Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-28 00:00:00

24.10.2022 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову позивач зазначив, що 15.06.1971 Пролетарською селищною Радою Ракитянського району Білгородської області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис № 24. Сімейне життя сторін не склалося, оскільки відповідач нехтує сімейними цінностями, не має бажання створювати в сім`ї доброзичливу сприятливу морально-психологічну атмосферу, на підставі чого в сім`ї неодноразово виникали сварки та різного роду непорозуміння. Сімейні відносини між сторонами припинені протягом тривалого часу, шлюб носить лише формальний характер, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 01.11.2022 провадження у справі № 141/506/22 відкрито, розгляд справи призначено на 01.12.2022. Судове засідання, призначене на 01.12.2022 не відбулося та було відкладене на 29.12.2022 у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 29.12.2022 не з`явився, надавши заяву від 15.12.2022 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовну заяву отримала 07.11.2022, відзив до суду не направила, та, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 29.12.2022 не з`явилася. При цьому, до суду надійшла заява відповідача від 08.12.2022 про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд\~справи здійснюється\~судом за\~відсутності учасників\~справи,\~фіксування судового\~процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 15.06.1971 Пролетарською селищною Радою Ракитянського району Білгородської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 24. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » . Причиною розпаду сім`ї є те, що між позивачем та відповідачем відсутні взаєморозуміння та довіра, несумісні характери, наявні протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Сімейні відносини між сторонами припинені протягом тривалого часу, а тому позивач вважає, що подальше спільне збереження сім`ї є неможливим та недоцільним. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд зазначає наступне. В статті 51\~Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 1 ст.\~55\~СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК Українисуд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи, у відповідності до ст. 111 СК України,\~необхідність вжиття\~заходів щодо\~примирення подружжя,\~суд враховує,\~що закріплена\~у цій\~статті норма\~є диспозитивною,\~оскільки суд\~вживає заходів\~щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Крім того, суд виходить з пункту 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,\~яка визначає,\~що вжиття\~заходів щодо\~примирення подружжя\~є можливістю\~суду,\~а не\~його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові КЦС ВС від 11 червня 2019 року №605/434/18 (61-3235св19). Аналізуючи вищезазначені положення законодавства та судової практики, а також враховуючи встановлені у справі обставини, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. Виходячи з того, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння та бажання зберегти сімейні відносини, шлюбні відносини фактично припинені, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, тому шлюб підлягає розірванню. З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також відповідно до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, з урахуванням визнання позову відповідачем, на підставі ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 496 грн (чотириста дев`яносто шість гривень) 20 копійок, а решта 50 відсотків судового збору - підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved