Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, і вона та її представник суду пояснили, що 30.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. За вказаним договором позики від 30.03.2018 року [PERSON] взяв у борг суму грошових коштів у розмірі 530 000 грн., що еквівалентні 20 000,00 доларів США у [PERSON] та бере на себе зобов`язання повернути борг до 30.08.2018 року. На підтвердження виконання боржником [PERSON] було складено розписку від 30.03.2018 року. 02.07.2021 року між [PERSON] та позивачкою [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором позики від 30.03.2018 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , і, згідно п.2.1 Договору про відступлення права вимоги передано новому кредитору оригінал розписки. 12.08.2021 року [PERSON] засобами поштового зв`язку було направлено [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги від 04.08.2021 року за Договором позики від 30.03.2018 року. Боржником не виконано вимогу кредитора, тому позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість за вище вказаними договорами. Відповідач у судове засідання не з`явився, по суті позову пояснень не надавав; до суду надійшла заява його представника про розірвання договору правової допомоги в односторонньому порядку у зв`язку з невиконанням умов даного договору в частині оплати послуг за надання правової допомоги. Вислухавши представника позивачки, саму позивачку, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 30.03.2018 року року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. За вказаним договором позики від 30.03.2018 року [PERSON] взяв у борг суму грошових коштів у розмірі 530 000 грн., що еквівалентні 20 000,00 доларів США у [PERSON] та бере на себе зобов`язання повернути борг до 30.08.2018 року; на підтвердження виконання якого боржником [PERSON] було укладено розписку від 30.03.2018 року. 02.07.2021 року між [PERSON] та позивачкою [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором позики від 30.03.2018 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , і, згідно п.2.1 Договору про відступлення права вимоги передано новому кредитору оригінал розписки. 12.08.2021 року [PERSON] засобами поштового зв`язку було направлено [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги від 04.08.2021 року за Договором позики від 30.03.2018 року. Також, у цьому повідомленні [PERSON] вимагає у [PERSON] сплатити суму боргу у розмірі 530 000 грн. протягом семи днів на банківський рахунок [PERSON] . Відповідно до п.1.1 Договору про відступлення права вимоги від 02.07.2021 року, [PERSON] (первісний кредитор) відступає, а [PERSON] (новий кредитор) повністю приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредитору і стає кредитором за Договором позики від 30.03.2018 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , на підтвердження виконання якого боржником [PERSON] було укладено розписку від 30.03.2018 року. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). У відповідності до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю, розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми. За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову позивачки.

Outcome: approved