Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 08.09.2011 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №68. Від шлюбу мають двох синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .Причиною шлюбу є те, що сумісне подружнє життя виявилося невдалим, між ними втратились взаємопорозуміння та повага один до одного, що призводять до сварок при дітях. Вважає, що спільні діти мають проживати з батьком, так її місце проживання буде замалим для них та були на його опікунстві. Після розірвання шлюбу просить залишити шлюбне прізвище [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 серпня 2022 року справу № 306/1411/22 (провадження № 2/306/535/22) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Вінер Е.А. (а.с.14). 06 вересня 2022 року суддею Свалявського районного суду Вінер Е.А. винесено ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с. 17). Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2022 року позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 21). Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2022 року залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Свалявської міської ради (а.с. 45). Позивач у судове засідання не з"явилася, надала заяву, в якій зазначила, що справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задоволити, строк для примирення не надавати (а.с.19,41). Відповідач в судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає (а.с.18,40). Представник третьої особи до суду не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки. Дослідивши матеріали справи, судом встановлене наступне. 08.09.2011 року між сторонами у відділі реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №68 (а.с.4) Від шлюбу у подружжя [PERSON] народилось двоє синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.5-6). Відповідно до ст.110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей (ст.109 СК України). Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу необхідно позивачу залишити шлюбне прізвище [PERSON] . Стосовно вимоги про визначення місця проживання дітей, то в даній вимозі суд відмовляє з наступних підстав. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року по справі № 716/591/19. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. В.о. Свалявського міського голови надала висновок від 21.10.2022 №02-14/2325, згідно якого орган опіки та піклування Свалявської міської ради вважає за доцільне розв"язання спору шляхом визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , мешканцем [ADDRESS] . Статтею 19 ч.6 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З наданого суду висновку не вбачається, що між батьками дітей є наявний спір щодо місця їх проживання. Окрім того, у висновку не зазначено, чому діти не можуть проживати з матір"ю. Пояснюючи підстави позову в заяві позивач зазначила, що спільні діти мають проживати з батьком, так її місце проживання буде замалим для них та були на його опікунстві. Але суд не бере до уваги ці доводи, оскільки до справи не надано жодних доказів іншого місця проживання позивачки. При розгляді питання про встановлення місця проживання дітей, ініційованого батьком дітей в органі опіки та піклування, мати дітей не заперечувала, що діти мешкають з батьком і була згодна, щоб діти й надалі проживали у свого батька, що вбачається зі змісту висновку органу опіки та піклування. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дітей щодо місця їх проживання. В даному випадку, зі згоди матері, проживають діти з батьком і при цьому, мати дітей не намагалася їх відібрати у батька або визначити місце проживання дітей разом з нею та, взагалі, була згодна під час збирання службою у справах дітей Свалявської міської ради акту обстеження умов проживання від 18.10.2022 року, інформації, щоб діти мешкали з батьком. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що вимога про встановлення місця проживання дітей заявлена позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дітей та, принаймні, існувати на час вирішення справи в суді. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність спору між батьками щодо місця проживання дітей відсутність порушення їхніх прав, свобод чи інтересів, а тому у вимозі про визначення місця проживання дітей необхідно відмовити.

Outcome: dismissed