Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про компенсацію моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.02.2016 року Генеральною прокуратурою України внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення і зареєстровано кримінальне провадження № 420160810600000160 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України та розпочато досудове розслідування. В подальшому зазначене кримінальне провадження було об`єднано з кримінальним провадженням № 12015080060004935 від 30.10.2015 року. Досудове розслідування кримінального провадження здійснюється Відділом поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області. Позивач вважає, що слідство у кримінальному провадження проводиться всупереч вимогам ст.ст. 8, 9 КПК України, однобічно, не об`єктивно, не має на меті розкриття злочину, встановленню істини, а слідчі відділу поліції систематично порушували основоположні принципи кримінального провадження щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування. Позивачем неодноразово подавались скарги на бездіяльність слідчих у кримінальному провадженні до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в порядку передбаченому кримінально-процесуальним кодексом, які слідчим суддею було задоволено та зобов`язано уповноважених осіб відділу поліції розглянути клопотання [PERSON] , які були подані в рамках кримінального провадження. Крім того, слідчим у кримінальному провадженні 25.05.2017 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, яке ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2017 року за скаргою позивача скасовано, матеріали кримінального провадження скеровано для проведення досудового розслідування. Окрім того, слідчим у кримінальному провадженні 20.06.2019 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, яке ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2021 року за скаргою позивача скасовано, матеріали кримінального провадження скеровано для подальшого Крім того, зі скаргами на бездіяльність слідчого позивач неодноразово звертався до ГУНП в Запорізькій області, проте жодних дій на перевірку наведених позивачем у скаргах фактів керівництвом ГУНП в Запорізькій області вчинено не було. У зв`язку з тривалим здійсненням досудового розслідування позивач вимушений був також звертатися зі скаргами на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні до органів прокуратури. В свою чергу процесуальним прокурором у кримінальному провадженні надавались вказівки слідчому щодо забезпечення належного досудового розслідування, вжиття заходів, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування обставин кримінального правопорушення та прийняття остаточного рішення у розумні строки, які слідчим виконано не було. Позивач вважає, що довготривалою бездіяльністю посадові особи СВ ВП № 1 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області навмисно заподіяли йому моральну шкоду, яку позивач оцінює у 6 950 000 грн. На підставі зазначеного, позивач просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу за заподіяну йому моральну шкоду 6\~950\~000 грн. та компенсувати йому витрати на адвокатську допомогу шляхом стягнення з рахунків Державного казначейства 390\~000 грн. за адвокатські послуги. Ухвалою судді від 19.08.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. 09.09.2021 року у строк, визначений в ухвалі суду про відкриття провадження, до суду надійшов відзив на позов відповідача ГУНП в Запорізькій області, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з посиланням на те, що позивач не довів доказами факту порушення його прав у кримінальному провадженні та заподіяння моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача ГУНП в Запорізькій області в судовому засідання просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача Відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши у судовому засіданні пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи встановлено, що слідчим відділенням Відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12015080060004935 від 30.10.2016 року за ч. 1 ст. 172 КК України та позивач [PERSON] є потерпілим у даному кримінальному провадженні. З матеріалів справи суд встановив, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2017 року за результатами розгляду скарги потерпілого [PERSON] було скасовано постанову слідчого Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Бурмистрової Л.В. від 27.05.2017 року про закриття кримінального провадження № 12015080060004935 від 30.10.2016 року, а матеріали кримінального провадження №12015080060004935 направлено до Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області для організації продовження досудового розслідування (а.с. 54-57). Крім того, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2021 року за результатами розгляду скарги потерпілого [PERSON] було скасовано постанову слідчого Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області (Відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області) старшого лейтенанта поліції Потряскової І.С. від 20.06.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015080060004935 від 30.10.2016 року за ч. 1 ст. 172 КК України, а матеріали кримінального провадження № 12015080060004935 від 30.10.2016 року за ч. 1 ст. 172 КК України направлено до Відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області для подальшого проведення досудового розслідування. В обґрунтування заподіяної шкоди позивач [PERSON] надав суду його звернення до керівництва ГУНП в Запорізькій області, департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Національної Поліції України, керівництва прокуратури Запорізької області, Генеральної Прокуратури та відповіді на його звернення. Так, 16.09.2016 року позивач звертався до Запорізької місцевої прокуратури №2 із заявою про надання інформації щодо стану розслідування кримінального провадження (а.с. 11). 03.10.2016 року позивач звертався до начальника Вознесенівського ВП із заявою щодо стану розслідування кримінального провадження (а.