Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1.1. Позивач КП «Дубнокомуненергія» є підприємством комунальної форми власності і займається виробництвом, транспортуванням та розподілення теплової енергії населенню, підприємствам та організаціям по м. Дубно. Відповідачка [PERSON] своїх зобов`язань по оплаті наданих послуг з теплопостачання не виконала. Сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, яку просили стягнути по первісному позову складає 20760.08 грн. за період з 22.10.2019 до 12.04.2021. Відповідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків. Тому, також просили стягнути інфляційні витрати за період листопада 2019 року по вересень 2021 року включно в розмірі 1193,80 грн. і три відсотки річних від боргу за період з 01.11.2019 до 20.10.21р. в розмірі 674,08 грн. 1.2. 31.05.2022 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог. Просить стягнути солідарно з відповідачів борг за використану теплову енергію з 22.10.2019 до 11.04.2022 у сумі 33732,74 грн., за період з 01.11.2019 до 20.05.2022 інфляційні у розмірі 5559,33 грн. та три відсотка річних у розмірі 1130,63. 1.3. Від відповідача [PERSON] та її представника адвоката Пасічника Ю.О. надійшов відзив, згідно якого позов не визнає, бо не користувалася послугами КП «Дубнокомуненергія», в її квартирі відсутні батареї опалення у кімнатах, відсутні прилади опалення та опалювальні стояки, а сама квартира опалюється електроплитами з 2019 року. Це було підтверджено Актом обстеження опалення, складеного представником позивача, який знаходиться в них. Відключення від теплопостачання в квартирі відповідача відбулося ще в 2019 році, проте, у зв`язку із тим, що технічні умови вимагали щоб від опалення відключилися всі квартири по цілому стояку, потрібно було чекати, а тому офіційний дозвіл на відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води та влаштування індивідуального опалення її квартири [PERSON] отримала 19.08.2021. Тому не погоджується із заборгованістю за використання теплової енергії, яку не споживала і яку КП «Дубнокомуненергія» їй не повинна була надавати. Окрім того, аналіз даних в оборотній відомості, розрахунку розміру інфляційних нарахувань та процентів за користування коштами, що надав позивач на підтвердження вимог, свідчить про існуючі розбіжності між заявленими сумами заборгованості. Суми боргу скрізь різні у т.ч. між даними однієї таблиці розміру інфляційних та даними таблиці розрахунку відсотків, а також зазначеними у позовних вимогах, що в цілому не підтверджує сум заявлених позовних вимог та не може слугувати належними доказами цього. 1.4. 13.10.2022 позивач подав відповідь на відзив, вказавши, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення заборонено, тепло подавалась на квартиру, власником (наймачем) якої є [PERSON] , з нею укладено договір, все розраховано правильно і вона має сплатити борг, тому наполягає на задоволення позову. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 30.12.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 23.02.2022. 30.05.2022 за клопотанням позивача залучено співвідповідача [PERSON] . 31.05.2022 від представника позивача Рухера П. надійшла заява про збільшення позовних вимог. У відповідності до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Зважаючи, що представником позивача не дотримано процесуальні строки на звернення із заявою про збільшення позовних вимог, що надійшла вже після початку першого судового засідання в спрощеному провадженні, суд не приймає таку заяву до розгляду і вирішує справу за первісними позовними вимогами. Представник позивача згідно заяви від 31.05.2022 просив справу розглядати у відсутність позивача (а.с.47). Представник відповідачки [PERSON] - Пасічник Ю.О. подав заяву, згідно якої просив справу розглядати у їх відсутність та застосувати наслідки повторної неявки позивача і позов залишити без розгляду (а.с.99-100). Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилась без пояснення причин, окрім заяви про відкладення розгляду справи від 23.06.2022 до суду більше не зверталась, про поважність причин неявки не повідомляла, тому підстав для відкладення розгляду справи немає. Оскільки представник позивача клопотав розглядати справу у відсутність сторони позивача і явка не була визнана судом обов`язковою, то причини для залишення позовної заяви без розгляду відсутні. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю сторін. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що Договір №5-34-33 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 18 грудня 2015 року згідно з діючими нормативами укладено між КП «Дубнокомуненергія» та [PERSON] , як власником квартири [ADDRESS] (а.с. 5-7). Як свідчать акти про подачу теплової енергії, з початком опалювального сезону проводилось постачання теплової енергії на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] у 2019 році та 2020 році (а.с. 15,16). Згідно поданих позивачем розрахунків заборгованості, станом на 01.05.2021 за адресою [ADDRESS] наявна заборгованість 20760,08 грн. (а.с. 8). Згідно розрахунку позивача розмір індексу інфляції за період з листопада 2019 року до вересня 2021 року складає 1193,8 грн., три відсотки річних за період з 21.11.2019 до 20.10.2021 складає 674,08 грн. (а.с.9). Перевіряючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд переконався, що саме в розмірі розрахунку інфляційних втрат, що наданий позивачем, міститься помилка. Так, сума боргу зазначена позивачем у відповідному розрахунку (а.с. 8), а також ця ж сума міститься в розрахунку процентів за користування коштами. Значення ж втрат від інфляції розраховується за формулою: = сума боргу*індекс інфляції/100-сума боргу (див. таблицю нижче «розмір інфляційних нарахувань»). Отже, сума боргу - це чітко визначена цифра станом на кожен місяць, стягнення цієї суми боргу є основною вимогою, решта - похідні. Тому розмір інфляційних втрат 1193,8 грн. не відповідає дійсності, адже ця сума насправді більша, а саме: 1875,26 грн. При цьому 3% річних в розмірі 674,08 грн. визначені позивачем правильно. Розмір інфляційних нарахувань Місяці простроченняІндекс інфляції, %Сума боргу, грн.Втрати від інфляції, грн. Лис.19100,1382,550,38 Гру.1999,81823,06- Січ.20100,23428,956,86 Лют.2099,75297,16- Бер.20100,86873,0554,98 Кві.20100,88146,3365,17 Тра.20100,38839,9126,52 Чер.20100,28839,9117,68 Лип.2099.48839,91- Сер.2099.88839,91- Вер.20100,58839,9144,20 Жов.201018839,9188,40 Лис.20101,39211,48119,75 Гру.20100,910846,0797,61 Січ.21101,312953,17168,39 Лют.2110115421,29154,21 Бер.21101,718153,84308,62 Кві.21100,720171,53141,20 Тра.21101,320760,08269,88 Чер.21100,220760,0841,52 Лип.21100,120760,0820,76 Сер.2199,820760,08- Вер.21101,220760,08249,12 Разом: 1 875,26 Згідно відомостей ВОМІРМП УДМС України в Рівненській області відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 22.06.1971 (а.с.19). Згідно Витягу з протоколу №05 від 19.08.2021 засідання постійно діючої комісії з розгляду питань, щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, [PERSON] отримала дозвіл на відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води та влаштування індивідуального опалення своєї квартири [ADDRESS] (а.с. 66). IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно з п.2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005року №630 (надалі Правила 630) точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві є відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про надання відповідної послуги позивачем. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Визначаючи характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що вони склались у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробником (виконавцем) і споживачем, а тому регулюються положеннями ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові - послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно зі ст. 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України ст.ст. 19, 24, 25 Закону України "Про теплопостачання", п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" , пп. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, пп.23, 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.07 та укладеного договору, споживач зобов`язаний щомісячно до 20 числа, наступного місяця за розрахунковим, здійснювати оплату за використану теплову енергію. При невиконанні даної вимоги борг стягується в судовому порядку. У відповідності до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно п. 7 та п. 10 "Правил користування приміщеннями житлових будинків", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 за № 572, власник та наймач ( орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, та сплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Нарахування за надані послуги здійснюється відповідно до вимог постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 (із змінами №1101 від 09.06.2016) рішеннями виконавчого комітету Дубенської міської ради № 353 від 21.09.2017, №400 від 27.09.2018, №504 від 20.11.2018 та іншими рішеннями за відповідні періоди. Статтями 509, 526 ЦК України передбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив зобов`язання, на вимоги кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір встановлений договором або законом. Порядок відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року. Згідно з п.24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Поряд з цим, п.25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем щодо дотримання процедури, визначеної Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22 листопада 2005 року, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до п.2.2.1 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання при позитивному рішенні комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відключення від мереж ЦО і ГВП. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ним особи (п.2.5 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання). Пунктами 2.6 та 2.7 вказаного Порядку передбачено, що по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Докази, надані суду, доводять, що [PERSON] - це споживач послуг, що надаються КП «Дубнокомуненергія» за адресою: [ADDRESS] з 18.12.2015, тобто з моменту укладення договору, дозвіл на відключення отримала лише 19.08.2021. Твердження відповідачки, що вона взагалі не користується системою централізованого опалення і гарячого водопостачання внаслідок від`єднання квартири від мереж, суд до уваги не приймає, оскільки для від`єднання необхідне дотримання процедури, передбаченої як Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, так і Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Тепло продовжувало подаватись на будинок по [ADDRESS] з розрахунку і на квартиру [ADDRESS] . Самовільне від`єднання від мережі теплопостачання та не повідомлення постачальника послуг, всупереч вимогам законодавства, не звільняє від обов`язку оплати наданих послуг. Доказів відключення квартири від мережі теплопостачання в установленому порядку не надано. Факт отримання дозволу на відключення не рівноцінний відключенню приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП, який виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ним особи (п.2.5 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання). Пунктами 2.6 та 2.7 вказаного Порядку передбачено, що по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до комісії на затвердження. Судовим розглядом встановлено, що договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення укладався між КП «Дубнокомуненергія» та [PERSON] , як власником квартири. Право власності залученої в якості співвідповідача [PERSON] не підтверджено жодними доказами, з нею не укладався договір, доказів, що вона оплачувала хоч колись частково отримані фактично послуги - теж немає. Навіть в своїх запереченнях на відзив представник позивача жодним чином не обґрунтовує потреби солідарного стягнення боргу з двох співвідповідачів, а мотивує свою позицію, згадуючи лише первісного відповідача. Отже, стороною позивача не доведено підставності стягнення боргу за використану теплову енергію зі співвідповідача [PERSON] , тому вимоги щодо солідарного стягнення боргу задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] неналежний відповідач. Суд вважає первісні позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості з первісного відповідача [PERSON] з 22.10.2019 до 12.04.2021 обґрунтованими, а розрахунок належного до сплати боргу, - доведеним. За цей період заборгованість відповідачки [PERSON] становить 20760,08 грн., яка має бути з неї стягнута як з належного відповідача на користь позивача. Оскільки основна вимога про стягнення боргу з належного відповідача судом задоволена, то і похідні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних з належного відповідача суд задовольняє. Щодо нарахування інфляційних витрат, то судом встановлено, що їх дійсний розмір більший, ніж той, що просить стягнути позивач. Однак, суд не вправі виходити за межі позовних вимог і кожна сторона самостійно розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд та відповідає за наслідками вчинення чи не вчинення процесуальних дій. Тому суд задовольняє позовну вимогу про інфляційні втрати у заявленому первісному розмірі, що менший від дійсного, тобто 1193,80 грн. Щодо трьох відсотків річних, то помилок не встановлено і до стягнення підлягає сума 674,08 грн. Тому суд позов задовольняє частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору в сумі 2270 грн. (а.с.3,4).

Outcome: partial