Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] за участю третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . 18 серпня 2021 року комісією Житлово-експлуатаційної дільниці № 408 складено акт, відповідно до якого внаслідок залиття квартири [ADDRESS] було пошкоджено: підвісну стелю у ванній (2,5 кв.м). Причиною залиття є халатне відношення мешканців квартири [ADDRESS] до свого сантехобладнання, а саме, не виконана герметизація стиків примикання стін до ванної. Що є межею відповідальності власника квартири [ADDRESS] . 28 вересня 2021 року комісією Житлово-експлуатаційної дільниці № 408 складено акт, щодо залиття квартири [ADDRESS] , відповідно до якого було встановлено, що залиття квартири відбувається через порушення примикання ванни і стіни, роботи по припису від 18 серпня 2021 року по питанню залиття не проводилися. Межа відповідальності власника квартири [ADDRESS] . Згідно звіту № 78/21 про оцінку збитків від 23 листопада 2021 року розмір матеріальних збитків, які завдано [PERSON] в результаті неодноразового залиття квартири [ADDRESS] , яке трапилося напротязі серпня-вересня 2021 року станом на момент складання даного звіту становить у розмірі 9 378,00 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири у розмірі 9 378,00 грн., моральну шкоду у розмірі 13 250,00 грн. та судові витрати. 10 грудня 2021 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири залишено без руху. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 13 травня 2022 року ухвалою суду залучено [PERSON] , [PERSON] до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Зі змісту свідоцтва про право власності на житло від 18 серпня 1998 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с. 14-15, 16). 18 серпня 2021 року комісією Житлово-експлуатаційної дільниці № 408 складено акт, відповідно до якого внаслідок залиття квартири [ADDRESS] було пошкоджено: підвісну стелю у ванній (2,5 кв.м). Причиною залиття є халатне відношення мешканців квартири [ADDRESS] до свого сантехобладнання, а саме, не виконана герметизація стиків примикання стін до ванної. Що є межею відповідальності власника квартири [ADDRESS] (а.с. 9). 28 вересня 2021 року комісією Житлово-експлуатаційної дільниці № 408 складено акт, щодо залиття квартири [ADDRESS] , відповідно до якого було встановлено, що залиття квартири відбувається через порушення примикання ванни і стіни, роботи по припису від 18 серпня 2021 року по питанню залиття не проводилися. Межа відповідальності власника квартири [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно звіту № 78/21 про оцінку збитків від 23 листопада 2021 року розмір матеріальних збитків, які завдано [PERSON] в результаті неодноразового залиття квартири [ADDRESS] , яке трапилося напротязі серпня-вересня 2021 року станом на момент складання даного звіту становить у розмірі 9 378,00 грн. (а.с. 17-25). Позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири у розмірі 9 378,00 грн. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що з вини відповідача відбулося залиття квартири позивача з квартири відповідача, яка розташована поверхом вище, внаслідок чого їй завдано матеріальних збитків. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Треті особи не скористалися процесуальним правом подачі письмових пояснень щодо позову. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а саме, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14 та Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16. На підтвердження причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою матеріальною шкодою позивачем надано акти комісії Житлово-експлуатаційної дільниці № 408 від 18 серпня та 28 вересня 2021 року, відповідно до якого встановлено, що причиною залиття квартири [ADDRESS] є халатне відношення мешканців квартири [ADDRESS] до свого сантехобладнання, а саме, не виконана герметизація стиків примикання стін до ванної (а.с. 9, 10). Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою позивачу матеріальною шкодою. Судом встановлено, що в результаті залиття квартири [ADDRESS] , яке відбулось з вини відповідача, позивачу завдано матеріальну шкоду у розмірі 9 378,00 грн. Тому з урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири повністю. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 13 250,00 грн. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. З урахуванням викладеного суд приходить висновку, що діями відповідача спричинені позивачу моральні страждання. При визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial