Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Ганчук Г.В. звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Корольова Вадима Вячеславовича, Державного підприємства «Сетам», [PERSON] , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання електронних (публічних, прилюдних) торгів недійсними. Згідно заявлених позовних вимог, представник позивача просив суд визнати недійсними електронні торги за лотом №450248 із реалізації трикімнатної квартири [ADDRESS] , проведені державним підприємством «Сетам» та оформлені протоколом № 514251 проведення електронних торгів від 30 листопада 2020 року. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 29 жовтня 2020 року на веб-сайті електронних торгів було розміщено інформаційне повідомлення (лот №450248) про електронні торги з реалізації арештованого майна - предмета іпотеки: трикімнатної квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] 30 листопада 2020 року електронні торги із реалізації квартири відбулись, переможцем зазначених торгів визнано [PERSON] . Представник позивача зазначає, що електронні торги із реалізації трикімнатної квартири [ADDRESS] , проведено державним підприємством «Сетам» та приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим В.В. без додержання вимог ч.1-3, 6 ст. 203 ЦК України. Квартира виступає забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором № ML-004/146/2007 від 01 червня 2007 року, що укладений між позичальником - [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30 000,00 доларів США. Договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк» відступлено, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийнято право вимоги за кредитним договором № ML-004/146/2007 від 01 червня 2007 року. [INFO] позичальник [PERSON] - померла. У зв`язку зі смертю позичальника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило до Десятої Київської державної нотаріальної контори вимогу кредитора від 24 січня 2012 року про надання відомостей щодо прийняття спадщини та про задоволення вимог кредитора за рахунок спадкового майна. Відповідно до спадкової справи № 69/2012, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась позивач, яка в заяві повідомила, що приймає спадщину, а нотаріусом доведено до її відома про вимогу кредитора та необхідність її задоволення. Таким чином, усі права іпотекодавця за кредитним договором № ML-004/146/2007 від 01 червня 2007 року та договором іпотеки №PCL - 004/146/2007 від 01 червня 2007 року перейшли до позивача у момент переходу до нього права власності на квартиру. Позивач, яка має всі права іпотекодавця (заставодавця) проживає в квартирі, іншого місця проживання не має. Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 березня 2019 року по справі №755/17504/18, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №ML- 004/146/2007 від 01 червня 2007 року станом на 01 листопада 2018 року у розмірі 36 625,58 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01 листопада 2018 року складає 1 029 868,53 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , яка належить спадкоємцю [PERSON] , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та у разі реалізації нерухомого майна за ціною вищою від розміру заявленої до стягнення різниця вартості квартири підлягає поверненню [PERSON] 28 березня 2019 року на виконання вказаного вище судового рішення Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист, на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим В.В. було відкрито виконавче провадження ВП №60332213 та передано на реалізацію квартиру. Оскільки квартира виступала забезпеченням кредиту отриманого в іноземній валюті, є єдиним житлом позивача, яка набула усіх прав іпотекодавця, була придбана за кредитні кошти, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не могла бути примусово відчужена. Реалізація майна з прилюдних торгів відбулася з порушенням встановленого мораторію, а тому укладені за результатами торгів угоди не відповідають вимогам закону. За таких умов, протиправна реалізація квартири порушує право власності позивача. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. (т.1 а.с.92-94) Також ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року частково задоволено заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Ганчук Г.В. про забезпечення позову. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . (т.1 а.с.95-98) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - адвоката Ганчука Г.В. про роз`яснення ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року про забезпечення позову. (т.1 а.с.112-113) Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 01 березня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - адвоката Череди Т.М., в яких представник просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В поясненнях зазначено, що третя особа вважає, що права позивача діями відповідачів жодним чином не порушені, доводи викладені в позовній заяві є надуманими, а позов безпідставним та необґрунтованим, оскільки реалізація арештованого майна здійснювалась за затвердженим Порядком, дії приватного виконавця з реалізації арештованого майна повністю відповідали вимогам чинного законодавства, до того ж, всі дії виконавця у виконавчому провадженні є підготовчими діями з метою проведення прилюдних торгів, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб та строки оскарження, отже не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. ДП «Сетам» здійснило передбачені законодавством дії з належного повідомлення позивача щодо проведення електронних торгів. При цьому, позивач лише дочекавшись проведення електронних торгів, вирішила їх оскаржити. На думку представника третьої особи, оскільки позивач не отримала свідоцтва про право на спадщину, не зареєструвала за собою право власності на нерухоме майно, не оплатила заборгованість спадкодавця, вона не є особою, яка може розпоряджатись нерухомим майном, що входить до складу спадщини, отже не є особою, яка може надавати або не надавати згоду на відчуження майна, що є предметом іпотеки. Представник також вважає, що оскільки спадкодавець [PERSON] померла, то не може бути суб`єктом Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Оскільки суб`єктами цього закону є позичальники, іпотекодавці та майнові поручителі, позивач також не є суб`єктом Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». (т.1 а.с.244-246) 03 березня 2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача Державного підприємства «Сетам» - Кучевської З.Т., в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У відзиві зазначено, що 30 листопада 2020 року ДП «Сетам» відбулись електронні торги з реалізації предмета іпотеки -трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за результатами яких було складено протокол №514251, згідно якого переможцем став [PERSON] . Вказується на те, що електронні торги відбулись з дотриманням норм чинного законодавства, а для визнання електронних торгів недійсними, необхідно встановити порушення норм Порядку реалізації арештованого майна саме в момент проведення торгів. Представник вважає, що позивач має довести: порушення Порядку; що такі порушення вплинули на результати торгів; законні інтереси позивача порушені. Однак, жодного порушення правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результат торгів, а також порушення законних прав позивача такими порушеннями, у позовній заяві не доведено. Також у відзиві зазначено, що організатор перевіряє лише повноту заповнення заявки, а не законність дій державного чи приватного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці. Крім того, дії виконавця мають самостійний спосіб оскарження та не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Представник відповідача вважає, що описані у позові можливі порушення виконавцем не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними і мають самостійний спосіб доказування (т.2 а.с.1-6) 05 березня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова В.В., в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У відзиві зазначено, що 01 червня 2007 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-004/146/2007 та цього ж числа за договором іпотеки №PCL004/146/2007 в іпотеку була передана трикімнатна квартира [ADDRESS] . Позичальник та іпотекодавець [PERSON] померла [INFO] , відповідно до спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась [PERSON] , якій нотаріусом доведено до відома вимоги кредитора. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 березня 2019 року по справі №755/17504/18, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №ML- 004/146/2007 від 01 червня 2007 року станом на 01 листопада 2018 року у розмірі 36 625,58 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01 листопада 2018 року складає 1 029 868,53 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , яка належить спадкоємцю [PERSON] , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та у разі реалізації нерухомого майна за ціною вищою від розміру заявленої до стягнення різниця вартості квартири підлягає поверненню [PERSON] 16 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим В.В. відкрито виконавче провадження №60332213 за виконавчим листом №755/17504/18. За наведених у відзиві доводів, за кредитним договором спадкоємець не може отримати всі права та обов`язки спадкодавця, успадковуються лише права і обов`язки, що існували на момент смерті, не були нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Грошові зобов`язання спадкодавця виникають у спадкоємців зі зміненим змістом, який визначений ст.1282 ЦК України. Кредитний договір, як домовленість спадкодавця з фінансовою організацією, припиняє свою дію з моменту смерті спадкодавця. Спадкоємець не може стати стороною договору. Також у відзиві зазначено, що спадкоємець набуває статус іпотекодавця-боржника у правовідносинах іпотеки і має всі права і несе всі обов`язки спадкодавця за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до відкриття спадщини. Права та обов`язки спадкоємця виникають з моменту державної реєстрації іпотеки. Боржник, до реєстрації права власності не є суб`єктом, який уповноважений надавати згоду на відчуження предмету іпотеки і порядку, передбаченому Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відомості про позичальника, іпотекодавця чи майнового поручителя [PERSON] в державному реєстрі не зареєстровано. Отже, на переконання відповідача, спадкоємець не є позичальником чи майновим поручителем, який відповідає за кредитом, у зв`язку з чим Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджується на звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено виконання зобов`язань спадкодавця перед кредитною установою, навіть у тому разі, якщо всі інші умови щодо об`єкту і правовідносин дотримані. (т.2 а.с.15-18) 19 квітня 2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Ліщишина І.В., в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача вказує на те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на правовідносини в даній справі, адже суб`єктами цього закону є позичальники, іпотекодавці та майнові поручителі. При цьому позивач, прийнявши спадщину та знаючи про наявність вимог кредитора, які мають бути задоволені спадкоємцем, не отримала свідоцтво про право на спадщину, не зареєструвала за собою право власності на нерухоме майно, не оплатила заборгованість спадкодавця. За таких умов [PERSON] не є особою, яка може розпоряджатись нерухомим майном, що входить до складу спадщини та, відповідно, не може надавати чи не надавати згоду на відчуження майна, що є предметом іпотеки. Крім того, спірна квартира не є придбаною за кредитні кошти. Також представник відповідача звертає увагу, що іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя фактично є письмовою згодою іпотекодавця на відчуження нерухомого майна у випадку порушення ним основного зобов`язання. Крім того, у відзиві вказано, що в позовній заяві не зазначено порушення норм Порядку під час проведення оскаржуваних торгів, впливу таких порушень на результат електронних торгів та порушення законних прав позивача в результаті проведення електронних торгів. (т.1 а.с.229-232) 15 лютого 2021 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Ганчука Г.В. про зміну (доповнення) предмета позову (т.2 а.с.153-155), яку ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, за клопотанням представника позивача - адвоката Поліщука П.П., залишено без розгляду (т.2 а.с.195-196). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Поліщука П.П. про витребування доказів, витребувано з Десятої київської державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи №69/2012, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . (т.2 а.с.198, 203-204) 16 серпня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Поліщука П.П. про зміну (доповнення) предмета позову (т.2 а.с.210-215), яка ухвалою суду від 02 листопада 2021 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, прийнята в підготовчому засіданні. (т.2 а.с.242) Згідно викладених у вказаній заяві вимог, позивач просить суд: -визнати недійсними електронні торги за лотом №450248 із реалізації трикімнатної квартири [ADDRESS] , проведені державним підприємством «Сетам» та оформлені протоколом № 514251 проведення електронних торгів від 30 листопада 2020 року; -визнати недійсним та скасувати акт від 04 грудня 2020 року про реалізацію предмета іпотеки - трикімнатної квартири [ADDRESS] , виданий приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим В.В.; -визнати недійсним та скасувати свідоцтво серія та номер:1555, що видане 14 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А.; -визнати за [PERSON] речове право - право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 16 листопада 2021 року з Десятої київської державної нотаріальної контори до суду надійшла завірена належним чином копія спадкової справи №69/2012, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . (т.3 а.с.1-52) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2022 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войнарску Ірину Анатоліївну. (т.3 а.с.63, 65-66) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.3 а.с.131-132) Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Поліщука П.П. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Представник відповідача ДП «Сетам» - Кучевська З.Т. у відзиві на позовну заяву просила розглядати справу у відсутність представника ДП «Сетам». Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Ліщишина І.В. надійшла заява, в якій представник відповідача просить розглядати справи без його участі та відмовити в задоволенні позову. Від представника третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - адвоката Череди Т.М. надійшла заява, в якій представник просить проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст.81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. (ч.5 ст.82 ЦПК України) Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 березня 2019 року (справа №755/17504/18) задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про звернення стягнення на спадкове майно, що є предметом іпотеки. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № МL-004/146/2007 від 01.06.2007 року станом на 20.08.2011 року у розмірі 36 625 доларів США 58 центів, що за курсом НБУ станом на 01.11.2018 року складає 1 029 868 грн. 53 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , яка належить спадкоємцю [PERSON] , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та у разі реалізації нерухомого майна за ціною вищою від розміру заявленої до стягнення різниця вартості квартири підлягає поверненню [PERSON] . (т.2 а.с.24-30) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року по цивільній справі № 755/17504/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про звернення стягнення на спадкове майно, що є предметом іпотеки - залишено без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року апеляційну скаргу [PERSON] , подану представником Ганчуком Григорієм Володимировичем , задоволено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в позові до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на спадкове майно, що є предметом іпотеки. (т.2 а.с.109-120) Постановою Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у справі № 755/17504/18 встановлено наступне: «Судом встановлено, що 01 червня 2007 року ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № ML-004/146/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник прийняв його на наступних умовах: розмір кредиту - 30000 доларів США, цільове використання - на купівлю нерухомого майна, з датою остаточного повернення кредиту 01 червня 2027 року, сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде плаваюча процентна ставка (а. с. 8 - 11 т. 1). 01 червня 2007 року ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] уклали договір іпотеки № PCL-004/146/2007, за умовами якого для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобов`язань, визначених у ст. 2 цього договору. Іпотекодавець надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю на праві власності за договором купівлі-продажу 2/3 частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В. 01 червня 2007 року за реєстровим 2393 та договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Київською універсальною біржею 22 травня 1998 року, записано в реєстрову книгу за реєстром № 32487. Згідно п. 2 договору іпотеки борговими зобов`язаннями вважаються всі зобов`язання іпотекодавця перед іпотекодержателем по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями кредитного договору № ML-004/146/2007 від 01 червня 2007 року. Згідно п. 6 договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплати іпотекодавцям іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; порушення іпотекодавцям будь-якого із його зобов`язань за ст. 5 цього договору; інших обставин, передбачених чинним законодавством України, Кредитним договором та цим договором. [PERSON] померла [INFO] (а. с. 19 т. 1). На а.с. 17 т. 1 наявний розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № МL-004/146/2007 від 01 червня 2007 року станом на 20 серпня 2011 року, згідно якого загальна заборгованість складає 36625,58 доларів США. На а.с. 117 - 130 т. 1 наявна копія договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», за яким, в тому числі, були відступлені права вимоги ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором № МL-004/146/2007 від 01 червня 2007 року, загальний розмір боргу зазначено 36625,58 доларів США. Також 05 листопада 2010 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» уклали договір про відступлення права вимоги, за яким позивач набув права вимоги за кредитним договором № PCL-004/146/2007 від 01 червня 2007 року та договором іпотеки № МL-004/146/2007 від 01 червня 2007 року (а. с. 48 - 49 т. 1). 26 січня 2012 року Десята київська державна нотаріальна контора отримала лист ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 26 січня 2012 року, а саме вимогу кредитора за кредитним договором № ML-004/146/2007 від 01 червня 2007 року, в якій позивач просив повідомити спадкоємців померлої [PERSON] про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має до них вимоги щодо виконання зобов`язань за кредитним договором (а. с. 89 - 91 т. 1). Листом від 02 лютого 2012 року № 419/02-14 Десята київська державна нотаріальна контора повідомила ЗАТ «ОТП Банк», що на його претензію заведено спадкову справу № 69/2012 до майна померлої [INFO] [PERSON] , і що в разі звернення спадкоємців вимоги банку будуть доведені до їх відома. Статтю 1282 ЦК України, по якій спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, буде спадкоємцям роз`яснено. На цей час заяв про прийняття спадщини від спадкоємців не надходило, свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ще не видавалися (а. с. 24 т. 1). На а. с. 25 т. 1 знаходиться копія заяви [PERSON] від 09 лютого 2012 року до Десятої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті доньки [PERSON] . В заяві наявне застереження, що нотаріусом доведено до відома претензію кредитора, згідно якої вона як спадкоємець [PERSON] зобов`язується задовольнити його претензії. Листами від 05 березня 2014 року, 20 листопада 2014 року, 20 жовтня 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просив Десяту київську державну нотаріальну контору повідомити його про спадкоємців, які звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, повідомити, чи видані свідоцтва про право на спадщину та про склад майна, що прийнято у спадщину (а. с. 162, 169, 170 т. 1). На а. с. 167, 168 т. 1 наявні копії листів Десятої київської державної нотаріальної контори від 13 березня 2014 року, 26 жовтня 2015 року, якими повідомлено ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що їх вимоги доведені до відома спадкоємців, на сьогоднішній день свідоцтва про право на спадщину ще не видавались.» Як убачається з матеріалів справи, на примусове виконання заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 березня 2019 року по справі № 755/17504/18, 19 серпня 2019 року судом виданий виконавчий лист (т.2 а.с.21-22), який за заявою стягувача пред`явлено до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Корольову В.В. (т.2 а.с.20) 16 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60332213 з примусового виконання виконавчого листа № 755/17504/18, виданого 19 серпня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва. (т.2 а.