Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 травня 2018 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики від 02 травня 2018 року, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] , а [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти готівкою в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США (купюрами по 100 доларів США, $), на споживчі потреби, зі строком виплати боргу до 31 травня 2018 року. Відповідно до пункту 2 договору позики від 02 травня 2018 року, розрахунок мав бути здійснений [PERSON] не пізніше 01 червня 2018 року. Однак, станом на 31.05.2021, [PERSON] не виконав обов`язок щодо повернення позивачу суми позики, передбачений договором позики від 02 травня 2018 року. Посилаючись на\~вищезазначене,\~позивач [PERSON] \~просить стягнути\~з відповідача\~ [PERSON] на\~свою користь\~1)\~суму позики\~за договором\~позики від\~02\~травня 2018\~року \~грошові кошти\~у розмірі\~2500\~(дві\~тисячі п`ятсот)\~доларів США,\~2)\~суму неустойки\~за договором\~позики від\~02\~травня 2018\~року,\~визначену у\~доларах США\~з урахуванням\~періоду часу\~з 01.06.2020\~по 23.06.2020,\~що становить\~2300\~доларів США,\~3)\~грошову суму\~у розмірі\~трьох відсотків\~річних від\~суми позики\~за договором\~позики від\~02\~травня 2018\~року,\~визначену у\~доларах США\~з урахуванням\~періоду часу\~з 02.06.2018 по 30.01.2021, що становить 200,14 доларів США. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому просить розглянути справу за відсутності позивача і зазначає про те, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв та клопотань не подавав. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами доказування, як письмові докази. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що 02 травня 2018 року між позивачем і відповідачем був укладений договір позики від 02 травня 2018 року, відповідно до якого позивач передав у власність відповідачу, а відповідач отримав від позивача грошові кошти готівкою в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США (купюрами по 100 доларів США, $), на споживчі потреби, зі строком виплати боргу до 31 травня 2018 року. Зазначений факт підтверджується копією договору позики від 02 травня 2018 року, укладеного між позивачем і відповідачем, яка наявна у матеріалах справи. Відповідно до пункту 2 договору позики від 02 травня 2018 року, сторони встановили, що розрахунок здійснюється Позичальником не пізніше 01 червня 2018 року. Згідно з пунктом 3 договору позики від 02 травня 2018 року, сума позики, зазначена в пункті 1 цього договору, одержана Позичальником при підписанні цього договору, про що він свідчить своїм підписом на тексті цього договору. Відповідно до пункту 4 договору позики від 02 травня 2018 року, факт одержання грошей підтверджується підписом Позичальника та підписами двох свідків в момент передачі йому суми позики. Згідно з пунктом 5 договору позики від 02 травня 2018 року, сторони за цим Договором домовились про те, що: а) договір позики є безпроцентним; б) остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 01 червня 2018 року; в) виконання зобов`язання за договором має бути здійснене готівкою в межах міста Запоріжжя за місцем проживання Позикодавця або за іншою адресою вказаною Позикодавцем; г) розрахунки здійснюються сторонами в тій валюті, в якій Позикодавець передав Позичальнику згідно п. 1.1., а саме: долар США, $. Відповідно до пункту 7 договору позики від 02 травня 2018 року, при неповерненні суми позики своєчасно (тобто до 01 червня 2018 року) або порушенні Позичальником термінів сплати платежів, Позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити (4 %) чотири відсотки неустойки від простроченої суми за кожен день прострочки. Договір позики від 02 травня 2018 року підписаний позивачем, відповідачем і двома свідками. Відповідач свої обов`язки, передбачені договором позики від 02 травня 2018 року, до теперішнього часу не виконав. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що копія договору позики від 02 травня 2018 року є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом наступних обставин (фактів): 1) факту досягнення позивачем і відповідачем згоди з усіх істотних умов договору позики у договорі позики від 02 травня 2018 року, 2) факту укладення між позивачем і відповідачем договору позики від 02 травня 2018 року в письмовій формі, 3) факту передачі позивачем у власність відповідача грошових коштів в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США на підставі договору позики від 02 травня 2018 року. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц викладений наступний висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, закріплених у ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України: «У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України». Подібні висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США за договором позики від 02 травня 2018 року. Щодо стягнення суми неустойки за договором позики від 02 травня 2018 року суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Положення пункту 7 договору позики передбачає, що, у випадку прострочення повернення суми позики, позивач має право вимагати від відповідача сплати неустойки у розмірі 4 % від простроченої суми за кожен день прострочення повернення суми позики. Отже, оскільки відповідач своєчасно не повернув позивачу суму позики за договором позики від 02 травня 2018 року, остільки позивач має право вимагати від відповідача сплати неустойки у розмірі 4 % від простроченої суми за кожен день прострочення повернення суми позики. Перевіривши розрахунок суми неустойки за договором позики від 02 травня 2018 року, наведений у позовній заяві, суд вважає його вірним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Вказаний розрахунок, з урахуванням засад змагальності, не був спростований відповідачем належними та допустимими доказами, а тому суд вважає за можливе покласти його в основу судового рішення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми неустойки за договором позики від 02 травня 2018 року, визначеної у доларах США за період часу з 01.06.2020 по 23.06.2020, яка становить 2300 (дві тисячі триста) доларів США. Щодо стягнення трьох відсотків річних від суми позики за договором позики від 02 травня 2018 року суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц викладений наступний висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права, закріпленої у ч. 2 ст. 625 ЦК України: «Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу». У постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц міститься наступна правова позиція: «У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України». Отже, оскільки відповідач своєчасно не повернув позивачу суму позики за договором позики від 02 травня 2018 року, остільки позивач має право вимагати від відповідача сплати трьох процентів річних від простроченої суми у доларах США. Перевіривши розрахунок суми у розмірі трьох відсотків річних від суми позики за договором позики від 02 травня 2018 року, наведений у позовній заяві, суд вважає його вірним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Вказаний розрахунок, з урахуванням засад змагальності, не був спростований відповідачем належними та допустимими доказами, а тому суд вважає за можливе покласти його в основу судового рішення. Враховуючи викладене,\~суд дійшов\~висновку про\~наявність підстав\~для стягнення\~з відповідача\~на користь\~позивача суми\~у розмірі\~трьох відсотків\~річних від\~суми позики\~за договором\~позики від\~02\~травня 2018\~року,\~визначеної у\~доларах США\~за період\~часу з 02.06.2018 по 30.01.2021, яка становить 200,14 доларів США. Таким чином, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, з огляду на що повністю задовольняє позов [PERSON] до [PERSON] шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1)\~суми позики\~у розмірі\~2500\~(дві\~тисячі п`ятсот)\~доларів США\~за договором\~позики від\~02\~травня 2018\~року,\~2)\~суми неустойки\~за договором\~позики від\~02\~травня 2018\~року за\~період часу\~з 01.06.2020\~по 23.06.2020\~в розмірі\~2300\~(дві\~тисячі триста)\~доларів США,\~3)\~суми у\~розмірі трьох\~відсотків річних\~від суми\~позики за\~договором позики\~від 02\~травня 2018\~року за\~період часу\~з 02.06.2018 по 30.01.2021 в розмірі 200,14 доларів США. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1400,00 грн., сплачений останнім при пред`явленні позову.

Outcome: approved