с. 12-13). За підписом начальника СВ Вознесенівського ВП Попова Д.Г. позивачу було надано відповідь № 12648/46/04.2016 від 03.10.2016 року, про те що досудове слідство по кримінальному провадженню № 42016081060000016 триває та про результати розслідування заявника буде проінформовано додатково (а.с. 14). 21.10.2016 року представник позивача звертався до прокурора Запорізької області з повідомленням щодо неналежного розслідування кримінального провадження № 42016081060000016 (а.с. 15-17). Зазначене повідомлення листом від 27.10.2016 року за № 04/2/2-547-16 було скеровано до Запорізької місцевої прокуратури №2 (а.с. 18). Листом від 14.11.2016 року за № 52-483-16 було надано відповідь, про те що досудове розслідування триває, слідчому надані вказівки з урахуванням доводів заявника (а.с. 19). 24.11.2016 року Запорізькою місцевою прокуратурою листом № 52-483-16 було направлено заяву [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи начальнику СВ Вознесенівського ВП ГУНП в Запорізькій області (а.с. 20). 21.10.2016 року представник позивача звертався до т.в.о. директора департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з повідомленням щодо бездіяльності посадових осіб ГУМВС в Запорізькій області (а.с. 21-23). Зазначене повідомлення листом від 31.10.2016 року за № 4-1294/42-11/04-2016 було скеровано до ГСУ Національної поліції України (а.с. 25). 21.10.2016 року представник позивача звертався до Національної Поліції України з повідомленням щодо бездіяльності посадових осіб ГУМВС України в Запорізькій області та неналежного стану досудового розслідування кримінального провадження № 42016081060000016 (а.с. 26-28). Листом від 22.11.2016 року за № ч-1001/40/03/04/-2016 надано відповідь, що досудове розслідування триває, надано вказівки про проведення слідчих (розшукових)дій (а.с. 36). 21.10.2016 року представник позивача звертався до т.в.о. начальника ГУ НП України в Запорізькій області Ольховського В.І. з приводу бездіяльності посадових осіб ГУ МВС в Запорізькій області (а.с. 32-35). 02.11.2016 року представник позивача звертався з заявою до начальника СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП Попова Д.Г. з приводу неефективного та неналежного розслідування кримінального провадження № 42016081060000016 (а.с. 67). 18.11.2016 року листом № 4935/46/04 надано відповідь, про те що представника позивача буде викликано для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження (а.с. 38). 25.01.2017 року позивач звертався зі скаргою до ГУНП України в Запорізькій області щодо неналежного стану досудового слідства у кримінальному провадженні № 1201608006000004935 (а.с. 39-40). Листом від 24.02.2017 року за № Б-102/40/02/04-2017, позивачу надана відповідь, що кримінальне провадження передано за підслідністю до прокуратури Запорізької області (а.с. 41). 12.04.2017 року представник позивача звертався з заявою до прокурора Запорізької області з приводу неналежного досудового розслідування кримінального провадження № 42016081060000016 (а.с. 42-43). 21.04.2017 року листом за № 52-483-16 Запорізькою місцевою прокуратурою № 2 надана відповідь про об`єднання матеріалів кримінального провадження № 1201608006000004935 та № 42016081060000016 (а.с. 45). 12.05.2017 року листом за № 5907/46/04-2017 за підписом начальника СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області представника позивача було проінформовано про зміну підслідності кримінального провадження (а.с. 44). 07.06.2017 року позивач звертався зі скаргою щодо неналежного розслідування кримінального провадження № 420160800600000016 до Генерального прокурора України (а.с. 46-49) та отримав відповідь від 16.06.2017 року за № 04/2/3/-1198-17 про те, що зазначена скарга була направлена до прокуратури Запорізької області для організації перевірки (а.с. 50). 19.07.2017 року листом за № 04/2/2-456-17 позивача проінформовано, що об`єднане кримінальне провадження № 12015080060004935 було закрито 25.05.2017 року у зв`язку з відсутністю складу злочину та ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2017 року зазначена постанова скасована, наразі продовжено досудове розслідування та виконуються вимоги, викладені в ухвалі слідчого судді (а.с. 51). 24.07.2017 року прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 Довбнею П. листом за № 50-7379 на ім`я начальника СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області Попова Д.Г. надані вказівки, щодо забезпечення належного досудового розслідування, вжиття заходів, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування обставин кримінального правопорушення та прийняття остаточного процесуального рішення у розумні строки (а.с. 58). 01.08.2017 року та 21.08.2017 року позивачем направлені клопотання про проведення слідчих дій, які були задоволено слідчим Бурмістровою Л.В.(а.с. 59-62). 12.04.2018 на ім`я начальника СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області позивачем подана заява про неналежне досудове розслідування у кримінальному провадженні № 1216080060004935 (а.с. 63). 12.04.2018 року представником позивача на ім`я прокурора Запорізької області направлена заява щодо неналежного досудового розслідування у кримінальному провадженні та 27.04.2018 \~ \~ \~ \~ року зазначена заява щодо неналежного розслідування кримінального провадження листом за № 04/2/2-4179-14 направлена до Запорізької місцевої прокуратури № 2 (а.с. 64-66). 07.05.2018 року листом за № 52-483-16 Запорізька місцева прокуратура №2 проінформувала позивача, що його скарга на бездіяльність слідчих та прокурорів скерована начальнику СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області Попову Д.Г. (а.с. 67). 20.04.2018 року та 16.08.2018 року на ім`я Генерального прокурора України позивачем направлено скаргу щодо неналежного виконання своїх службових обов`язків посадовими особами прокуратури Запорізької області та слідчих, відсутності контролю за діями слідчих СВ Вознесенівського ВП (а.