Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом у якому просить з урахуванням уточненої позовної заяви, визнати незаконною оперативно-розшукову діяльність яка проводилась відносно неї та стягнути моральну шкоду в розмірі 30\~000 грн. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що у 2009 року відносно неї здійснювалась оперативно-розшукова діяльність, за результатами якої не була порушена кримінальна справа та відсутнє кримінальне провадження. При цьому оперуповноважений ВДСБЕЗ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області кілька разів допитував її та погрожував передати матеріали про корупцію до суду. Незаконність проведеної діяльності полягає в тому, що її причетність до надуманого правопорушення не підтвердилася, кримінальна справа порушена не була, а отже це є підставою для відшкодування їй заподіяних матеріальних та моральних збитків. Так витребування органами поліції з місця її роботи особистих документів та виклики на допити завдали моральної шкоди, яка полягає в погіршенні відносин з керівництвом та колегами по роботі, які з підозрою почали ставитися до неї. Внаслідок незаконної діяльності відповідача вона отримала нервовий зрив та була госпіталізована. Відповідачем, ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області позовні вимоги заперечені, зазначено, що документально позивачем не підтверджено завдану моральну шкоду та причинно наслідковий зв`язок з проведеною оперативно-розшуковою діяльністю. Обов`язковою умовою відшкодування моральної шкоди є незаконність у діях органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, проте позивачем не надано доказів, які б підтверджували незаконність дій цих органів, в судовому порядку такі дії незаконними не визнавалися. Відповідач-2 своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити. Представник ДКСУ у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без участі. Представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки не повідомив. Обставини, встановлені судом. Як встановлено, з матеріалів позовної заяви та не заперечувалося відповідачем, У 2009 році відносно [PERSON] здійснювалася оперативно-розшукова діяльність за фактом заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, шляхом обману, використовуючи третіх осіб та свідомо підробних документів. На підтвердження даної обставини позивачем надано копію постанови про зміну обвинувачення в суді від 16 квітня 2013 року та копії оперативної інформації, яка в свою чергу ніким не підписана та виглядає, як проект якогось документу, що містять виправлення та закреслення. Згідно довідки №4/1083 від 26.08.2014 встановлено, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні №1 КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» в період з 26.03.2009 по 06.04.2009. Однак така довідка не містить діагнозу з яким перебувала позивач на лікуванні, а лише перелік ліків, які були їй призначені. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома\~статті 1176 ЦК України). Таким спеціальним нормативно-правовим актом є\~Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"\~(далі - Закон). Статтею 1 Закону\~передбачено, що відповідно до положень цього\~закону\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених\~законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", ";Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Частиною другою статті 1\~цього Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених\~Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94\~ВР, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними устатті 1цього Закону\~оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів (стаття 2 цього Закону). Відповідно до\~ст.3 цього Закону\~у наведених встатті 1 випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Висновки суду. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб органу державної влади. Тобто, право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування, прокуратури або суду, має встановлена незаконність дій посадових осіб зазначених органів, що порушують права громадян. Наданими позивачем документами не встановлена незаконність дій та рішень органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, при здійсненні оперативно-розшукової діяльності відносно позивача [PERSON] .\~ Окрім зазначеного, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач. Таким чином, оскільки у цій справі відсутні всі три умови для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності, зокрема відшкодування моральної шкоди, тому вимоги [PERSON] є необґрунтованими. Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18),\~\~ від 13 березня 2019 року у справі № 338/12193/16-ц (провадження\~\~ № 61-18855св18), від 03 квітня 2019 року у справі № 211/7655/15-ц (провадження № 61-4165св18), від 13 травня 2020 року у справі\~\~ № 638/8636/17-ц (провадження № 61-40480св18), від 03 липня 2020 року\~\~у справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20). Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надала належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю.

Outcome: dismissed