с.39-40, 172-173) Цього ж числа у виконавчому провадженні № 60332213 приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. (т.2 а.с.61-62, 183-184) 17 жовтня 2019 року в межах виконавчого провадження № 60332213 приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , що належить боржнику [PERSON] , у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 1 132 855,38 грн. (т.2 а.с.53-54, 178-179) Також 17 жовтня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника у межах виконавчого провадження № 60332213, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , що належить боржнику [PERSON] (т.2 а.с.56-58, 180-182) Згідно висновку про вартість нерухомого майна, квартира [ADDRESS] , станом на 21 жовтня 2020 року становить 710 120,00 грн (т.2 а.с.64) 27 жовтня 2020 року приватним виконавцем сформовано заявку на публікацію в СЕТАМ - нерухоме майно (квартира) щодо квартири [ADDRESS] . (т.2 а.с.70-73) 30 листопада 2020 року відбулись електронні торги з реалізації трикімнатної квартири, загальною площею 60,90 кв.м, жилою площею 45,40 кв.м, що за адресою: [ADDRESS] за ціною продажу: 851 111,11 грн, переможцем торгів визнано [PERSON] , що підтверджується протоколом №514251 проведення електронних торгів (т.1 а.с.63-64, т.2 а.с.74-76) 04 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовом В.В. в межах виконавчого провадження № 60332213 складено акт про реалізацію предмета іпотеки - трикімнатної квартири, загальною площею 60,90 кв.м, жилою площею 45,40 кв.м, що за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с.87-88, 219-220). 07 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовом В.В. в межах виконавчого провадження № 60332213 винесено постанову про зняття арешту з майна - квартири за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с.185-186). 14 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою Іриною Анатолівною видано свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №1555, яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , що складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 60,90 кв.м, жилою площею 45,40 кв.м, яка придбана [PERSON] за 851 111,11 грн, що раніше належала боржнику (спадкоємцю) [PERSON] . (т.2 а.с.221) Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Предметом позову в цій справі є, зокрема, позовні вимоги про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсним та скасування акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним та скасування свідоцтва, виданого приватним нотаріусом. Відповідно до ч.1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент проведення спірних торгів) реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц (провадження № 14-356цс18), та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц (провадження № 14-428цс18), правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, зазначене свідчить про оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Відповідно до ч.1 ст. 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 655 ЦК України). Згідно з ч.4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу). Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15; від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1981цс16, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи-іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Згідно положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Так, згідно із ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. (ч.1 ст.1269 ЦК України) Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України (в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). При цьому відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-2962цс16 від 12 квітня 2017 року. Постановою Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у справі № 755/17504/18 встановлено перехід до [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] , обов`язку по відшкодуванню кредитної заборгованості спадкодавця у межах вартості спірної квартири, яка є предметом іпотеки та являється спадковим майном. Відповідно до п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в редакції закону, що діяла на час проведення електронних торгів, (далі - Закон № 1304-VII) не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (п. 2 ч.1 ст. 263 ЦК України). Вказаний Закон № 1304-VII встановлює порядок щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Зазначений Закон унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи - копії паспорту позивача [PERSON] (т.1 а.с.35-37), місце проживання останньої зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , з 15 квітня 1999 року. Доказів зняття з реєстрації місця проживання позивача за вказаною адресою матеріали справи не містять. Вказана обставина не заперечується стороною відповідачів. Отже станом на дату проведення електронних торгів, позивач була зареєстрована та постійно проживала в спірній квартирі. При цьому державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації, відтак відсутність у записі про іпотеку державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про спадкоємця позичальника, як іпотекодавця, не спростовує факту наявності в останнього права власності на майно набутого в порядку спадкування. Отже, в даній справі, майно, що є предметом іпотеки, вибуло з власності іпотекодавця без його згоди. Доказів наявності у власності позивача [PERSON] іншого житла матеріали справи не містять (т.3 а.с.126-127). Тому на спірну квартиру, яка не перевищує 140 кв.м., використовується як місце постійного проживання позивачем та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті, під час проведення спірних електронних торгів не можна було звертати стягнення у зв`язку із дією Закону № 1304-VII. З огляду на викладені обставини, з урахуванням зазначених норм діючого цивільного законодавства України, суд доходить висновку щодо поширення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини, оскільки [PERSON] в порядку спадкування набула статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки та яка відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки при порушенні зобов`язання боржником. За приписами ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. У відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки. Для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Враховуючи те, що відчуження спірної квартири з електронних торгів відбулось під час дії та з порушенням положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», слід дійти висновку про недійсність електронних торгів, що призвело до порушення майнових прав позивача. За приписами ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином наявні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними електронних торгів з продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , а також виданих за результатами цих торгів: акту приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про право власності на спірну квартиру. При цьому, додаткове скасування вищевказаних акту та свідоцтва не є належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача в розрізі даних правовідносин. Що стосується позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України). Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Виходячи з предмету та підстав позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки позивачем, в розрізі даних правовідносин, обрано неправильний спосіб захисту за вимогою про визнання права власності, з огляду на таке. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними. Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Як убачається з наявної в матеріалах справи копії спадкової справи, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (т.3 а.с.2-52), 09 лютого 2012 року позивач [PERSON] звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті доньки (т.3 а.с.35). Доказів звернення [PERSON] до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину матеріали справи не містять, як і відмови нотаріуса у видачі такого свідоцтва. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, встановлених ст. 376 ЦК України, а підтвердження рішенням суду існуючого в особи права власності - у випадках, встановлених ст. 392 ЦК України. В інших випадках право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Згідно положень ч.1 ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину або у вчиненні іншої нотаріальної дії, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні. Отже, в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. В матеріалах справи відсутні докази щодо відмови нотаріуса в оформлені позивачу права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Установивши, що позивач не довела наявності порушеного або оспорюваного права на спадкування і що матеріали справи не містять доказів щодо відмови нотаріуса в оформлені їй права на спадщину, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на квартиру. Щодо інших доводів учасників справи, викладених у заявах по суті справи, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року (заява №63566/00) «Пронін проти України» (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року) зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Крім того, слід зауважити, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 березня 2019 року у справі №755/17504/18, на підставі якого 19 серпня 2019 року було видано виконавчий лист, при примусовому виконанні якого в межах виконавчого провадження №60332213 були проведені спірні електронні торги, скасовано постановою Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року та відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позову до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на спадкове майно, що є предметом іпотеки. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Вадима Вячеславовича, Державного підприємства «Сетам», [PERSON] , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войнарска Ірина Анатоліївна, про визнання електронних (публічних, прилюдних) торгів недійсними, визнання недійсними та скасування акту та свідоцтва, визнання права власності, а саме - в частині вимог про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсними акту та свідоцтва. В іншій частині вимог позов задоволенню не підлягає. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, з відповідачів приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Вадима В?ячеславовича, Державного підприємства «Сетам», [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог (за трьома вимогами немайнового характеру (840,80+908,00+908,00) - по 885,60 грн з кожного відповідача. Аналогічний розподіл судових витрат наведений в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 639/7253/18 (провадження № 61-1287св20). На підставі викладеного,

Outcome: partial