с. 68-70, 87-88). 09.11.2018 року листом за № 04/2/2-4179-14 прокуратура Запорізької області повідомила позивача, що про доручення керівництву СУ ГУНП в Запорізькоій області проведення службової перевірки (а.с. 90). 24.12.2018 року позивачем подано заяву на ім`я керівника Запорізької місцевої прокуратури № 2 щодо неналежного стану досудового розслідування у кримінальному провадженні 12015080060004935(а.с. 91) та 28.12.2018 \~ \~ \~ \~ року Запорізькою місцевою прокуратурою № 2 листом за № 52-483-16 надано відповідь, що зазначена заява, скерована на ім`я начальника СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області Попова Д.Г. (а.с. 92). 07.03.2020 року на ім`я прокурора Запорізької області позивачем подано скаргу про протиправну діяльність посадових осіб СВ Вознесенівського ВП під час досудового розслідування кримінального провадженя № 1201508006004935, та 20.03.2020 року позивачем отримана відповідь за № 52-483-16 в якій зазначено, що зазначена скарга направлена на розгляд т.в.о. начальника СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області (а.с. 93). 30.12.2020 року до СВ Вознесенівського ВП позивачем направлено клопотання про проведення слідчих дій (а.с. 94), яке не розглянуто. 05.02.2021 року позивач звернувся з клопотанням до СВ Вознесенівського ВП щодо проведення слідчих дій у кримінальному провадженні 12015080060004935 (а.с. 100), яке не було розглянуто. 15.03.2021 року слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя задоволено частково скаргу [PERSON] та зобов`язано уповноважених осіб СВ ВП №1 Запорізького районного управління поліції розглянути клопотання [PERSON] у порядку та строки передбачені ст.ст. 110.220 КПК України (а.с. 98-99). Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2021 року задоволено частково скаргу [PERSON] та зобов`язано уповноважених осіб СВ ВП №1 Запорізького районного управління поліції розглянути клопотання [PERSON] у порядку та строки передбачені ст.ст. 110.220 КПК України (а.с. 106-107). З матеріалів справи вбачається, що станом на час звернення позивача до суду досудове розслідування по об`єднаному кримінальному провадженню № 12015080060004935 від 30.10.2016 року за ч. 1 ст. 172 КК України не завершено. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. За змістом частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою. При таких обставинах суд дійшов висновку, що ухвали слідчого судді про задоволення скарг [PERSON] на дії та бездіяльність слідчого, а також відповіді на його звернення керівництва ГУНП в Запорізькій області, керівництва Слідчого Управління ГУНП в Запорізькій області, керівництва прокуратури Запорізької області, Генеральної Прокуратури, свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень у кримінальному провадженні, і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Як вбачається з матеріалів справи, слідчими суддями за скаргами [PERSON] приймались ухвали на його користь про зобов`язання проведення слідчих дій, скасування рішень слідчого про закриття кримінального провадження, тобто, позивач реалізовував своє конституційне право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого. Саме по собі скасування постанов слідчого не свідчить про протиправність його дій та завдання моральної шкоди позивачу, не має наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів. Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди. При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що відсутні передбачені законом підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки позивач не надав достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань, встановлення факту протиправності дій органів досудового розслідування, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) зазначених органів і їх вини в заподіянні цієї шкоди. Сам факт звернень позивача до посадових осіб та постановлення слідчими суддями процесуальних ухвал, якими зобов`язано відповідачів вчинити певні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до цивільно-правової відповідальності. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 243/9826/16-ц, від 11 лютого 2019 у справі № 233/4186/16-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 614/2328/17. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цсі 8) вказано, ще у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейське служби України. З огляду на викладене в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 6\~950\~000 грн. слід відмовити. Крім того, відповідно до частини 2 статті 48 ЦПК України, відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. ВП №1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області є територіальним підрозділом ГУНП в Запорізькій області та не має статусу юридичної особи. Тож, ВП №1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області не може бути належним відповідачем по цій справі. Заявляючи вимоги про стягнення на свою користь 390 000 грн., [PERSON] зазначив, що вказана сума була витрачена ним на сплату юридичних послуг для захисту його прав у кримінальному провадження. Як передбачено ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів. Згідно з ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження. Відповідно до ст. 125, 126 КПК України суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані. Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів. Зі змісту зазначених норм зрозуміло, що за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством. Отже, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав у кримінальному провадженні. Такі витрати віднесено до процесуальних витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Оскільки 390 000 грн. витрати, які понесені або будуть понесені позивачем за надання правової допомоги під час досудового розслідування, суд дійшов висновку, що вказані витрати на правничу допомогу у кримінальному провадженні не є реальними збитками тому у задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

Outcome: dismissed