Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-28 00:00:00

17 листопада 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 23 березня 1993 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У дружини була дитина від попереднього шлюбу - [PERSON] , він виховував останню з чотирьохрічного віку. [INFO] у падчерки - відповідача по справі, народився син - [PERSON] , відомості про батька записані на підставі ст.135 СК України. З біологічним батьком [PERSON] жодного разу не бачився, той ним не цікавився. Він, його дружина, її донька та її онук проживали разом у м.Краматорську, Донецької області. 23 березня 2017 року падчерка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Після одруження забрала свої речі та виїхала проживати до свого чоловіка. Він з дружиною піклувалися про онука, дбали про його здоров`я та розвиток, дитина повністю перебувала на їх утриманні. Відповідач дитиною не цікавилася, в телефонній розмові повідомила, що повертатися додому, забирати сина не буде. Більше п`яти років вона з сином відносин не підтримує. [INFO] його дружина померла. Він з онуком залишився удвох. В зв`язку з бойовими діями, вони переїхали до м.Першотравенська, Дніпропетровської області, зареєструвалися, як ВПО, на сьогоднішній день дитина залишилася без піклування батьків, мати не приймає жодної участі у вихованні та утриманні сина, дитина проживає з ним, він створив всі належні умови для його розвитку, навчання, дбає про нього, утримує його. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її сина - [PERSON] , 2008 року народження, встановити над [PERSON] опіку та призначити його опікуном. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовільнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву не надала, направила нотаріально посвідчену заяву, в якій визнає позовні вимоги у повному обсязі, просить суд розглянути справу в її відсутність. Представники третіх осіб в підготовче судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, не заперечують проти задоволення позову про позбавлення батьківських прав відповідача, просять винести рішення згідно з чинним законодавством України, враховуючи інтереси дитини. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд вважає за необхідне позов задовільнити частково. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 23 березня 1993 року підтверджується, що 23 березня 1993 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінене на [PERSON] Від попереднього шлюбу [PERSON] має дочку - [PERSON] , [INFO] . Копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 19 листопада 2014 року підтверджується, що [PERSON] народився [INFO] у м.Краматорську, Донецької області. Його батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька дитини записані зі слів матері, відповідно ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується копією актового запису про народження дитини. 23 березня 2017 року відповідач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини змінене на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 23 березня 2017 року. Позивач [PERSON] , його дружина - [PERSON] , її донька [PERSON] та син останньої - [PERSON] проживали у м.Краматорську, Донецької області. З березня 2017 року відповідач покинула сина, виїхала з постійного місця проживання, перестала цікавитися його життям та здоров`ям, утримувати його. Дитина залишилася проживати з бабусею [PERSON] та її чоловіком - [PERSON] , знаходилася на їх утриманні. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 03 травня 2022 року. Позивач [PERSON] , разом з неповнолітнім [PERSON] переїхали проживати до м.Першотравенська, Дніпропетровської області, зареєстровані, як ВПО. На даний час дитина проживає та зареєстрована з позивачем, знаходиться на його повному утриманні, останній дбає про його життя, розвиток, забезпечує всім необхідним. Мати дитини - [PERSON] з 2017 року життям дитини не цікавиться, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не дбає про дитину, не забезпечує його всім необхідним для повноцінного розвитку, матеріальної допомоги не надає. Висновками органів опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області та Краматорської міської ради Донецької області щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача підтверджується, що неповнолітній [PERSON] , 2008 року народження, проживає разом з [PERSON] , який займається його вихованням, розвитком та утриманням. Мати дитини - [PERSON] проживає окремо від сина з 2017 року, не займається його вихованням, не цікавиться його життям та здоров`ям, фінансової допомоги не надає. Вважають доцільним позбавити батьківських прав відповідача відносно її неповнолітнього сина - [PERSON] . Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У постанові Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаний норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд погоджується із висновками щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такі висновки є вмотивованими, містять обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на дитину відповідача. В зв`язку з чим, позовні вимоги позивача в частині позбавлення відповідача батьківських прав, є такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог позивача в частині встановлення опіки над [PERSON] , 2008 року народження, та призначення [PERSON] його опікуном, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Опіка та піклування встановлюється судом та органом опіки та піклування. Опікун та піклувальник призначається: над недієздатною чи обмежено дієздатною особою - судом за поданням органів опіки та піклування; над малолітньою чи неповнолітньою особою (якщо питання не стосується обмеження дієздатності) - органом опіки і піклування відповідно до ч.1 ст. 61 Цивільного кодексу України. В даному випадку в повноваження суду не входить право призначати опікуна над дієздатною дитиною. Позивачем не заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, однак відповідно ст.166 СК України, суд вважає за необхідне, одночасно з позбавленням батьківських прав відповідача, стягнути з неї аліменти на утримання дитини, в розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягувати з 29 грудня 2022 року - з моменту ухвалення рішення по справі, допустивши рішення суду в цій частині негайному виконанню в межах місячної суми стягнення аліментів. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно її сина - [PERSON] , підлягають задоволенню, оскільки суду доведено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем сплачено судовий збір за заявлені дві вимоги немайнового характеру, в розмірі 1 984,80 гривень. Відповідач до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги визнала в повному обсязі, про що надала нотаріально посвідчену заяву. Позовні вимоги позивача задоволено частково. В зв`язку з чим, судовий збір в розмірі 992,40 гривень, сплачений за позовну вимогу про встановлення опіки та призначення опікуна, в задоволенні якої позивачу було відмовлено, слід залишити за позивачем. Судовий збір в розмірі 992,40 гривень, сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду за позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав, яку задоволено судом, слід стягнути з відповідача на користь позивача, однак, враховуючи, що відповідач, до початку судового розгляду визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову - 496,20 гривень, решту судового збору в розмірі 496,20 гривень стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, оскільки судом вирішено питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання її дитини, підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 992,40 гривень.

Outcome: approved