Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.06.2001 року між ним та СТОВ «Бишкінське» був укладений договір купівлі - продажу гуртожитку, котельні та артезіанської свердловини з водонапірною баштою « [INFO] », які розташовані по [ADDRESS] . Того ж дня позивач сплатив до бухгалтерії СТОВ «Бишкінське» обумовлену суму коштів в розмірі 29 000 грн. 00 коп., а останній передав йому зазначені будівлі та споруди, згідно акту приймання-передавання від 11.06.2001 року. Вказане майно перебуває у володінні позивача, утримується ним за власний рахунок, проте оформити договір купівлі-продажу в нотаріальній формі у нього не має можливості у зв`язку з ліквідацією СТОВ «Бишкінське». Тому позивач звернувся до суду та просив визнати за ним право власності на нежитлову будівлю (гуртожиток) з підвалом літ. «А» 1985 року побудови загальною площею 1245,1 кв. м. розташовану за [ADDRESS] , нежитлову будівлю (котельню) цегляну літ. «А» 1985 року побудови загальною площею 183. 6 кв. м., артсвердловину металеву літ. «Б» та водонапірну башту «Рожновського» металеву літ. «В», що розташовані за [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні теж підтримала позовні вимоги, звернула увагу суду на ту обставину, що [PERSON] більше двадцяти років добросовісно, відкрито та безперервно володіє вказаним нерухомим майном, вважаючи себе його власником, але не має можливості оформити своє право власності шляхом звернення до нотаріальної контори, хоча це право і не оспорюється іншими особами. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, мотивуючи це тим, що позивачем не надано відомостей на підтвердження часу побудови приміщень, які є предметом позову, та будь-яких документів, що свідчать про початок та закінчення будівельних робіт, введення в експлуатацію нерухомого майна. Також відсутні докази того, що вищезазначене майно взагалі належало будь-кому на праві власності. З наданих Позивачем документів неможливо зробити однозначний висновок щодо того, чи було це майно об`єктом нерухомості на момент його придбання і чи є вже існуючі будівлі тим самим майном, яке було придбане Позивачем. Крім того, на думку представника відповідача, позивачем не надано жодного належного доказу щодо підстав виникнення права власності на нерухоме майно у СТОВ «Бишкінське», чи було проведено інвентаризацію об`єктів нерухомого майна, чи визначено їх цільове призначення та технічний стан, точну адресу місцезнаходження, а також не надано доказів правомірного користування земельними ділянками, на яких розташовані нежитлові приміщення, відсутні докази про плату за використання земельних ділянок під нежитловими приміщеннями. З паспорта, картки (а.с. 5), досліджених в судовому засіданні вбачається, що позивачем є [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] , і/н [NUMBER] . З технічного паспорту, довідки, фототаблиці (а.с. 6-8, 13, 15-18), досліджених в судовому засіданні вбачається, що нежитлова будівля (гуртожиток) з підвалом літ. «А» 1985 року побудови загальною площею 1245,1 кв. м. розташована під [ADDRESS] ; нежитлова будівля котельні цегляної літ. «А» 1985 року побудови загальною площею 183. 6 кв. м., артсвердловина металева літ. «Б» та водонапірна башта «Рожновського» металева літ. «В», розташовані під [ADDRESS] . З договору, акту приймання - передавання, квитанції, довідки (а.с. 9-12, 14), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 11.06.2001 року між позивачем та директором СТОВ «Бишкінське» був укладений договір купівлі продажу котельні, гуртожитку на 100 місць та артсвердловини з баштою Рожновського, які розташовані в с. Бишкінь, Лебединського району, Сумської області, згідно з яким позивач сплатив СТОВ «Бишкінське» обумовлену суму коштів в розмірі 29\~000 (двадцять дев`ять тисяч) грн. 00 коп., а директор сільгосптовариства передав позивачу котельню, гуртожиток на 100 місць та артсвердловину з баштою Рожновського, які розташовані на розі вулиць Молодіжна та Будівельна в с. Бишкінь, Лебединського району, Сумської області. З довідки (а.с. 34), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що нежитлова будівля (гуртожиток), розташована під [ADDRESS] та нежитлова будівля котельні, артсвердловина, водонапірна башта « [INFO] », розташовані під [ADDRESS] в комунальній власності Лебединської міської територіальної громади не перебувають. З витягів (а.с. 46-50), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що Радгосп ім. К. Маркса, розташований в с. Бишкінь, Лебединського району Сумської області в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній. СТОВ «Бишкінське» ліквідоване 22.02.2013 року. З акту, проектів та висновку (а.с. 51-71), досліджених в судовому засіданні вбачається, що нежитлова будівля (гуртожиток) радгоспу ім. К. Маркса, розташована під [ADDRESS] прийнята в експлуатацію державною комісією 29.12.1984 року. Нежитлова будівля котельні спроектована Українським державним проектним інститутом «Укрміськбудпроект» в 1981 році на замовлення радгоспу ім. К. Маркса. Вислухавши представників сторін та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява обґрунтована, між сторонами мають місце цивільні правовідносини і позов підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивач з 2001 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє нежитловою будівлею (гуртожитком) з підвалом літ. «А» 1985 року побудови загальною площею 1245,1 кв. м. розташованою за [ADDRESS] , нежитловою будівлею (котельнею) цегляною літ. «А» 1985 року побудови загальною площею 183. 6 кв. м., артсвердловиною металевою літ. «Б» та водонапірною баштою «Рожновського» металевою літ. «В», що розташовані за [ADDRESS] , Вказане майно перебуває у володінні позивача, утримується ним за власний рахунок, проте оформити договір купівлі-продажу в нотаріальній формі у нього не має можливості у зв`язку з ліквідацією СТОВ «Бишкінське». Вказані обставини встановлені з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні. Згідно\~з ч.ч. 1,4 ст.\~344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Суд бере\~до уваги,\~що згідно\~вимог ст.ст.\~12,\~81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні представником позивача було доведено, що позивач в 2001 році придбав нежитлову будівлю (гуртожитку) з підвалом літ. «А» 1985 року побудови загальною площею 1245,1 кв. м. розташовану за [ADDRESS] , нежитлову будівлю (котельню) цегляну літ. «А» 1985 року побудови загальною площею 183. 6 кв. м., артсвердловиною металевою літ. «Б» та водонапірною баштою «Рожновського» металевою літ. «В», що розташовані за [ADDRESS] , добросовісно, відкрито та безперервно володіє та утримує нерухоме майно за власний рахунок, проте оформити договір купівлі-продажу в нотаріальній формі у нього не має можливості у зв`язку з ліквідацією СТОВ «Бишкінське», так як зазначені обставини стверджуються поясненнями представника позивача та матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні (а.с. 6-18). При цьому суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача в тій частині, що позивачем не надано відомостей на підтвердження часу побудови приміщень, які є предметом позову; документів, що свідчать про початок та закінчення будівельних робіт, введення в експлуатацію нерухомого майна; що вищезазначене майно належало будь-кому на праві власності; що це майно було об`єктом нерухомості на момент його придбання, так як зазначені доводи спростовуються документами, наданими суду під час розгляду справи (а.с. 46-50), з яких вбачається, що саме радгосп ім. К.Маркса, правонаступником якого в подальшому стало СТОВ «Бишкінське» був замовником побудованих в 1984 році гуртожитку та котельні в с. Бишкінь Лебединського району. Також суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача в тій частині, що в судове засідання не було надано доказів правомірного користування позивачем земельними ділянками, на яких розташовані спірні нежитлові приміщення та доказів про виплату коштів за використання цих земельних ділянок, так як в судовому засіданні було встановлено, що до подання позову право власності не було оформлено позивачем у позасудовому порядку і на час подання позовної заяви він не мав права володіти зазначеними земельними ділянками і відповідно обов`язку платити за їх використання. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Отже, умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 Цивільного кодексу України є: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; - безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року). У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». На підставі викладеного, суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача та вважає необхідним задоволити позовні вимоги в повному обсязі. На підставі\~вище наведеного,\~

Outcome: approved