Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] в особі свого представника адвоката Назаренка В.В. звернувся до суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ( далі про тексту - ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів») , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якій просить визнати виконавчий напис, вчинений 18.05.2021 року приватним нотаріусом щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 8154,30 грн., таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 4908,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на адресу позивача надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка В.П. про відкриття виконавчого провадження № 67092931 від 11.10.2021 р. на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. № 43760, вчиненого 18.05.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості в сумі 8154,30 грн. Жодних вимог від останнього позивач не отримував, кредитний договір № 339513180 від 11.04.2018 р. з ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога» не підписував, заперечує, що такий договір був укладений. Кредитний договір, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був підписаний та посвідчений нотаріально. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, що є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Також в позовній заяві міститься прохання про розгляд справи без участі позивача та його представника, які не заперечують проти заочного розглялу справи. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 13 грудня 2021 року справу прийнято до розгляду та провадження у ній відкрито. 14 січня 2022 року від представника ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якій міститься прохання про відмову у задоволенні позову з підстав того, що відповідно до договору відступлення прав вимоги №20190103, укладеного 03 січня 2019 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів» , за умовами якого правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «Таліон плюс» є ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів», в тому числі і за кредитним договором № 339513180 від 11.04.2018 р. Відповідач вважає, що ним виконано вимоги п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та подано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М. вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису, а саме: оригінал кредитного договору та розрахунок заборгованості за кредитним договором в сумі 8154, 30 грн., а отже ця заборгованість є безспірною, і дії нотаріуса по вчиненню виконавчого напису не порушують вимоги закону. Вважає, що нотаріусом не пропущений строк позовної давності для вчинення виконавчого напису. Крім того, відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн., оскільки ці витрати не є співмірними зі складністю цієї справи,не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру; позивачем не надано договору про надання правової допомоги, жодного платіжного доручення чи квитанції в підтвердження оплати правової допомоги, які б були оформлені у встановленому законом порядку; також відсутній детальний опис послуг із зазначенням витраченого часу. Також у відзиві на позовну заяву міститься прохання представника відповідача про розгляд справи за його відсутності (а.с. 24-26). Від представника позивача надійшла заява, у якій він зазначив, що позовні вимоги підтримуються в повному обсязі та просить їх задовольнити, справу просить розглянути без його участі та участі позивача, проти заочного розгляду справи не заперечують. Треті особи до суду не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином згідно зі ст.128 ЦПК України, заяв про розгляд справи в їх відсутності не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинений виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 03.04.2019 року по 30.04.2021 року в загальній сумі 8154,30 грн., з яких: 5410,00 грн. - заборгованість по основному боргу; 2694,30 грн. - заборгованість по відсоткам; 50,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. Заборгованість виникла за кредитним договором № 339513180 від 11 квітня 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Подалі на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступлено право вимоги ТОВ «Таліон плюс», яке в подальшому відступило право вимоги відповідно до договору відступлення прав вимоги №20190103 від 03 січня 2019 року ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів»(а.с.5). За вказаним виконавчим написом 11 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченком В.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67092931 (а.с.4). Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі за текстом - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» є нотаріальною дією. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі за текстом - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому, цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто з 22 лютого 2017 року редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості перед стягувачем та дотримання ним строків звернення. З урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 757/57789/20-ц, провадження № 61-7017св22. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) звернуто увагу на те, що спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної. Так, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У звязку із зазначеним позивача на те, що він не укладав кредитний договір № 339513180 від 11.04.2018 р. з ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога» та його не підписував, суд не може прийняти до уваги, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що цей договір визнаний недійсним, неукладеним тощо. Із аналізу наданих доказів встановлено, що виконавчий напис нотаріуса, що оспорюється, вчинений 18.05.2021 року щодо кредитного договору, який був укладений в простій письмовій формі 11.04.2018 року між ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , і вчинений в строки, встановлені законом, з дня виникнення права вимоги за договором щодо кредитного договору, який, в свою чергу, не є нотаріально посвідченим, не дивлячись на те, що ця обставина є обов`язковою. Недодержання нотаріусом вищезазначеної умови при вчиненні виконавчого напису є підставою для визнання зазначеного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку. Висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах: від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17(провадження № 14-278гс18); від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс 19); аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 03 червня 2020 року у справі № 363/568/18 (провадження № 61-49018св 18), від 03 червня 2020 року у справі № 359/8181/18 (провадження № 61-22164св 19) від 09 вересня 2020 року у справі № 336/7754/18 (провадження № 61-8781 св 20). Ураховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. При поданні даного позову [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн. за подання позовної заяви(а.с. 1), який відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог позивача про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. суд зазначає наступне. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» . Згідно зі статтею 1 цього Закону (у редакції на час укладення договору) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору . Відповідно до частини першої статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно із частиною першою, третьою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає дотримання Правил адвокатської етики, затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року «09» червня 2017 року , і змінами, затвердженими з`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року, як одного з основних професійних обов`язків адвоката. Згідно з статтею 30 Закону , статтею 28 Правил адвокатської етики гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги , тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару. Тобто основною підставою оплати праці адвоката є договір про надання правової допомоги. З наданих до позовної заяви матеріалів вбачається, що адвокат Назаренко В.В. згідно вимог ч.4 ст.62 ЦПК України є представником позивача Кизим Д.О. відповідно до ордера № 1068149 від 02.12.2021 року на надання правничої (правової) допомоги в Чугуївському міському суді Харківської області, виданого на підставі договору про надання правової допомоги № 43 від 30 вересня 2021 року(а.с.9). Також до позовної заяви надані квитанція № 65 до прибуткового касового ордеру від 26.11.2021 року про сплату [PERSON] 4000 грн. на підставі договору про надання правової допомоги № 43 від 30 вересня 2021 року та детальний опис робіт, виконаних за вказаним договором (а.с.7-8). Однак до позовної заяви та подалі до суду при розгляді цієї справи ні позивачем, ні його представником адвокатом Назаренко В.В. не наданий договір про надання правової допомоги № 43 від 30 вересня 2021 року, укладений між цими особами, в якому повинно бути визначений порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Детальний опис робіт, виконаних адвокатом за вказаним договором не містить даних про те, що позивач погодив усі умови оплати даних послуг та визначився із сумою гонорару. Правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме документами про умови та порядок обчислення гонорару та проведені розрахунки між сторонами договору. За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн. , не підтверджені належними доказами, а тому, задоволенню не підлягають.

Outcome: partial