Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої на підставі договору про надання правової допомоги № 1/26 від 26 листопада 2021 року та ордеру № 1013622 від 26 листопада 2021 року діє адвокат Катріч Марія Миколаївна, звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить встановити для [PERSON] додатковий строк тривалістю два місяці для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено наступне. [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , про що 12 травня 2021 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складений відповідний актовий запис та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді: житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , трьох земельних ділянок, розташованих на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та для ведення особистого селянського господарства, а також земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Як вказала представник позивача, 03 березня 2008 року спадкодавцем, [PERSON] , був складений заповіт, відповідно до якого все своє майно остання заповіла своїй дочці [PERSON] , 1955 року народження. Разом із тим, окрім позивача, спадкоємцем майна померлої [PERSON] є рідний брат [PERSON] [PERSON] , [INFO] , який за твердженням сторони позивача, на спадкове майно не претендує, проти того, щоб позивач отримала спадщину відповідно до заповіту не заперечує. З метою отримання спадщини, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса з заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але постановою приватного нотаріуса Красноградського (колишнього Нововодолазького) районного нотаріального округу Харківської області О. Б. Ситник №22/02-31 від 18 січня 2022 року, позивачу було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв`язку з тим, що протягом встановленого строку заяву про прийняття спадщини подано не було, та на момент смерті спадкодавця разом з останньою позивач не проживала та не була зареєстрована. На обґрунтування позову як на поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, сторона позивача вказала, що у [PERSON] після смерті матері та всіх трагічних й хвилюючих моментів, пов`язаних з похованням, погіршилось самопочуття. Позивач вважала, шо такий хворобливий стан пов`язаний з хвилюваннями через смерть близької людини, але згодом зрозуміла, що потрібно звернутися до лікаря, оскільки стан здоров`я постійно погіршувався. В період з червня 2021 по листопад 2021 року у позивача діагностували складну та дуже небезпечну хворобу вірусний гепатит С, загострення хронічних хвороб, у зв`язку з чим було призначено лікування протягом 12 тижнів, яке через вік та ускладненнями переносилось тяжко, тому [PERSON] звернулась до нотаріуса не вчасно, пропустивши шестимісячний строк на один місяць. Просила визначити для позивача додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері. Відповідачем, [PERSON] , відзиву щодо позову [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у відповідності до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, до суду надано не було. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 лютого 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 08 вересня 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Нововодолазького районного\~суду Харківської\~області від\~17\~жовтня 2022\~року за\~клопотанням сторони\~позивача витребувано\~від приватного\~нотаріуса Красноградського\~(колишнього\~Нововодолазького)\~районного нотаріального\~округу Харківської\~області \~Туревської С.\~О.\~належним чином\~завірену копію\~спадкової справи\~№ 28/2021, відкритої у\~приватного нотаріуса\~Красноградського (колишнього\~Нововодолазького)\~районного нотаріального\~округу Харківської\~області О.\~Б.\~Ситник \~та зареєстрованої в Спадковому реєстрі за № 68849776 від 14 грудня 2021 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 грудня 2022 року\~закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку, судом не вживалось. Позивач, [PERSON] , та її представник адвокат Катріч Марія Миколаївна, у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась відповідно до вимог приписів Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, встановленим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, позивач, [PERSON] , направила на адресу суду заяву, що була зареєстрована за вхідним № 1812/22-вх від 26 липня 2022 року, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності. Крім того, представник позивача адвокат Катріч Марія Миколаївна 23 січня 2023 року звернулась до суду з клопотанням у відповідності до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якого просила позовні вимоги задовольнити, розгляд справи здійснювати за їх відсутності. Відповідач по справі, [PERSON] , у судове засідання теж не з`явився, незважаючи про те, що про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. У відповідності до приписів частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України [PERSON] направив на адресу суду заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 2903/22-вх від 11 жовтня 2022 року, відповідно до якої вказав, що обізнаний про розгляд цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання додаткового строку для прийняття спадщини, проти задоволення позовних вимог\~ [PERSON] не заперечує, розгляд справи просить провести за його відсутності. Підпис [PERSON] на вищевказаній заяві, в установленому законом порядку, засвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л. А. 30 вересня 2022 року та зареєстрований у реєстрі за № 956. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до положень частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчить відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь в розгляді справи у суді, підстав для визнання необхідним надання сторонам особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу по суті вимог за їх відсутності. Вивчивши доводи, що наведені у позовній заяві, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1\~статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно зі статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною 1 статті 77 вказаного нормативно правового документу визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Приписами частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 2 статті 77 та частина 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України). Отже у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. [INFO] у віці 88 років у місті Харкові померла [PERSON] , [INFO] , про що 12 травня 2021 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складений відповідний актовий запис № 9743 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). За життя [PERSON] визначила своїх спадкоємців шляхом складання заповіту. Так, згідно змісту копії заповіту, посвідченого 03 березня 2008 року секретарем Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Дяконовою О. А. та зареєстрованого в реєстрі за № 194, [PERSON] , [INFO] , мешканка села Муравлінка Нововодолазького району Харківської області, на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: все те, що їй буде належати на день смерті та на що вона за законом буде мати право заповіла своїй дочці, [PERSON] , 1955 року народження. Факт родинних відносин між позивачем, [PERSON] , та померлою [PERSON] , як між донькою та матір`ю, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого 12 квітня 1955 року Комінтернівським райбюро ЗАГС міста Харкова, з якого вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , про що в Книзі записів актів громадського стану про народження зроблений відповідний актовий запис за № 367. Згідно вказаного свідоцтва про народження батьками [PERSON] зазначено: мати [PERSON] , батько [PERSON] . З копії довідки № 695/3.71, виданої 22 грудня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова, вбачається, що 19 квітня 1974 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова зареєстровано шлюб громадянина [PERSON] та громадянки [PERSON] , актовий запис № 1448. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу зазначене як « [PERSON] », чоловіка « [PERSON] ». Окрім цього, в шлюбі у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] (відповідач по справі), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 жовтня 1959 року Комінтернівським бюро ЗАГС міста Харкова, актовий запис № 206. Положеннями статті 1221 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із наданої копії довідки № 86, виданої 13 січня 2021 року Старовірівською сільською радою Красноградського району Харківської області, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , по день смерті [INFO] (актовий запис № 9743 від 12 травня 2021 року). На момент зареєстрована була одна, в даному домоволодінні ніхто не зареєстрований та не проживає, в тому числі малолітні, неповнолітні діти та безпритульні громадяни. Перевіривши матеріали\~спадкової справи\~№ 28/2021,\~заведеної після\~смерті [INFO] [PERSON] ,\~що були\~направлені на\~адресу суду\~відповідно до\~ухвали про\~витребування доказів\~приватним нотаріусом\~Харківського районного\~ нотаріальною\~округу Харківської\~області С.\~Туревською (у\~порядку заміщення\~приватного нотаріуса\~Красноградського районного\~ нотаріальною\~округу Харківської\~області Ситник\~О.\~Б.)\~листом від\~22\~жовтня 2022\~року за\~№ 708/02-14,\~що надійшли\~на адресу\~суду 06\~грудня 2022\~року та\~зареєстровані за\~вхідним №\~3946/22-вх.,\~встановлено,\~що спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 68849776, номер у нотаріуса 28/2021, зареєстрована у приватного нотаріуса\~Красноградського районного\~ нотаріальною\~округу Харківської\~області Ситник\~О.\~Б. 14 грудня 2021 року на підставі заяви позивача по справі [PERSON] , поданої 14 грудня 2021 року та зареєстрованої у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 40 о 20 годині 02 хвилини. Як встановлено в ході судового розгляду справи, окрім позивача спадкоємцем першої черги також є батько позивача та відповідно чоловік спадкодавця [PERSON] та брат позивача, син спадкодавця [PERSON] (відповідач по справі). З наданих до суду доказів убачається, що батько позивача та відповідно чоловік спадкодавця [PERSON] помер [INFO] у селі Муравлінка, Нововодолазького району, Харківської області, про що 01 березня 2005 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області складено відповідний актовий запис за № 24 та видане свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що брат позивача, відповідач по справі [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті мати [PERSON] у встановленому законом порядку до нотаріальної контори не звертався та фактично спадщину не прийняв, оскільки був зареєстрований та фактично мешкав за іншою адресою. Відповідно до надісланої 11 жовтня 2021 року на адресу суду заяви [PERSON] , підпис якого засвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л. А. 30 вересня 2022 року за реєстровим № 956, останній позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі та не заперечував проти визначення останній додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері. Згідно матеріалів спадкової справи встановлено, що інших спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину, або зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не має. До складу спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] входить: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 07 жовтня 1997 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 2549; земельна ділянка, розташована на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, площею 1,0017 га, кадастровий номер 6324285500:04:000:0481, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що зареєстрована на підставі свідоцтва про право власності серії № [NUMBER] , виданого 18 вересня 2014 року реєстраційною службою Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області; земельна ділянка, розташована на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, площею 5,16 га, кадастровий номер 6324285500:07:000:0865, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка зареєстрована на підставі свідоцтва про право власності серії № [NUMBER] , виданого 18 вересня 2014 року реєстраційною службою Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області; земельна ділянка, розташована на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, площею 0,32 га, кадастровий номер 6324285503:00:000:0044, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що належала померлій відповідно до Державного акту серії Р1 № 694521, виданого 24 січня 2002 року виконавчим комітетом Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області; земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,2500 га, кадастровий номер 6324285503:00:000:0043, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належала померлій відповідно до Державного акту серії Р1 694521, виданого 24 січня 2002 року виконавчим комітетом Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. В спадковому реєстрі наявна інформація (Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 67784028, сформована 14 грудня 2021 року о 20 годині 04 хвилини приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріальною округу Харківської області Ситник О. Б.) про заповіт, складений [PERSON] та посвідчений 03 березня 2008 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, номер у реєстрі 194, який має стан чинного. Як встановлено в ході судового розгляду справи, 18 січня 2022 року за вихідним № 22/02 31 приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу Харківської області Ситник О. Б., винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, через те, що остання у встановлений законом шестимісячний строк не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не була зареєстрована. При вирішенні даного спору суд виходить з приписів статті 1233 Цивільного кодексу України, яка регламентує, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною 1 статті 1235 Цивільного кодексу України. Положеннями частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України\~визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 Цивільного кодексу України). Положеннями статті 1270 Цивільного кодексу України обумовлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Оскільки з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] із померлою (спадкодавцем) [PERSON] були зареєстровані за різними адресами, позивач повинна була подати нотаріусу впродовж шести місяців з дня смерті спадкодавця заяву про прийняття спадщини за заповітом, проте вказаних дій не вчинила. Відповідно до правил, обумовлених частинами 1 та 3 статті 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємиць протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як свідчить тлумачення частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила наведеної норми права про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував своє право на прийняття спадщини через, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 459/2973/18 (провадження № 61-12504св21) зазначено, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. В обгрунтування поважності причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] , позивачем та її представником надана виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1363 Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 17» Харківської міської ради, відповідно до якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , починаючи з 15 червня 2021 року по 12 липня 2021 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня № 17» Харківської міської ради, з діагнозом: хронічний рецидивуючий панкреатит, хронічний вірусний гепатит С, з фіброзом F1, спленомегалія, вторинна гіпохрономна анемія, перегін жовчного міхура, вегето-судинна дистонія за гупотонічним типом, астенічний синдром, та надалі проходила лікування, що підтверджується відповідним консультативним висновком Обласного спеціалізованого гепатологічного центру Комунального некомерційного підприємства Харківської областної ради «Обласна клінічна інфекційна лікарня». Суд також бере до уваги, що Пленум Верховного Суду України у пункті 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного вище, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про те, що позивач [PERSON] впродовж встановленого законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, не прийняла її з об`єктивних причин, викликаних тяжкою хворобою, а тому можливо вказати, що строк для прийняття спадщини нею пропущений з поважних причин та є незначним. Так, часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] та зверненням [PERSON] до нотаріусу склав близько місяця (з 10 листопада 2022 року по 14 грудня 2022 року), до суду позивач вже звернулась у лютому 2023 року. Крім того, суд бере до уваги, що позивач є єдиною спадкоємецею за заповітом, інших осіб, які б в установлений законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] , не має. Суд зазначає, що вирішуючи спір у спадкових справах, зокрема, щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід врахувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та дотримання принципу пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, суд бере до уваги висновок щодо незначного часового проміжку між закінченням строку для прийняття спадщини та звернення до суду з відповідним позовом зроблений Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі з єдиним унікальним № 681/203/17-ц (провадження № 61 26164св18). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Аналогічниий висновок відносно можливості визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини через незначений часовий проміжок між закінченням строку для прийняття спадщини та звернення до суду з відповідним позовом зроблений Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 08 липня 2021 року у справі з єдиним унікальним № 644/4393/20 (провадження № 61-5188св21). Слід також зауважити, що спадщина після померлої [PERSON] на даний час залишилась відкритою та ніким не прийнята, заяв про відмову від спадщини позивач не подала, а факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. Крім того, з аналізу приведених вище норм Цивільного законодавства України необхідно дійти висновку, що, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин, закон гарантує йому право для звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши в силу положень статей 76 80 Цивільного процесуального кодексу України надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що оскільки позивач в інший спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, строк звернення до нотаріальної контори не дотриманий позивачем з поважної причини (перебіг хвороби [PERSON] зумовлює її суттєві обмеження), позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, інших спадкоємців, які в установлений законом строк та порядок прийняли б спадщину після смерті [PERSON] , не встановлено, відповідач проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує, а часовий проміжок між закінченням встановленого шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та зверненням із цим позовом є незначним, тому наявні усі підстави для задоволення позову у повному обсязі та визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом тривалістю у два місяця з дня набрання даним рішенням законної сили. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки питання відшкодування судових витрат під час звернення до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, не порушувалось, процесуальне рішення з вказаного питання судом не приймається. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved