Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про вселення до квартири, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 26 травня 1999 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . До квартири вселилася за згодою прабаби [PERSON] , яка на той час була власником квартири та проживала разом з нею однією сім`єю до дня її смерті. Після смерті [PERSON] у 2005 році квартира перейшла у власність її дочки [PERSON] , яка проживала у м. Харків. Претензій щодо її проживання у квартирі у [PERSON] не було, ремонт та комунальні послуги оплачувала позивач. Після смерті [PERSON] , її дочка [PERSON] 04.03.2022 разом зі своєю сім`єю вселилася до вищевказаної квартири та стала вимагати звільнити квартиру, мотивуючи тим, що вона є її власником. Внаслідок цих дій позивач разом зі своїм неповнолітнім сином та співмешканцем вимушено залишили вищевказане житло. Просила вселити [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Відповідач згідно з ч.11 ст. 128 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків. Встановлено,\~що [PERSON] ,\~ [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26.05.1999 (а.с.10). Факт постійного проживання позивача за вказаною адресою підтверджується витягом з погосподарської книги(а.с. 20-21) та довідками виконавчого комітету Мерефянської міської ради від 11.04.2003 за №2296(а.с.22) та від 21.01.2005 за №372(а.с.25). Відповідно до акту обстеження від 06.04.2022 та адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають з 1999 року [PERSON] та її син [PERSON] , [INFO] (а.с.26-27). Згідно з актом обстеження від 20.04.2022 [PERSON] та її син [PERSON] , [INFO] , проживають за вищевказаною адресою. [PERSON] з дитинства проживала з прабабою [PERSON] однією сім`єю до 2005 року (а.с.27). Як зазначає позивач, між сторонами склалася конфліктна ситуація з приводу користування квартирою, внаслідок якої [PERSON] \~ фактично позбавлена можливості проживати в ній. Наявність перешкод позивачу у доступі до квартирі підтверджується також її зверненнями до органів поліції з цього приводу. Відповідно до повідомлення ВП №3 Харківського районного управління поліції №1 ГУ НП в Харківській області від 29.04.2022, під час перевірки працівниками поліції здійснювався виїзд за адресою: [ADDRESS] . У результаті виїзду опитано мешканку даної квартири [PERSON] , 1963 року народження, яка зазначила, що з 2018 року вступила в спадщину на вищевказану квартиру (а.с.15). Згідно з повідомленням Мереф`янської міської ради Харківської області від 07.06.2022, за даними картотеки та реєстру територіальної громади Мереф`янської міської ради [PERSON] за адресою: [ADDRESS] інформація відсутня (а.с.34). Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у порядку користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.4 ст.9 ЖК України). Крім того, згідно зіст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , як члени сім`ї вселилися, проживали та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира є єдиним їх місцем проживання, іншого житла не мають. Неповнолітній [PERSON] проживав та зареєстрований у зазначеній квартирі за місцем реєстрації матері. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Також суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. У свою чергу, у силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України "Про міжнародні договори", стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (п. 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України"). \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Враховуючи, що ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 30.06.2022 [PERSON] відстрочено сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved