Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 23 травня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та відповідачем укладено кредитний договір № CL2-59630, відповідно до умов якого банк надав йому кредит шляхом перерахування на поточний рахунок коштів у розмірі 30520,00 грн. В кредитному договорі сторонами узгоджено, що погашення кредиту відбувається шляхом сплати платежів в термін з 16 до 23 числа кожного місяця, згідно графіку платежів, що викладений в додатку № 1 до кредитного договору № CL2-59630. В порушення зобов`язань за договором, відповідач своєчасно не надав грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого, станом на 20 червня 2019 року, утворилася заборгованість у розмірі 31372,41 грн, з яких 23533,45 грн - сума залишку за кредитом, 2714,13 грн - сума заборгованості за відсотками, 5124,83 грн - сума заборгованості за комісією. 20 червня 2019 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги грошових зобов?язань за фінансовими кредитами № 06/19-2, у відповідності до умов якого ПАТ «Кредобанк» відступає ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право грошової вимоги за кредитним договором № CL2-59630 від 23 травня 2017 року. Сума заборгованості відповідача за кредитним договром, визначена у додатку до договору відступлення прав вимоги, станом на 20 червня 2019 року, становила 31371,41 грн. На вказану заборгованість, за період з 20 червня 2019 року до 2 липня 2021 року, позивачем нараховано пеню за несвоєчасне виконання зобов?язань у розмірі 12356,27 грн, інфляційні втрати у розмірі 3796,01 грн, 3 % річних у розмірі 1915,84 грн. Загальна сума заборгованості, включаючи суми штрафних санкцій та суми нарахованих, відповідно до статті 325 ЦК України, інфляційних втрат та 3% річних, становить 49620,53 грн. Вказану суму та судові витрати в розмірі 2270 грн просив стягнути з відповідача в судовому порядку. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 14 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно з пунктом 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 14 вересня 2021 року та 14 липня 2022 року відповідачу направлялися копія ухвали про відкриття спрощеного провадження та копія позовної заяви з додатками за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. Згідно з даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення конверт вручено особисто відповідачу 23 липня 2022 року. Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до положень статті 274 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. За правилами статті 281 ЦПК України, яка регламентує порядок заочного розгляду справи, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Аргументи учасників справи Відповідач відзиву на позов не подав. Відповідно положень частини 2 статті 191 та частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи Судом встановлено такі фактичні обставини. Між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем укладено кредитний договір № CL2-59630 від 23 травня 2017 року. В додатку № 1 до договору кредитування сторонами погоджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту (а.с. 3-4, 5) Відповідно до умов вказаного договору, банк шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача надав йому кредит на поточні потреби у розмірі 30520,00 грн на умовах поворотності, оплатності та цільового характеру використання, а відповідач зобов?язався повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених кредитним договором. Пунктами 2.2.,2.10., 5.2.1. договору визначено, що погашення кредиту відбувається шляхом договірного списання щомісячного платежу з рахунку позичальника у розмірі 1604,00 грн, для чого останній повинен забезпечити наявність на поточному рахунку суми коштів, що відповідає розміру такого платежу. В кредитному договорі погоджено розмір фіксованої процентної ставки за користування кредитом 19,99 річних, встановлено термін кредитування до 20 травня 2022 року, а також визначено обов?язок позичальника сплачувати банку комісійні винагороди, передбачені тарифами банку, які стягуються при обслуговуванні поточного рахунку для обслуговування кредиту, в тому числі в розмірі 790,47 грн щомісячно за управління кредитом відповідно до графіку платежів. Відповідно до п. 6.1. кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов?язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної діючої по кредитному договору процентної ставки, вказаної в п. 1.4. кредитного договору, але не менше 2 грн за кожен день прострочення. 20 червня 2019 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу із відступлення права вимоги за кредитними договорами № 06/19-2, у відповідності до умов якого, з дня, наступного за днем укладення цього договору, (а щодо прав вимоги, які виникнуть в майбутньому після цього, - з дня їх виникнення) АТ «Кредобанк» відступає ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги в повному обсязі за плату та під фінансування від фактора, а фактор набуває таких прав і здійснює їх оплату (а.с. 8-13). Згідно п. 6.1. договору факторингу, АТ «Кредобанк» відповідає перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» за дійсність прав вимоги, що відступаються за цим договором. Відповідно до п. 7.1. договору, у зв?язку з переходом від АТ «Кредобанк» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» прав вимоги, останнє стає кредитором у зобов?язаннях щодо позичальників за кредитними договорами та одержує замість клієнта в повному обсязу право вимагати від позичальника належного виконання ними збов?язань за кредитними договорами, в тому числі одержувати всі суми, належні до сплати позичальниками на задоволення відступнених прав вимоги, вчиняти будь - які законні фактичні дії, пов?язані з реалізацією прав вимоги. Відповідно даних додатку № 1 до договороу факторингу № 06/19-2 від 20 червня 2019 року, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 31372,41 грн з яких: 23 533,45 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2714,13 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 5124,83 грн заборгованість за комісіями (а.с. 18). За даними розрахунку заборгованості, наведеного за змістом позовної заяви, станом на 2 липня 2021 року, на вказану загальну суму заборгованості позивачем нараховано пеню за несвоєчасне виконання зобов?язань у розмірі 12356,27 грн, інфляційні втрати у розмірі 3796,01 грн, 3 % річних у розмірі 1915,84 грн. Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. З досліджених судом письмових доказів вбачається, що АТ «Кредобанк» та відповідач обумовили у письмовому вигляді та передбачили порядок та умови отримання кредитних коштів, погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, розмір відсотків, що підлягає сплаті за користування кредитом, розмір комісійної винагороди, відповідальність у вигляді неустойки (штрафних санкцій) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 530 ЦПК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі положень статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені статтею 611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Умови договору про розмір кредиту, порядок його надання та погашення, розмір та порядок сплати процентів за його користування, були викладені у підписаному відповідачем договорі кредитування. У порушення норм закону та умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, а саме: після відступлення позивачу права грошової вимоги не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, ні на рахунки ТОВ «ФК`Довіра та гарантія», ні на рахунки попереднього кредитора АТ «Кредобанк». У зв`язку з наведеним, відповідач має заборгованість перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» за кредитним договором № CL2-59630 від 23 травня 2017 року в сумі 31372,41 грн, з яких, відповідно до додатку № 1 договору факторингу № 06/19-2 від 20 червня 2019 року: 23 533,45 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2714,13 грн- заборгованість за процентами за користування кредитом, 5124,83 грн заборгованість за комісіями. На вказану суму заборгованості позивачем нараховано пеню за несвоєчасне виконання зобов?язань за період з 20 червня 2019 року до 2 липня 2021 року у розмірі 12536,21 грн. Щодо відступлення права вимоги Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). На підставі наведених положень, суд зазначає, що відступлення права грошової вимоги до відповідача та набуття такого права ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов. Право вимоги за договором кредиту на підставі договору факторингу перейшло до позивача. Відповідач зобов?язання не виконав, кошти на погашення заборгованості не надав ні первісному кредитору АТ «Кредобанк», ні ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих позивачем на суму боргу, суд зазначає наступне. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов?язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції, поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Згідно пункту 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов?язання. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов?язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов?язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов?язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Позивачем обраховано суми інфляційних втрат за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 3796,01 грн та 3 % річних на суму простроченого кредиту у розмірі 1915,84 грн. Вказані суми підлягають стягненню з відповідача. Відповідач обізнаний про наявність заборгованості та її розміром, відомостей про її погашення та жодних заперечень щодо позову суду не надав. Висновки за результатами розгляду Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків. Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Саме позивач мав довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленного відповідача та обгрунтувати відповідність обраного способу засхисту змісту порушенного права. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником. Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу, суми заборгованості за комісіями (щомісячний процент), суми заборгованості за процентами, суми заборгованості за пенею, інфляційних втрат та 3% річних підтверджені матеріалами справи. Позивач довів обґрунтованість усіх заявлених позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2270 грн. Відповідно до правил частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved