Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

28.12.2021 року позивач звернувся до Фрунзенського районного суду м.Харкова із позовом до відповідача про стягнення коштів, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (далі НТУ «ХПІ») грошову суму у розмірі 3715,1 грн. у якості заборгованості за невідпрацьовані дні використаної відпустки, 1997,48 грн. в якості заборгованості за надмірно виплачену заробітну плату, судовий збір у розмірі 4540,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що наказом № 1522 С від 14.09.2017 р. [PERSON] , доцента кафедри історії науки та техніки, 14.09.2017 року звільнено з займаної посади за власним бажанням та вирішено утримати зайво сплачені кошти за використану відпустку за 17 календарних днів. Наказом № 1534 С від 15.09.2017 року вказаний вище наказ в частині звільнення відповідача скасовано у зв`язку з виходом відповідача на роботу наступного дня після закінчення строку попередження. Відповідно до табелів обліку робочого часу відповідач виконувала роботу 15, 18, 19, 20, 25 та 26.09.2017 року, всього за вересень 2017 року відпрацьовано 16 календарних днів. Оплата за вересень 2017 року проведена згідно відпрацьованих годин. 12.10.2017 року відповідач звернулася до суду з позовною заявою про зобов`язання звільнення її за ст. 39 КЗпП України з 14.09.2017 року. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.07.2020 року в задоволенні позовних вимог відповідача було відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 13.01.2021 року у справі № 953/15833/17 скасовано рішення суду першої інстанції частково, постановлено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, а саме скасовано наказ № 1534 С від 15.09.2017 року про внесення змін до наказу в частині скасування п. 1 наказу № 1522 С від 14.09.2017 року. В період з 01.12.2016 по 01.12.2017 року відповідач знаходилася у щорічній відпустці з 03.07.2017 по 28.08.2017 (56 календарних днів), за які їй виплачені відпускні. Оскільки відповідач звільнилася з роботи до закінчення робочого року, за який вона використала відпустку повної тривалості, то у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 3715,81 грн. Крім того, відповідачу було надмірно сплачена заробітна плата за вересень 2017 року за 15, 18, 19, 20, 25 та 26.09.2017 року у сумі 1997,48 грн., яка підлягає стягненню з відповідача як безпідставне набуте майно відповідно до ст. 1212 ЦК України. 29.12.2021 року суддею Фрунзенського районного суду м.Харкова Бондарєва І.В. відкрила спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. 09.09.2022 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави справу прийнято до провадження судді Гольник Л.В. та призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі на підставі наявних у справі доказів, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач не з`явилася, заперечила проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до такого висновку. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що наказом НТУ «ХПІ» № 2925-ІІ від 13.12.2004 року [PERSON] з 01.12.2004 року до обрання за конкурсом прийнято на посаду асистентом кафедри історії науки і техніки на 0,5 робочого дня (а.с. 7). Наказом НТУ «ХПІ» № 2046-ІІ від 13.09.2006 року [PERSON] , асистента кафедри історії науки і техніки, з 11.09.2006 року до закінчення дії строкового трудового договору переведено на посаду старшого викладача цієї ж кафедри (а.с. 8). Наказом НТУ «ХПІ» № 2327-ІІ від 22.09.2008 року [PERSON] , старшого викладача кафедри історії науки і техніки, з 01.09.2008 року по 31.08.2010 року переведено на посаду доцента цієї ж кафедри (а.с. 9). Наказом НТУ «ХПІ» № 1859-ІІ від 30.08.2010 року [PERSON] , доценту кафедри історії науки і техніки, з 01.09.2010 року по 01.09.2015 року продовжено строк роботи на цій ж посаді за строковим трудовим договором (а.с. 10). Наказом НТУ «ХПІ» № 1659 С від 11.09.2015 року [PERSON] , доценту кафедри історії науки і техніки, з 01.09.2015 року по 31.08.2020 року продовжено строк роботи на цій ж посаді згідно додаткової угоди до строкового трудового договору на повний робочий день (а.с. 11). Наказом № 1522 С від 14.09.2017 р. [PERSON] , доцента кафедри історії науки та техніки, 14.09.2017 року звільнено з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з зарахуванням до очної докторантури Національної наукової сільськогосподарської бібліотеки Національної академії аграрних наук та вирішено утримати зайво сплачені кошти за використану відпустку за 17 календарних днів (а.с.12). Наказом № 1534 С від 15.09.2017 року вказаний вище наказ в частині звільнення відповідача скасовано у зв`язку з виходом відповідача на роботу наступного дня після закінчення строку попередження (а.с. 13). Відповідно до табелів обліку робочого часу відповідач виконувала роботу 15, 18, 19, 20, 25 та 26.09.2017 року, всього за вересень 2017 року відпрацьовано 16 календарних днів. Оплата за вересень 2017 року проведена згідно відпрацьованих годин (а.с. 22). Постановою Харківського апеляційного суду від 13.01.2021 року у справі № 953/15833/17 скасовано рішення Київського районного суду м. Харкова від 24.07.2020 в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання незаконним відновлення на роботі відповідачем НТУ «ХПІ» позивача [PERSON] з 15.09.2017 року. Позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, а саме визнано незаконним та скасовано наказ № 1534 С від 15.09.2017 року про внесення змін до наказу в частині скасування п. 1 наказу № 1522 С від 14.09.2017 року. В решті рішення Київського районного суду м. Харкова від 24.07.2020 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог (а.с.15-20). На виконання постанови Харківського апеляційного суду від 13.01.2021 року НТК «ХПІ» видано наказ № 28С від 13.01.2021 року, яким скасовано наказ № 1534 С від 15.09.2017 року про внесення змін до наказу № 1522 С від 14.09.2017 року, відновлено дію п. 1 наказу № 1522 С від 14.09.2017 року у редакції: «14 вересня 2017 року [PERSON] , доцента кафедри історії науки і техніки, звільнити з займаної посади за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з зарахуванням до очної докторантури Національної наукової сільськогосподарської бібліотеки Національної академії аграрних наук. Утримати зайво використану відпустку 17 к.д.», видати трудову книжку відповідачу (а.с.14). В період з 01.12.2016 по 01.12.2017 року відповідач знаходилася у щорічній відпустці з 03.07.2017 по 28.08.2017 (56 календарних днів), за які їй виплачені відпускні,. що підтверджується розрахунковими листами за червень та липень 2017 року. Відповідно до розрахунку, проведеного позивачем, заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 5713,29 грн., з яких заборгованість надміру сплаченої заробітної плати 1997,48 грн., сума за невідпрацьовані дні використаної [PERSON] відпустки за 17 календарних днів 3715,81 грн., що підтверджується розрахунковим листом (а.с.29,30). Відповідно до частини першої статті 127 КЗпП України, частини першої статті 26 Закону України «Про оплату праці» відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Одним із видів відрахувань із заробітної плати є відрахування із заробітної плати працівників для покриття заборгованості підприємству, де вони працюють. Згідно із пунктом 2 частини другої статті 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в\~пунктах 3,\~5,\~6 статті 36\~і\~пунктах 1,\~2\~і\~5 статті 40\~цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію. Відповідно до статті 22 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Тлумачення положень частини другої статті 127 КЗпП України дає підстави дійти висновку, що\~відрахування із заробітної плати працівника для покриття ним заборгованості підприємству, де він працює, можуть провадитися за наказом (розпорядженням) власника підприємства або уповноваженого ним органу. Отже, видача відповідного наказу є правом власника підприємства. Як на підставу позову, позивач посилався на неможливість проведення відрахування із заробітної плати відповідача через недостатність коштів для покриття заборгованості підприємству, тому він звернувся до суду. Оскільки відповідач [PERSON] звільнилася з роботи до закінчення робочого року, за який вона одержала відпустку повної тривалості, а під час звільнення\~відрахування із суми заробітної плати, нарахованої під час остаточного розрахунку,\~за наказом (розпорядженням) підприємства не проведено у зв`язку з недостатністю коштів, то позивач має право стягнути відповідну суму у судовому порядку. Отже суд, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму в розмірі 3715,81 грн у якості заборгованості за невідпрацьовані дні використаної відпустки. Крім того, відповідачу було надмірно сплачена заробітна плата за вересень 2017 року за 15, 18, 19, 20, 25 та 26.09.2017 року у сумі 1997,48 грн. Відповідно до передбачених статтею 1212 ЦК України загальних положень про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Поряд з цим пунктом 1 частини 1 статті 1215 ЦК України передбачено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, допомоги, якщо їх виплата проведена юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. У розумінні пункту 1 частини 1 статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню майно за таких умов: 1) виплата вказаних сум заробітної плати, пенсії, допомоги тощо проведена добровільно; 2) виплата не була наслідком рахункової помилки з боку особи, яка виплатила ці суми набувачу; 3) виплата таких сум була проведена за відсутності недобросовісності з боку набувача; 4) грошові кошти були надані фізичній особі як засіб до існування. Проведені позивачем НТУ «ХПІ» заробітна плата за вересень 2017 року за 15, 18, 19, 20, 25 та 26.09.2017 року [PERSON] проведена добровільно. Добросовісність набувача [PERSON] презюмується, тягар доказування недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум. Отже, суд виходить з того, що позивачем не доведено наявність недобросовісності [PERSON] як набувача виплат. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми у своїй сукупності для висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Таким чином, позивачем не доведено підстави для стягнення з відповідача суми, сплаченої заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення на користь позивача заборгованість за невідпрацьовані дні використаної відпустки та судовий збір, сплачений позивачем за вказані позовні вимоги.

Outcome: partial