Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до пунктів 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Вимоги ст. 12 ч. 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно вимог ст. ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Виходячи із змісту ст. ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками: -[PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; -[PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; -[PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Батьки дітей перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.05.2015 року по 27.04.2017 року. Шлюб розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2017 року (провадження № 2/202/1462/2017). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.2019 року у позовних вимогах [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено, та попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання ним батьківських обов`язків. Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки. Заборгованість по аліментам за виконавчим листом № 2-н/202/97/18 від 14.05.2018 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , станом на 30.06.2022 року становить 54913,47 грн. Як вбачається з листів, характеристик та довідок закладів дошкільної освіти навчального, позашкільного, медичного закладу, [PERSON] займається одна вихованням дітей: [PERSON] , [INFO] , учня 9-В класу, [PERSON] , [INFO] , учня 3-Г класу, [PERSON] , [INFO] , учня 2-А класу. За час навчання дітей батько шкільним життям не цікавився, до дитячого садка, школи не приходив, не відвідував ані батьківські збори, ані змагання учнів-спортсменів, до амбулаторії ЗПСМ №6 КНП ДУПМСД №9 з народження дітей не з`являвся, за адресою мешкання дітей також його ніколи не було при відвідуванні, Відповідно до характеристики державної станови «Крюковська виправна колонія (№29)» затвердженої 07.10.2022 року, засуджений [PERSON] під час відбування покарання в установі перебуває на профілактичному обліку як схильний до членоушкодження. Як вбачається з довідки ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)», 01.09.2022 року короткотривале побачення засудженого [PERSON] , із знайомою [PERSON] та сином [PERSON] не відбулося, причиною стала категорична відмова від побачення у письмовому вигляді засудженого [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , 1982 року народження, відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Крім того, у висновку зазначено, що комісія з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровського району дійшла висновку, що факти, як кожен окремо так і в сукупності, підтверджують той факт, що [PERSON] наміру здійснювати належне виховання та утримання своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток не має, від виконання покладених на нього батьківських обов`язків самоусунувся, надавши заяву про відмову від своїх батьківських прав і обов`язків відносно дітей. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами документів та доказів. Обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, суд вважає доведеними у судовому засіданні, оскільки відповідач [PERSON] самоусунувся від підготування малолітніх дітей до самостійного життя, не спілкується з синами, не створює умов для їх всебічного розвитку, не проявляє інтересу до життя, потреб, здоров`я, не надає матеріальної допомоги. Відповідач не виявляє інтересу до внутрішнього світу малолітніх дітей, не створює умов для отримання ними освіти. Дійсно, така поведінка відповідача не відповідає вимогам Закону. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved