Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

Представник позивача адвокат Макаренко С.С. через систему Електронний суд направив до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська вищевказану позовну заяву, яка надійшла до суду 11.10.2022 року. В обґрунтування позову зазначив, що позивач з 04.04.2014 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини припиненні з серпня 2021 року, у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння, відмінності характерів та різних поглядів на життя та сімейні обов`язки. З цих причин вважає, що шлюбні стосунки позивача з відповідачем зберегти неможливо. Просить шлюб між сторонами розірвати. Ухвалою судді\~Ленінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська від\~06.12.2022\~року позовну\~заяву прийнято\~до розгляду,\~відкрито провадження у\~цивільній справі та призначено судове засідання Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала, однак зазначила, що твердження позивача про припинення шлюбних відносини з серпня 2021 року не відповідає дійсності, надавши фото докази проведення часу разом із позивачем та їх спільним сином у червні 2022 року. Крім того, просила судові витрати та витрати на правову допомогу у розмірі 3\~500 грн., які понесені нею у зв`язку із підготовкою відзиву, покласти на позивача, оскільки відповідач не працює та на її утриманні перебуває спільна дитина сторін, участі в утриманні якої позивач не приймає. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, натомість його представник адвокат Макаренко С.С. надав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти надання строку на примирення заперечував, оскільки позивач не має наміру жити та миритися із відповідачем. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, проти розірвання шлюбу заперечувала, просила надати строк на примирення тривалістю 6 місяців. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та клопотання відповідача про надання строку на примирення, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання відповідача відмовити, а позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ст.\~111\~СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з цим, пунктом 10 Постанови Пленуму\~ВСУ від\~21.12.2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» роз`яснено, що при визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, надання строку для примирення подружжя є лише правом суду, а не його обов`язком. Як зазначено позивачем у позовній заяві, вони з відповідачем не проживають як сім`я з серпня 2021 року, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, сім`я розпалася та існує лише формально, кожен живе окремим життям. Примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом. Зазначений правовий висновок висловлений в Постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц. Наявність наміру для примирення лише в одного з подружжя без згоди на це іншої сторони не є правовою підставою для надання строку для примирення. Таким чином,\~враховуючи викладене,\~а також\~те,\~що позивач\~категорично заперечував\~щодо надання\~строку на\~примирення,\~суд доходить\~висновку про\~відсутність підстав\~для надання\~подружжю строку\~для примирення,\~а тому\~у задоволенні\~клопотання відповідача слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] та\~ [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.04.2014 року, який було зареєстровано Ленінським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану реєстраційної\~служби Дніпропетровського\~міського управління\~юстиції,\~актовий запис\~№ 126 (а.с. 11). Батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7, 10). Положеннями ч. 1 ст. 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст.\~112\~СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Сімейні стосунки між сторонами припиненні тривалий час. Між сторонами склались стосунки, що виключають спільне проживання. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. У п.п. 10, 11 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№ 11\~від 21.12.2007\~року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюб. Згідно із ч. 3 ст.\~115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги те, що подружжя тривалий час стосунки не підтримує, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, суд вважає за можливе шлюб між ними розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки при реєстрації шлюбу прізвище відповідача не змінювалося, суд вважає за необхідне питання про зміну прізвища не вирішувати. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходив з наступного. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини 1 статті 133 ЦПК України). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. Відповідачем на підтвердження понесення витрат на правову допомогу надано всі необхідні докази, разом з тим, суд звертає увагу, що у відзиві відповідач позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, понесені відповідачем витрати на правову допомогу у розмірі 3 500 грн. відшкодуванню не підлягають. Крім того, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. (а.с. 1). На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved