Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

08.08.2022 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить (відповідно до уточнення від 14.11.2022) суд поділити майно між сторонами, що є спільною сумісною власністю набуте у зареєстрованому шлюбі наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на частину автомобіля марки Renault Sandero, 2012 року випуску, червоного кольору, шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну позивачу частину вищевказаного автомобіля в сумі 93715,30 грн., стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі. Позовна заява мотивована тим, що 25.09.2004 [PERSON] зареєструвала шлюб з до [PERSON] . Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . 21.03.2018 рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами розірвано, але фактично між сторонами не було припинено шлюбні відносини, вони продовжили проживати як подружжя до 24.01.2022, виховували сина, вели спільне господарство, проживали разом за адресою: [ADDRESS] . В період шлюбу сторони набули спільне майно, а саме автомобіль марки Renault Sandero, 2012 року випуску, червоного кольору, шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , ринкова вартість відповідно до висновку судового експерта від 06.06.2022 складає 187430,60 грн. Зазначений автомобіль був зареєстрований на ім`я [PERSON] . Зазначає, що вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах з 25.09.2004 по 24.01.2022, не зважаючи на рішення суду про розірвання шлюбу, мали намір виправити помилку та зареєструвати шлюб, після сплати кредиту за машину, накопичили кошти, взяли в боргу родичів та придбали приватний будинок в с. Богданівка, де мали намір проживати родиною зі спільною дитиною інвалідом. 12.11.2019 відповідач прописався в купленому будинку для отримання вугілля від шахти, але фактично залишався мешкати в квартирі разом з родиною. В будинку вони поступово робили ремонт, плануючі переїзд на весні 2022 та на день народження позивача укласти шлюб. 24.01.2022 відповідач, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння здійснив сварку, зібрав речі та переїхав в будинок в с. Богданівка, повідомив, що не має наміру проживати разом, має іншу жінку і буде створювати іншу родину. Відповідач припинив стосунки з позивачем та сином, але погоджувався нотаріально оформити угоду щодо виплати на 2 роки вартості машини та будинку. У зв`язку з військовим станом вони не оформили зазначену угоду, а в червні 2022 року відповідач повідомив, що не має намір виплачувати позивачу та їх сину половину вартості спільного майна. Зазначає, що відповідач ввів її в оману та шахрайським засобом чекав спливу позовної давності на поділ майна після розірвання шлюбу. Зазначає, що так як вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією родиною до 24.01.2022, то про порушення її майнових прав вона дізналась з зазначеної дати завершення шлюбних відносин. Просить визнати причину пропуску нею строку позовної давності поважною з зазначених обставин, поновити строк позовної давності. Ухвалою від 10.08.2022 в порядку забезпечення позову накладено арешт на спірне майно - автомобіль марки Renault Sandero, 2012 року випуску, червоного кольору, шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою від 12.08.2022 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. 30.06.2022 від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, заява про застосування строку позовної давності та відзив. Відповідач зазначає, що позов він не визнає, просить відмовити в його задоволенні, зняти арешт з автомобіля. Зазначає, що фактичні шлюбні відносини були припинені між ними у вересні 2017 року, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу і рішенням суду шлюб було розірвано. Твердження позивача, що після того, як вона звернулась з позов до суду про розірвання шлюбу їх фактичні шлюбні відносини не припинились, вони вели спільне господарство не відповідають дійсності, доказом цих обставин є рішення суду про розірвання шлюбу. Фактичні шлюбні відносини між ними припинились у грудні 2017 року і після розірвання шлюбу вони однією сім`єю не проживали, спільного господарства не вели, єдиного бюджету не мали, оскільки він після розірвання шлюбу став жити з іншою жінкою, з якою перебував у фактичних шлюбних відносинах, мав єдиний грошовий бюджет та вів спільне господарство. Після розірвання шлюбу 12.11.2019 він знявся з реєстрації в квартирі, яка належить позивачу та її матері. Після розірвання шлюбу спільних боргів у них з позивачем не було, кредит за автомобіль було сплачено під час шлюбу. Позивач після розірвання шлюбу знала, що він знаходиться у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, тому відразу після розірвання шлюбу у 2018 році почала вимагати щоб він сплатив кошти за частину спірного автомобіля в розмірі 40\~000 грн до жовтня або кінця листопада 2018 року, але він відмовився. Вважає, що позивач дізналась про порушення свого права 30.11.2018, коли він відмовився сплачувати половину вартості автомобіля, тому просить застосувати строк позовної давності, який позивачем пропущено, вважає, що поважних причин для його поновлення позивачем не доведено доказами. Житловий будинок в с. Богданівка був ним купленим за особисті кошти після розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Дали пояснення відповідно до обставин, викладених в позові. Представник позивача зазначила, що вони відповідними актами та показами свідків доводять, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали як сім`я до 24.01.2022. Спірна машина була придбана в кредит в період шлюбу, та кредит було сплачено разом в період шлюбу. Житловий будинок в с. Богданівка вони купували разом як подружжя, кошти на купівлю будинку займали у тітки позивача. Вони як сім`я проживали за двома адресами, квартира постійне місце проживання, будинок влітку. Позивач зазначила, що позов про розірвання шлюбу в 2018 році вона подала щоб налякати відповідача тому, що він вживав алкогольні напої, після рішення суду його поведінка покращилась. Вони взагалі не розходились, не проживали за різними адресами, ні під час розгляду справи про розірвання шлюбу, ні після. Весь час проживали як сім`я, мали близькі стосунки, спільний бюджет, спільне господарство, виховували сина, планували повторно укласти шлюб. Відповідач не уходив з родини та не проживав окремо взагалі до 24.01.2022. Про існування іншої жінки їй нічого не було відомо також до 24.01.2022. Відповідач не міг проживати з іншою жінкою до 24.01.2022, так як проживав з нею та сином, родиною. Доказів проживання з іншою жінкою відповідачем не надано. В 2018 році питання поділу майна взагалі не підіймалось, не стояло, вона не просила сплатити їй кошти, відповідач не пропонував вирішити питання поділу майна, так як вони помирились та жили в цей період як сім`я. Щодо уточнення позовних вимог, зазначили, позивач просить визнати спірний автомобіль спільним сумісним майном подружжя, залишити його у власності відповідача, та стягнути з відповідача на користь позивача вартість частини спірного автомобіля, просто уточнені позовні вимоги не зовсім коректно викладені. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі, позов не визнає в повному обсязі, просить застосувати строк позовної давності, в позові відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що позов відповідач не визнає, просить відмовити в його задоволенні, застосувати пропущений строк позовної давності, так як поважних причин для його поновлення не має, всі обставини викладені у відзиві. Вважає, що припинення шлюбних відносин з вересня 2017 року встановлено рішенням суду про розірвання шлюбу, тому ці обставин не підлягають доказуванню. Після розірвання шлюбу сторони спільно не проживали, надані позивачем фото не є належними доказами, так як дати на фото можливо підробити. Вважає, що факт спільного проживання сторін не підтверджуються наданими актами, так як там зазначено, що в один період вони спільно проживали за двома адресами, окрім того, питання встановлення факту спільного проживання позивачем не ставиться. Відповідач після розірвання шлюбу проживав з іншою жінкою, чому відповідачем не надано відповідних доказів (акту чи інше) він зазначити не може, поважних причин ненадання доказів немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона є кумою, мати похресника, проживає з 1991 році в одному під`їзді, була свідком як приїхав відповідач було весілля сторін, вони жили разом в квартирі у мами позивача з 2004 року, потім вона дізналась, що вони розвелись, але продовжили жити разом. Вона постійно бачила відповідача, знала, що вони живуть як одна родина, вони приходили в гості, спільні свята, відповідач робив їм покрівлю, її чоловік допомагав сім`ї позивача та відповідача в домі. Позивач та відповідач проживали разом як подружжя, розійшлися в цьому 2022 році, позивач сказала, що чоловік пішов з родини. Щодо питань поділу майна нічого не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона продавала сторонам будинок в 2019 році в с. Богданівка. Позивач та відповідачі вдвох приїхали подивились будинок, домовились, поки вона збирала документи, вони почали обробляти землю, садити. Все робили вдвох, вона вважала їх подружжям. До нотаріуса також їздили разом, позивач, відповідач та вона, гроші платила за будинок позивач. Господарством в будинку займалась тільки позивач. Іншу жінку вона там ніколи не бачила. Весною 2020 року вона приїздила до них подивитись як вони, позивач та відповідач були вдвох як родина, і ще була мама, інших осіб вона не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона мати позивача. Вона, позивач та відповідач мешкали в одній квартирі родиною з 2004 року по січень 2022 року. Відповідач нікуди не уходив, завжди був та ночував дома. Коли було розірвання шлюбу відповідач уходив на 1 день до друга, потім він повернувся, вони помирились та продовжили проживати як родина. Весь час до січня 2022 року вони проживали як подружжя, родина, був спільний бюджет, купували все разом, будинок купували разом. В січні 2022 року відповідач пішов з родини, десь мешкає. До 2022 року розмов, питань про поділ майна, машини не було. Питання поділу майна виникло в 2022 році, відповідач обіцяв сплатити кошти. Чому сторони повторно не уклали шлюб вона не знає. З`ясувавши обставини справи, вислухав сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.09.2004, що підтверджується свідоцтвом про одруження № [NUMBER] від 25.09.2004. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину з інвалідністю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 10.05.2002, посвідченням № [NUMBER] від 04.02.2020. Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 21.03.2018, яке набрало законної сили 21.04.2018, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В період шлюбу сторони придбали автомобіль марки Renault Sandero, 2012 року випуску, червоного кольору, шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] за грошові кошти отримані за кредитним договором № 1/1290741 від 19.12.2012, укладеним між АТ «Креді Агріколь банк» та відповідачем за згодою позивача. Відповідно до довідки АТ «Креді Агріколь банк» від 29.09.2022 за вих. № 36119-282, станом на 29.09.2022 заборгованість за кредитним договором № 1/1290741 від 19.12.2012 відсутня, кредит погашено в повному обсязі 15.12.2015. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля марки Renault Sandero, 2012 року випуску, червоного кольору, шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , дата першої реєстрації 18.12.2012. Ринкова вартість транспортного засобу автомобілю марки Renault Sandero, 2012 року випуску, червоного кольору, шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] на час проведення експертизи складає 187430,60 грн, що підтверджується висновком судового експерта Мазурек А.А. №zoS210522 від 06.06.2022. Згідно з довідкою про склад сім`ї від 28.06.2022 та виписки з адресної картки № 1263 від 04.04.2022 за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 06.08.1991, [PERSON] з 06.08.1991, [PERSON] з 23.05.2005, [PERSON] з 13.07.2004 по 12.11.2019. Відповідно до акту про встановлення факту сумісного проживання від 31.10.2022, складеного комісією Богданівської сільської ради, встановлено, що за адресою [ADDRESS] мешкали без реєстрації [PERSON] , її чоловік [PERSON] та син [PERSON] . Зі слів сусідів дійсно з листопада 2019 року по січень 2022 року [PERSON] та [PERSON] жили як родина, вели спільне господарство, обробляли земельну ділянку та доглядали за будинком. З акту № 568 від 24.10.2022, складного КП «ТЖКП» вбачається, що за адресою [ADDRESS] з 2004 року по січень 2022 року фактично мешкав [PERSON] , [INFO] . Відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі\~статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. На час розгляду справи, спірний автомобіль марки Renault Sandero, 2012 року випуску, червоного кольору, шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] знаходиться у\~власності відповідача\~у справі,\~при цьому він був придбаний подружжям спільно в період шлюбу за кредитні кошті, і кредит було сплачено також в період шлюбу, зазначені обставини встановлені та підтверджені належними та допустимими доказами та визнаються відповідачем, тому презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована та спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності. Щодо позовної давності. Статтями\~256-257\~та\~261 ЦК України\~визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У частині другій\~статті 72 СК України\~та\~пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України\~ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15). Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті\~106,\~107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті\~109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга\~статті 72 СК України). Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 320/3072/18, від 06.11.2019 у справі № 203/304/17, від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18),\~ від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження\~\~\~\~№ 61-5400св19). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.\~ В даній справі позивачем належними та допустимими доказами (письмові акти, довідки, показання свідків) доведено, що про порушення своїх прав вона дізналась лише у січні 2022 року, так як після розірвання шлюбу 21.04.2018 до січня 2022 року сторони продовжили проживати разом як одна сім`я, вели спільне господарство, в зв`язку з чим питання поділу майна в період з 2018 року по січень 2022 року не підіймалось та не вирішувалось. Відповідачем, в свою чергу, не надано жодних доказів на спростування обставин зазначених позивачем та на підтвердження обставин, на які він посилається у відзиві, а саме, що фактичні шлюбні відносини між подружжям припинились у грудні 2017 року і після розірвання шлюбу вони однією сім`єю не проживали, спільного господарства не вели, єдиного бюджету не мали, оскільки він після розірвання шлюбу став жити з іншою жінкою, з якою перебував у фактичних шлюбних відносинах, мав єдиний грошовий бюджет та вів спільне господарство, і що позивач дізналась про порушення свого права 30.11.2018, коли він відмовився сплачувати половину вартості автомобіля. Матеріли справи не містять доказів, які б підтверджували заперечення права позивача, як одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно (спірну машину), зареєстроване за іншим подружжям відповідачем, в період з 2018 року по січень 2022 року. Таким чином, судом встановлено, що про порушення свого права на спірний автомобіль позивач дізналась в січні 2022 року, до суду з даним позовом вона звернулась 08.08.2022, тому трирічний строк позовної давності позивачем не пропущено. Статтями\~70,\~71 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В даній справ домовленість подружжя щодо визначення часток в спірному сумісному майні подружжя та щодо вартості спірного автомобіля відсутня, тому суд виходить з рівності часток подружжя в спірному майні та ринкової вартості транспортного засобу автомобілю марки Renault Sandero, 2012 року випуску, червоного кольору, шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , встановленої висновком судового експерта Мазурек А.А. №zoS210522 від 06.06.2022 в сумі 187430,60 грн. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі . Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved