Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що між сторонами 21 лютого 2012 року був розірваний шлюб. Від спільного шлюбу з Відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до виконавчого листа від 29.12.2011 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі по 800 (вісімсот) гривень щомісячно починаючи з 07.12.2011 року і до повноліття дитини. Аліменти сплачуються не вчасно, а по бажанню Відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах станом на 01.07.2022 року заборгованість по аліментах становить 7939.00 грн. Син проживає разом зі позивачкою та перебуває повністю на її утриманні. До того ж син на даний час є учнем 8-А класу середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №146 міста Києва, та вимушено навчався дистанційно. Саме для забезпечення присутності дитини на онлайн-уроках, позивачка купила мобільний телефон Tecno Spark 6 Go 6 та ноутбук ASUS X515JA-BQ2217W. Загальна сума витрат на придбання техніки становить 27 474 гривень, що підтверджується копіями чеків. Таким чином відповідач повинен сплатити половину вартості понесених витрат на придбання техніки, що становить 13 737 гривень. Окрім того, 15.09.2022 позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог та просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину у розмірі 20 109 грн., оскільки мобільний телефон Tecno Spark 6 Go 6, який був куплений раніше, став непридатним, у зв`язку із чим вона змушена була купити новий мобільний телефон IPHONE XR 128 GB, із аксесуарами до нього. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити з підстав наявності у [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів на дитину, та необхідністю забезпечувати присутність сина на уроках під час дистанційного навчання. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак його представник - адвокат Замковенко В.М. подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі у зв`язку із його необґрунтованістю та недоведеністю. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою. Шлюб між сторонами розірвано. З відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі по 800 гривень щомісячно на утримання сина [PERSON] , що сторонами не оспорюється. Відповідно до довідки №02-24/44 від 06.07.2022 із Середньої загальнооосвітньої школи І-ІІІ ступенів №146 м. Києва, [PERSON] дійсно є учнем 8-А класу вищевказаної школи. На підтвердження понесення додаткових витрат на утримання сина, позивачкою надано наступні документи: - ксерокопію товарного чеку №22620210910192834 від 10.09.2021 із мережі магазинів мобільного зв`язку "SmartShop" на загальну суму 3312.10 грн. (послуга "Екстра заміна" на суму 55 грн., телефон Tecno Spark 6 Go 6 на суму 3036,04, накладку на телефон на суму 220,40 грн.); - роздрукований скріншот з екрану мобільного телефону із фіскальним чеком №00712334 від 23.06.2022 із магазину ФОП [PERSON] на загальну суму 24162 грн. (ноутбук ASUS X515JA-BQ2217W, вартість якого 19499 грн.; ПДС 3 на суму 2925 грн.; налаштування та оновлення на суму 1149 грн.; сумка для ноутбука, вартість якої 589 грн.); - ксерокопію нефіскального чеку від 01.09.2022 на загальну суму 16057 грн. (смартфон ІPHONE XR 128 GB, вартість якого 15499 грн.; захисне скло на смартфон вартістю 299; поклейку захисного скла вартістю 100 грн.; чохол на телефон вартістю 199 грн.). Так, за змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Верховний Суд у постанові від 14.01.2019 року винесеній у справі № 751/4312/16-ц зауважив, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо. При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Як вбачається з долучених до позовної заяви доказів, додаткові витрати, понесені позивачем складаються з: витрат на придбання ноутбуку, двох мобільних телефонів, витрат на обслуговування вказаних ґаджетів та аксесуарів до ґаджетів. Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. А отже витрати, зазначені позивачем, є поточними витратами на утримання дитини, входять до складу аліментів призначених до щомісячного стягнення, і не належать до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України. Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц відповідно яких виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. При цьому, суд враховує ті обставини, що з відповідачем не було узгоджено питання та досягнуто домовленість щодо понесених нею додаткових витрат. Статтею 81 ЦПК Українивизначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно дост. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зважаючи на наведене вище та норми Сімейного кодексу України, судом не приймаються до уваги надані позивачем скріншоти з чеком, фіскальні та нефіскальні чеки, які підтверджують витрати на здійснення покупок смартфону, мобільного телефону, ноутбуку, аксесуарів до них, оскільки позивачкою в судовому засіданні не доведено, що такі безпосередньо стосуються розвитку дитини, яких саме здібностей позивачкою не вказано. Розвиток здібностей дитини включає в себе не саме навчання, а вимогу щодо додаткових витрат у цьому навчанні (придбання певних інструментів, засобів без яких це навчання є неефективним). Окрім того, позивачкою не додано доказів перебування сина на дистанційному навчанні, не вказано періоду перебування сина на дистанційному навчанні, не доведено що ґаджети, один із яких був придбаний влітку 2022 року (ноутбук), тобто в період літніх канікул, були куплені саме для навчання сина та що витрати на купівлю такої техніки викликана особливими обставинами. До того ж, частина суми, яку просить позивачка стягнути ж відповідача включає в себе купівлю аксесуарів до ґаджетів та їх сервісне обслуговування, що є повсякденними витратами, які не викликані особливими обставинами та ніяк не направлені на розвиток здібностей дитини. Також суд приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності особливих обставин, що зумовили необхідність придбання для сина вищевказаних речей, оскільки позивачкою не надано доказів щодо погодження з відповідачем купівлі ноутбуку АSUS X515JA-BQ2217W та смартфону ІPHONE XR 128 GB сате таких марок та моделей, а також доказів непридатності попередньо купленого мобільного телефону, як і не додано доказів реальної необхідності придбання вказаних речей саме для розвитку спеціальних здібностей спільного сина. Таким чином, судом встановлено, що витрати, які позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь, понесені при звичайному способі життя, та не викликані особливими обставинами, а відтак не є додатковими витратами у розумінні положень ст. 185 СК України. При цьому, вказані витрати здійснювались позивачкою на власний розсуд, без попередження відповідача. З огляду на викладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність взаємозв`язку їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення додаткових витрат на дитину, оскільки стороною позивача не надано достатніх та належних доказів щодо понесення саме додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за їх безпідставністю та необґрунтованістю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивачка згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі позову, а суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати необхідно віднести за рахунок держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed