідоцтві про народження якого значаться сторони. (а.с. 10). Дитина перебуває на утриманні і вихованні у позивачки, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї виданим Тересвянською селищною радою Тячівського району Закарпатської області від 14.09.2022 р. (а.с. 5). Згідно вказаного акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, дитина сторін проживає разом з позивачкою в [ADDRESS] . Позивачка має на утриманні також дитину від першого шлюбу. Разом сторони не проживають. Таким чином позивачці належить право вимоги за пред`явленим до відповідача позовом, про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з дитиною. Належну матеріальну допомогу на утримання не надає, однак, виходячи з того, що він у свідоцтві про народження дитини зазначений батьком, він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання своєї дитини на користь позивачки, з якою вона проживає. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні; При визначенні розміру аліментів на утримання однієї дитини, суд враховує майновий стан позивачки, з якою проживає дитина, та яку вона утримує самостійно, та як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов, матеріальний стан сім`ї задовільний, встановлений законом мінімальний розмір аліментів, а також майновий стан відповідача, відомості про місце роботи якого та наявність у нього у власності неруховомого та рухомого майна, під час розгляду справи не здобуто та його працездатний вік і відсутність на утриманні інших утриманців, а також наявність на утриманні позивачки дитини від попереднього шлюбу. Таким чином враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити\~частково та\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивачки\~ [PERSON] аліменти\~в\~твердій грошовій\~сумі\~на\~утримання сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~в розмірі\~по 2000\~(дві\~тисячі)\~гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 вересня 2022 року і до її повноліття, оскільки така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину мінімальним та найнеобхіднішим. Доказів того, що відповідач спроможний сплачувати більший розмір аліментів при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 гривень. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial