Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що він є військовослужбовцем згідно військового квитка серії [NUMBER] та проходить військову службу у ВЧ [NUMBER] Національної гвардії України. Згідно наказу № 133 від 20.05.2022 року командира ВЧ [NUMBER] Західного оперативно-територіального об`єднання НГУ [PERSON] [PERSON] було відряджено з ВЧ [NUMBER] ( [ADDRESS] ) для проведення бойового злагодження батальйонної групи до ВЧ [NUMBER] НГУ з 20.05.2022 року. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії НГУ №097022 від 04.07.2022 року «04.07.2022 року о 02.30 год. солдат [PERSON] виявлений з явними ознаками алкогольного сп`яніння на території ВЧ № [NUMBER] в [ADDRESS] . Від огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального засобу АлкоФор 205 (акт №522) відмовився в умовах особливого періоду». Протокол складено командиром ВЧ [NUMBER] НГУ [PERSON] . Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27.07.2022 року у справі №352/978/22 [PERSON] було визнано винним у вчиненні цього адміністративного правопорушення. Проте постановою Івано-Франківського апеляційного суду у цій справі від 20.09.2022 року постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27.07.2022 року скасовано, провадження у справі закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Зокрема, апеляційний суд констатував істотні порушення при оформленні протоколу та судовому розгляді справи, що стало підставою для скасування оскарженої постанови і закриття справи за відсутністю в діях [PERSON] складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-20 КУпАП. Позивач зазначає, що вищевказана постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 20.09.2022року має преюдиційне значення при розгляді справи про відшкодування позивачу моральної шкоди на витрат на юридичну допомогу. Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] свідчить про незаконні дії командира ВЧ [NUMBER] [INFO] . При цьому такими незаконними діями [PERSON] завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Виходячи із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності, позивач вважає достатнім розміром моральної шкоди 50\~000,00 грн. Такий розмір обґрунтовується зокрема тим, що позивач є військовослужбовцем, незаконний протокол відносно нього складено під час несення військової служби, провадження у справі тривало 3 місяці, внаслідок складання протоколу в липні 2022 року позивачу не було виплачено додаткову винагороду у розмірі 30\~000,00 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168. Крім того, позивачем було понесено витрати у зв`язку із поданням йому юридичної допомоги. Так, 01.08.2022 року між адвокатом Цімура Я.В. та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги № 57/22, пунктом 2 якого передбачено, що предмет договору захист та представництво у справі за ч.3 ст.172-20 КУпАП. 22.09.2022 року між адвокатом та позивачем підписано акт приймання-передачі наданої правової допомоги №1 на загальну суму 10125,00 грн. На виконання умов договору [PERSON] повністю оплачено витрати на юридичну допомогу. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути з Державної казначейської служби України, шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн. та 10\~000,00 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу. Представник відповідача Державної казначейської служби України подав відзив на позов. Зазначає, що органи Казначейства згідно своїх функціональних обов`язків здійснюють платежі лише за дорученням відповідного розпорядника коштів за рівнем, про що зазначено в ст. 49 Бюджетного кодексу України. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності на Державну казначейську службу України за дії інших органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою КМУ від 15.04.2015 року №215. Представник Державної казначейської служби України наголошує, що жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Стягнення коштів з Казначейства є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Тому представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник відповідача [INFO] подав відзив на позов. Вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] [INFO] . Західне територіальне управління (військова частина [NUMBER] ) Національної гвардії України є неналежним відповідачем. 20.05.2022 року згідно наказу №133 (по стройовій частині) командира військової частини [NUMBER] [INFO] солдат [PERSON] прибув до військової частини [NUMBER] у підпорядкування командира військової частини [NUMBER] для проведення бойового злагодження. 04.07.2022 року приблизно о 02.30 год. на території військової частини [NUMBER] в [ADDRESS] був виявлений [PERSON] з ознаками алкогольного сп`яніння, про що підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «АлкоФор 205» відмовився. Також згідно журналу реєстрації випадків відмов від огляду на стан сп`яніння позивач був доставлений в КНП «Прикарпатський наркологічний центр» 04.07.2022 року о 04.00 год. для медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, від якого відмовився. Представник відповідача наголошує, що винуватість позивача доводиться наявними в матеріалах справи доказами. Факти, наведені у позовній заяві, є необґрунтованими та не базуються на вимогах чинного законодавства. Представник позивача подав відповідь на відзив. Зазначає, що ВЧ [NUMBER] Західного оперативно-територіального об`єднання НГУ входить у структуру Західного територіального управління НГУ, а тому саме остання є належним відповідачем у цій справі. Вважає абсурдними намагання відповідача виправдати дії по складанню протоколу відносно [PERSON] про адміністративне правопорушення серії НГУ №097022 від 04.07.2022 року. Адже постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 20.09.2022року вирішено провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, що має преюдиційне значення про розгляді справи про відшкодування позивачу моральної шкоди на витрат на юридичну допомогу. Також представник позивача наголошує, що відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. А тому Державна казначейська служба у даному спорі є належним відповідачем. Тому представник позивача просить позов задоволити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.19\~Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. В силу приписів статей\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. У статтях\~55,\~56 Конституції України\~закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Судом встановлено, що командиром військової частини [NUMBER] [INFO] [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення №097022 від 04.07.2022 року за ч.3 ст.172-20 КУпАП, в якому зазначено, що 04.07.2022 року о 02.30 год. солдат [PERSON] виявлений з явними ознаками алкогольного сп`яніння на території ВЧ № [NUMBER] в [ADDRESS] . Від огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального засобу «АлкоФор 205» (акт №522) відмовився в умовах особливого періоду (а.с. 16-17). Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27.07.2022 року у справі №352/978/22 (а.с.21-23) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3655,00 грн. Водночас постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 20.09.2022 року (а.с.24-25) постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27.07.2022 року скасовано, провадження у справі закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Відповідно до частин першої, другої\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9\~постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 2 частини першої\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР\~визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 вищевказаного Закону право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно з пунктом 5\~статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР\~у наведених у\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. На підставі пункту 2 частини першої\~статті 1 Закону №266/94-ВР\~в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18). У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК). Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд звертає увагу, що хоча апеляційний суд констатував істотні порушення при оформленні протоколу та судовому розгляді справи, що стало підставою для скасування оскарженої постанови і закриття справи за відсутністю в діях [PERSON] складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-20 КУпАП, натомість апеляційний суд і встановив, що в діях [PERSON] є певні ознаки правопорушення, однак істотно порушено процесуальну процедуру його оформлення, не підтверджено вину [PERSON] у встановленому законом порядку. Тобто фактично провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] було закрито лише у зв`язку із наявними процесуальними порушеннями. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Сатисфакція - це форма відшкодування шкоди, заподіяної потерпілій стороні внаслідок правопорушення. Справедлива сатисфакція не завжди має грошовий характер. Часто справедливою сатисфакцією\~Європейський суд з прав людини\~вважає саме встановлення факту порушення. Тобто, зважаючи на всі особливості кожної справи, Суд може вирішити, що стосовно певних скарг визнання порушення Конвенції саме по собі є достатньою справедливою сатисфакцією і немає потреби надавати будь-яку грошову компенсацію. Суд також може з міркувань справедливості призначити відшкодування у розмірі, меншому за фактично нанесену шкоду чи фактично понесені витрати, або не призначити відшкодування взагалі. Наостанок, Суд зазвичай бере до уваги місцеві економічні обставини. Таким чином, суд, відповідно до вимог\~ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з врахуванням вимог розумності і справедливості, враховуючи обставини закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, сам факт відновлення прав позивача в судовому порядку є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~у наведених в\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. Статтею 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Як видно з матеріалів справи, інтереси [PERSON] у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП представляв адвокат Цімура Я.В., який діяв на підставі ордера серії ВС № 1163687 та договору про надання правової допомоги №57/22 від 01.08.2022 року З акту приймання-передачі наданої правової допомоги №1 від 22.09.2022 року згідно договору №57/22 від 01.08.2022 року вбачається, що адвокатом Цімурою Я.В. позивачу під час провадження у справі про адміністративне правопорушення було надано наступні види послуг: -консультація клієнта, ознайомлення з наявними документами та обговорення правової позиції (1500 грн.); -підготовка проекту апеляційної скарги (3000,00 грн.); -підготовка та подання клопотання про ознайомлення із матеріалами справи в дистанційному режимі та ознайомлення з наданими матеріалами (375,00 грн.); -підготовка додаткових пояснень до апеляційної скарги (3000,00 грн.); -підготовка та подання клопотання про проведення відеоконференції (375,00 грн.); -участь в судовому засіданні (1500 грн.); -підготовка та подання клопотання про отримання копії постанови (375,00 грн.) Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до\~статті 19 Закону № 5076-VI\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Отже, розмір гонорару визначається у договорі за погодженням адвоката з клієнтом, а право суду втручатися у ці правовідносини обмежено. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі N 211/3113/16-ц (провадження N 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі N 760/11145/18 (провадження N 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved