Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

У грудні 2020 року Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] є замовником об`єкту "реконструкція нежитлового приміщення підвальної частини № Х в будинку [ADDRESS] без зміни функціонального призначення", введеного в експлуатацію Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта від 09.06.2017 № ХК 143171609219, відомості про що розміщені на офіційному веб-сайті Державної архітектурне будівельної інспекції України в розділі "реєстр дозвільних документів" на період подання позову до суду. Однак з огляду на те, що декларація про готовність до експлуатації об`єкта зареєстрована 09.06.2017 року, договір про пайову участь направлено відповідачу листом від 28.08.2018 року № 374/0/114-18, а Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачав на той час обов`язок замовника укласти договір про пайову участь, до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Відповідач як замовник реконструкції зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Харкова шляхом укладення відповідного договору та виконати його умови. Відповідно до ч. 5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і поза майданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. ДСТУ Д.1.1-1:2013 (прийнятих на підставі Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України від 05.07.2013 № 293) визначено, що кошторисним документом, який визначає повну кошторисну вартість об`єкта будівництва або його черги, включаючи кошторисну вартість будівельних робіт, витрати на придбання устаткування, меблів та інвентарю, а також інші витрати, є зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва, складений на основі об`єктних кошторисів, об`єктних кошторисних розрахунків і кошторисних розрахунків на окремі види витрат. Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затверджений рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 року № 804, до якого внесені відповідні зміни рішенням від 22.05.2013 № 319, також визначає механізм розрахунку величини пайової участі для замовників будівництва у разі ухилення від укладання договору, яким передбачено, що у разі якщо загальна кошторисна вартості будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається виходячи із затверджених Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житло; комунального господарства України показників опосередкованої вартості. Ураховуючи те, що відповідачем не надано позивачу зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва об`єкта та не підтверджено, що загальну кошторисі вартість будівництва об`єкта визначено згідно з будівельними нормами, державний стандартами і правилами, розрахунок величини пайової участі, який є істотною умовою договору, зроблено позивачем згідно з листом Міністерства регіональної розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.20 № 7/15-4511 "Про індекси зміни вартості станом на 1 квітня 2017 року". Просить визнати укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між [PERSON] та Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради в наступній редакції: ДОГОВІР про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова м. Харків «___» ___________ 20__________р. Департамент економіки та комунального майна, іменований надалі «Департамент», в особі заступника міського голови - директора Департаменту економіки та комунального майна Фатєєва Михайла Івановича, що діє на підставі Положення про Департамент економіки та комунального майна, затвердженого рішенням Харківської міської ради «Про затвердження положень виконавчих органів Харківської міської ради», з однієї сторони, та [PERSON] (ІН [NUMBER] ), іменований надалі «Замовник», з іншої сторони, на виконання Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 № 804 (із змінами), уклали цей договір про наступне. 1.Предмет договору 1.1.Цей договір регулює взаємовідносини між сторонами щодо пайової участі «Замовника» у розвитку інфраструктури м. Харкова при реконструкції нежитлового приміщення підвальної частини №Х без зміни функціонального призначення по [ADDRESS] . 2.Обов`язки сторін 2.1.«Замовник»: 2.1.1.Здійснює перерахування до бюджету м. Харкова (код платежу - 24170000. рахунок (IBAN) - UA428999980000031518921020002, код ЄДРПОУ - 37999649. банк - Казначейство України (ЕАП), одержувач - УК у м. Харкові) коштів у розмірі 154 746, 90 грн. (сто п`ятдесят чотири тисячі сімсот сорок шість гривень 90 коп.), згідно з розрахунком величини пайової участі у розвитку інфраструктури міста Харкова, який додається. 2.1.2.Сплачує пайовий внесок в повній сумі єдиним платежем або частинами протягом 10 робочих днів з дня укладання даного договору. 2.2.«Департамент»: 2.2.1.На запит «Замовника» надає лист про підтвердження факту повної сплати пайового внеску після остаточного розрахунку по укладеному договору про пайову участь на підставі даних Департаменту бюджету і фінансів Харківської міської ради. 3.Відповідальність сторін 3.1.У разі невиконання або неналежного виконання «Замовником» обов`язків, передбачених п. 2.1. цього договору, «Замовник» сплачує до бюджету м. Харкова штраф у розмірі 25% від суми не перерахованих коштів у визначений термін. 4.Час та дія договору 4.1.Договір набуває чинності з часу підписання сторонами або набрання чинності судового рішення щодо укладання цього Договору, та діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків за Договором. 5.Зміна та розірвання договору 5.1.Зміна та розірвання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або Договором. 5.2.Сторона Договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати Договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за Договором. 5.3.Сторона Договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання Договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. 5.4.У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) Договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. 5.5.Якщо судовим рішенням Договір змінено або розірвано. Договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду. 6.Особливі умови 6.1. З питань, не передбачених цим Договором, сторони керуються чинним законодавством України. 6.2.Умови Договору можуть бути змінені або доповнені тільки з письмової згоди сторін і оформляються додатковою угодою до Договору. 6.3.У випадку реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) будь-якої із сторін цього Договору, права та обов`язки за цим Договором переходять до правонаступників. 6.4.У разі зміни власника нерухомого майна, зазначеного в п. 1.1. Договору, права та обов`язки щодо виконання умов Договору переходять до нового власника. 6.5.Спори, що виникають між сторонами при виконанні, розірванні, або припиненні Договору, вирішуються у судовому порядку. 6.6.Договір набирає чинності з моменту його укладання і діє до моменту остаточного виконання сторонами своїх обов`язків за Договором. 6.7.Цей Договір складений у 2-х примірниках, які мають силу оригіналу. 7.Адреси та реквізити сторін Від «Департаменту» Від «Замовника» Заступник міського голови - директор ________________Б .В.Нехорошков Департаменту економіки та комунального майна вул. Державінська, 2Б. кв. 73 _____________________М.І. Фатєєв м. Харків. 61001 61003. м. Харків, м-н Конституції, ІН 1859311293 Додаток до договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова Розрахунок величини пайової участі при реконструкції нежитлового приміщення підвальної частини №Х без зміни функціонального призначення по [ADDRESS] . 1.Коефіцієнт відповідно до розміру пайової участі 0,10 2.Загальна площа об`єкту 73,5 кв.м. 3.Опосередкована вартість 1 кв.м. 19140,00 грн. 4.Загальна кошторисна вартість реконструкції об`єкта 1406790,00 грн. (загальна площа х опос. вартість) 5.Розмір пайової участі 140679,00 грн. 6.Збільшення розміру пайової участі згідно п. 5.5 Порядку. 14067,90 грн. 7.Усього розмір пайової участі 154749,90 грн. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Янцовської Т.М. від 31.12.2020 року залишено заяву представника позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження без розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Янцовської Т.М. від 22.10.2021 року зупинене провадження у справі до закінчення перегляду у касаційному порядку судового рішення щодо подібних правовідносин у іншій справі № 643/21744/19. 17.01.2022 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, вказує, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року в справі № 643/21744/19 розглянуто справу, до вирішення якої зупинялось провадження у даній справі, у зв`язку з чим підстави для зупинення провадження відпали. Справа перебувала в провадженні судді Червонозаводського районного суду м. Харкова, проте по суті не розглянута. Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан. Строк воєнного стану продовжувався згідно з Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 341/2022 від 17.05.2022 року, № 573/2022 від 12.08.2022 року та востаннє Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" з 05 год. 30 хв. 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова та Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2022 року справу передано на розгляд судді Парахіній Є.В. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави Парахіної Є.В. від 12.09.2022 року справу прийнято до свого провадження, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Представник відповідача [PERSON] адвокат Порятнко Є.В. надав до суду відзив на позов, в якому вказав, що згідно листа Управління соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 28.08.2018 року № 374/0/114-18 не вбачається жодних додатків, які б надсилались відповідачу, а саме "двох оригіналів договору", для розгляду та підписання, тому є незрозумілим, про які зобов`язання відповідача йде мова в позові. Вказані додатки, як вбачається зі змісту листа, додані позивачем лише під час подачі позову без належних для укладення реквізитів. [PERSON] здійснено реконструкцію об`єкту нежитлового приміщення підвальної частини № Х по [ADDRESS] без зміни функціонального призначення об`єкту та його зовнішньої конфігурації. Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої 09.06.2017 № ХК 143171609219, відповідач був замовником реконструкції нежитлового приміщення без зміни площі та інших характеристик. Відповідно до ст. 2 Закону № 3038-VI під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови та територій. Отже, оскільки відповідачем не здійснювалась забудова земельної ділянки, відсутні підстави для застосування до нього ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" в частині обов`язку взяти пайову участь як шляхом сплати коштів пайової участі, так і шляхом укладення договору. Станом на дату подачі позивачем позовної заяви на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 29.09.2019 року виключено ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", на яку позивач посилається як на підставу обов`язку відповідача на укладання договору. Згідно п. 2 "Прикінцевих та перехідних положень" вищезазначеного Закону договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. Крім того, установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту. Також нормами ст. 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Отже, обов`язок відповідача укласти такий договір припинений згідно оновленої норми закону Відповідач не прийняв пропозицію позивача про укладення спірного договору, надіслану листом управління соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 28.08.2018 № 374/0/114-18, відповідно до вимог цивільного законодавства. До позовної заяви позивачем будь-яких доказів прийняття пропозиції позивача не надано, тому згідно вимог цивільного законодавства неможливо вважати таку пропозицію прийнятою відповідачем. Оскільки відповідно до згаданих норм матеріального права договір вважається укладеним лише з дня набрання чинності рішенням суду, тобто спірні правовідносини тривали на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", який припинив дію норми ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", змінив порядок укладення договору про пайову участь та зменшив її розмір, то відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України до спірних правовідносин на день розгляду справи судом застосовується новий акт цивільного законодавства, а не згадана норма ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Позивач в позовній заяві не зазначив дату, з якої договір просить суд вважати укладеним. Оскільки договір не був укладеним до дати подачі позовної заяви та відбулись вищевказані законодавчі зміни до ст. 40 Закону, суд не взмозі визнати його укладеним на дату набрання рішенням по даній справі законної сили, оскільки це буде прямим порушенням прав відповідача. На думку відповідача, позивачем до позову умисно було долучено лише перший аркуш Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, забудовником якого був відповідач, затверджену Інспекцією ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради 09.06.2017 року, тобто у неповному вигляді, без зазначеної самостійно забудовником загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, що суттєво порушує права відповідача та лишає доказової сили наведений позивачем в обґрунтування позову розрахунок величини пайової участі при реконструкції нежитлової будівлі. Позивач в повному обсязі володіє інформацією щодо змісту повного тексту декларації, проте зловживає наданими йому процесуальними права в своїх цілях. Позивач умисно не навів розрахунку величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, визначеного відповідно до Закону України № 132-ІХ, який передбачає, зокрема, що розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта. Також позивач не звертався до відповідача з пропозицією укласти договір про сплату пайового внеску забудовником відповідно до вказаного закону. Оскільки розмір пайової участі є істотною умовою договору про пайову участь, а позивач невірним визначенням його намагається ввести суд в оману. Наголосив на тому, що позивачем пропущений строк позовної давності. Вказав, що Декларація про готовність до експлуатації об`єкта від 09.06.2017 № ХК 143171609219 була розміщена на офіційному веб-сайті Державної архітектурно-будівельної інспекції України в розділі "реєстр дозвільних документів" в день її затвердження Інспекцією ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, а саме 09.06.2017, про що свідчить роздруківка з офіційного сайту, долучена самим позивачем до позову. Позивач посилається на початок перебігу строку з дати надіслання пропозиції укласти договір про пайову участь, тобто з серпня 2018 року. Проте ця обставина категорично заперечується відповідачем, оскільки ще в листі-повідомленні відповідача від 27.10.2017 року позивачем вже констатується про його обізнаність про обов`язок відповідача укласти спірний договір з посиланням на відповідний закон. Законодавством встановлений граничний строк укладання договору пайової участі і цей строк пов`язаний із строком веденням об`єкта будівництва в експлуатацію, але не з подальшим листуванням позивача з відповідачем з незрозумілими пропозиціями. 15 робочих днів з 09.06.2017 року сплили 04.07.2017 року (з урахуванням неробочого святкового дня 28.06.2017 року). Отже, саме 04.07.2017 року позивач дізнався про порушення своїх прав, тому повинен був звернутись до суду до 04.07.2020 року включно. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до [PERSON] про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю. Третя особа пояснення щодо позову не подала. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача проти позову, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є замовником об`єкту "реконструкція нежитлового приміщення підвальної частини № Х в будинку [ADDRESS] без зміни функціонального призначення". 09 червня 2017 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ХК 143171609219, в якій зазначено, що [PERSON] проводив реконструкцію нежитлового приміщення підвальної частини № Х в будинку [ADDRESS] . Як встановлено в ч.ч. 1-3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038-VI, яка була чинною на час завершення відповідачем реконструкції, порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. В ч. 9 ст. 40 вказаного Закону було визначено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. На час прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту "реконструкція нежитлового приміщення підвальної частини № Х в будинку [ADDRESS] без зміни функціонального призначення" [PERSON] не уклав договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова. Умови та процедура залучення замовників до пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова та механізм визначення розміру пайової участі на дату введення відповідачем об`єкта в експлуатацію був урегульований "Порядком пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова", затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 року № 804 Згідно з пунктом 1.3 вищевказаного Порядку замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки в місті Харкові, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, крім випадків, передбачених чинним законодавством України та цим Порядком. Відповідно до п. 1.4 Порядку залучення замовників до пайової участі здійснюється шляхом укладення договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради. Пунктом 1.5 Порядку визначено, що пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету міста Харкова коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Харкова. Відповідно до пункту 2.5 Порядку не пізніше ніж за 30 календарних днів до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію замовник будівництва зобов`язаний звернутися із заявою до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова. До заяви необхідно додати визначені пунктом 2.6 Порядку документи. Таким чином, обов`язок звернутись до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту законом покладено саме на замовника такого будівництва. 27 жовтня 2017 року за вих. № 502/0/114-17 Департамент економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради надіслав [PERSON] лист-повідомлення про необхідність укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харова при реконструкції нежитлового приміщення підвальної частини № Х без зміни функціонального призначення по [ADDRESS] , в якому вказано про невиконання ним ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, наголосивши також на тому, що у декларації про готовність до експлуатації об`єкта № ХК 143171609219 від 09.06.2017 року ним зазначені недостовірні дані щодо підстави для звільнення замовника від пайової участі, які не передбачені ч. 45 ст. 40 Закону та п. 1.7 Порядку, наголошено на необхідності у десятиденний термін звернутись до Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради з заявою про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова та додати до заяви документи, передбачені п. 2.6 Порядку. Крім того, 28 серпня 2018 року за вих. № 374/114-18 Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради звернувся до [PERSON] з пропозицією укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова при реконструкції нежитлового приміщення підвальної частини № Х без зміни функціонального призначення по [ADDRESS] , в якій зазначив, що направляє для підписання два примірники договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова для розгляду та підписання. Разом з тим, про приєднання додатків у вказаній пропозиції не зазначено. При цьому, до суду позивачем разом з копію вказаної пропозиції подано проект Договору № 260-18/1 про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова та Додаток до договору від ___ 2018 року № 260-18/1 - розрахунок величини пайової участі при реконструкції нежитлового приміщення підвальної частини № Х без зміни функціонального призначення по [ADDRESS] , визначений у розмірі 154746,90 грн з урахуванням збільшенням його розміру на 10 % відповідно пункту 5.5 Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 804 від 09 листопада 2011 року. Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" , замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. В ч. 1 ст. 2 вказаного Закону визначено, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури. Станом на введення в експлуатацію об'єкту "реконструкція нежитлового приміщення підвальної частини № Х в будинку [ADDRESS] без зміни функціонального призначення", була чинною стаття 40 вищевказаного Закону № 3038-VI, відповідно до ч.ч. 2, 3, 5, 9 якої замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Зі змісту вищевказаної норми випливає, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону. Аналогічні за змістом висновки були викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 8 жовтня 2019 року у справі № 911/594/18 (провадження № 12-81гс19), від 22 серпня 2018 року у справі № 339/388/16-ц (провадження № 14-261цс18), від 22 вересня 2021 року у справі № 904/2258/20 (провадження № 12-34гс21). За змістом зазначених норм, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийнятті новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру. Разом з тим, 01 січня 2020 набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20 вересня 2019 року № 132-IX, якими статтю 40 Закону № 3038-VI виключено. Згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. За змістом цього Закону та прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01 січня 2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01 січня 2020 року. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими. При набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права. Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності. Стаття 40 № 3038-VI визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності з ч. 2 ст. 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються. Аналізуючи правову природу цих правовідносин, можна зробити висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону № 3038-VI після втрати нею чинності. Крім того, в п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 1 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають. Відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Згідно ч. 1 ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. Зі змісту зазначених норм слідує, що судом розглядаються спори, що виникають при укладанні договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону. При цьому день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного договору, якщо рішенням суду не визначено інше. Вирішивши такий спір, суд вказує в резолютивній частині рішення умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору. Тобто з моментом набрання чинності рішенням суду (укладенням договору) пов`язується початок дії договору, відбувається набуття сторонами договору цивільних прав та обов`язків, встановлюється відповідальність сторін - правовідносини фактично регулюються на майбутнє. Однак з 1 січня 2020 року скасовано дію статті 40 Закону № 3038-VI, яка передбачала обов`язкове укладення договору, тому визнання судом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє на підставі нормативно-правового акта, який було скасовано, суперечитиме принципу правової визначеності та не дозволить суду захистити право сторони належним способом. Відтак якщо на час здачі новозбудованого об`єкта до експлуатації або ухвалення судового рішення було скасовано норму статті закону, яка зобов`язувала укласти договір про участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, то суд не має підстав для задоволення позову обраним позивачем способом, а саме зобов`язати укласти договір або визнати договір укладеним. У постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 909/1143/19, від 30 вересня 2020 року у справі № 904/4442/19, від 04 лютого 2021 року у справі № 904/2468/19 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 201/14195/18 суди розглянули спори про визнання укладеним договору про пайову участь замовника будівництва у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту при чинності на час виникнення спірних правовідносин та на момент звернення позивача до суду норми статті 40 Закону № 3038-VI, яка зобов`язувала замовника будівництва укласти вказаний договір, однак за відсутності вказаної норми на час розгляду справи. Водночас у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 922/267/20 та від 23 березня 2021 року у справі № 904/454/18 суди розглянули вказані вище спори при втраті чинності норми статті 40 Закону № 3038-VI ще на час звернення позивача до суду, однак вона також була чинною на час виникнення спірних правовідносин. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, касаційні суди дійшли висновку про те, що необхідною умовою для укладення договору за рішенням суду є наявність на час виникнення правовідносин відповідних положень закону про обов`язковість укладення договору. Однак, оскільки станом на час розгляду справи відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, суд не наділений повноваженнями визнати укладеним такий договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена. Зазначені вище висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 14.12.2021 року в справі № 643/21744/19. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Захист цивільних прав - це застосування компетентним органом передбачених законом способів захисту цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненими цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17. У зв`язку з припиненням правовідносин забудови, визнанням договору укладеним та встановленням прав та обов`язків сторін на майбутнє на підставі нормативного акта, який скасовано, не є законним та ефективним способом захисту, що не відновлює право органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури до здачі об`єкта будівництва в експлуатацію. В абзацах 6, 7, ч. 9 ст. 40 Закону № 3038-VI визначено, що невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі в розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. У зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом. При цьому у відповідності з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, має право вимагати повернення цих коштів на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 від 14.12.2021 року у справі № 643/21744/19. За таких обставин, у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування. Враховуючи встановлені по справі обставини, аналізуючи наявні у справі докази та вищенаведені вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги про визнання укладеним договором про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed