Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: виконавчий комітет Мукачівської міської ради Закарпатської області, виконавчий комітет Кольчинської селищної ради про позбавлення батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] та встановлення опіки над дитиною. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач по справі, [PERSON] , є колишньою жінкою її сина [PERSON] .. В шлюбі вони перебували з 25 січня 2020 року. За час перебування в шлюбі в них народився син, [PERSON] .. [INFO] [PERSON] трагічно загинув. В даний час син [PERSON] постійно проживає з позивачем, перебуває на її вихованні та повному утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про стан його здоров`я, про фізичний та духовний розвиток своєї дитини, його навчання, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на його фізичний та розумовий розвиток, не займається розвитком в дитини належних духовних, моральних та культурних цінностей, не займається його підготовкою до самостійного життя. Оскільки відповідач на протязі тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до вихованню своєї дитини, тому позивач звертається з позовною заявою до суду та просить суд винести рішення про позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дитини - сина [PERSON] , [INFO] ; Встановити опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та призначити її, [PERSON] , [INFO] , опікуном малолітнього [PERSON] .. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.10.2022 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та на 24.11.2022 року призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що її онук [PERSON] проживає з нею з трьох місячного віку, мати не приділяє ніякої уваги своєму сину, не надає йому належної матеріальної допомоги, не цікавиться його життям. З 2019 року матеріально забезпечувала онука вона з чоловіком. На стягнення аліментів на утримання онука [PERSON] не подавала, добровільно [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надавала. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив його задовільнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, просила його задовільнити. Суду пояснила, що на теперішній момент немає можливості матеріально забезпечувати свого сина [PERSON] , не заперечувала, що мало уваги приділяла своєму сину. За останні чотири місяці жодного разу не приїжджала. Представник третьої особи Степанова О.Р. в судовому засіданні позов підтримала в частині позбавлення батьківських прав, просить його задовольнити. Щодо встановлення опіки над дитиною просила у цій частині позову залишити без розгляду. Представник третьої особи Няговська Н.Б. в судовому засіданні позов підтримала в частині позбавлення батьківських прав, просить його задовольнити. Щодо встановлення опіки над дитиною просила у цій частині позову залишити без розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне. Відповідач та син позивача [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.12). Батьки дитини перебували в шлюбі з 25.01.2020 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.13). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] № [NUMBER] , батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Батько дитини, [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.14). [PERSON] є сином позивача [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] № 00036513198, а також що 22.03.2008 року [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] (а.с.18-19). [PERSON] , після шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики від 19 серпня 2022 року [PERSON] відвідує Кольчинський ЗДО №1 з серпня 2021 року, проявив себе як спокійний, привітний хлопчик, дідусь та бабуся беруть участь у вихованні (а.с.20). Згідно довідки про склад сім`ї виданої виконкомом Кольчинської селищної ради №1289 [PERSON] проживає разом з [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Згідно висновку №90 про стан здоров`я заявника від 07 вересня 2022 року [PERSON] здатна вести догляд за дитиною (а.с.23). Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25 листопада 2021 року, [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 25-32). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 17 листопада 2022 року [PERSON] поновлено в батьківських прав щодо дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.70-77). 24 листопада 2022 року органом опіки та піклування Мукачівської міської ради складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, що відповідач проживає окремо від дитини, не бажає повернути хлопчика, належним чином опікуватись ним та в повній мірі виконувати щодо нього батьківські обов`язки (а.с.56). В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку, вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, Суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав малолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини [PERSON] , [INFO] і, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). Так, відповідачу, як матері малолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку Суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Повертаючись до обставин даної справи Суд підкреслює, що матеріалами справи підтверджуються, що відповідач фактично з моменту народження сина [PERSON] , тобто з 2019 року самоусунулася від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, її матеріального утримання, духовного розвитку, дитиною взагалі не цікавився. Суд звертає увагу, що взаємовідносини між дитиною та матір`ю склались таким чином, що дитина починаючи з трьох місяців свого життя проживала разом з бабусею та дідусем, тому в даній ситуації Судом будуть враховані «інтереси дитини» в широкому розумінні на поняття сім`ї (стаття 5 Конвенції про права дитини). Зокрема, в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у матері, оскільки вона з ним не проживає протягом тривалого часу. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між нею та дитиною. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни її поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169). Додатково Суд враховує, що на даний час правовий статус дитини чітко не визначений, а позбавлення батьківських прав буде сприяти дитині визначити її правовий статус, як захищеної групи осіб і отримати відповідну соціальну допомогу від держави, чого вона на даний час з вини матері позбавлена. З огляду на те, що розлучення з матір`ю має проводитися лише в крайньому випадку, тому перш ніж вдатися до позбавлення батьківських прав в даній ситуації Судом була перевірена можливість застосування менш радикальних заходів. Зокрема враховано, що держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування нею своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і, в такому випадку, Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)). Згідно з ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Позовні вимоги в частині встановлення опіки над малолітнім [PERSON] та призначення йому опікуном його бабусю, [PERSON] не підлягають до задоволення, оскільки встановлення опіки над малолітньою особою проводиться Органом опіки та піклування, що передбачено ст.61 ЦК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач позов визнав, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 496,20 грн. Іншу частину сплаченого позивачем судового збору слід стягнути з відповідача на його користь, що становить 496,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial