Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

21 листопада 2022 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 вересня 1988 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Дорогиничівською сільською радою Локачинського району Волинської області, актовий запис № 9. Спільних неповнолітніх дітей у них немає. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, проживають з відповідачем окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім`ї та подальше сумісне життя є неможливим через відсутність взаєморозуміння, спільних інтересів. Спору про розподіл майна, що є сумісною власністю не виникає. Просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 10 вересня 1988 року Дорогиничівською сільською радою Локачинського району Волинської області, актовий запис № 9 Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 14 грудня 2022 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився. 04 січня 2023 року та 12 січня 2023 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити (а.с. 15, 16). Відповідач у судове засідання не з`явилася також, хоча була належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду. 12 січня 2023 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить термін на примирення не надавати (а.с. 17). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 10 вересня 1988 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстровано Дорогиничівською сільською радою Локачинського району Волинської області, актовий запис № 9, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07 лютого 2006 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на " [PERSON] " (а.с. 5). Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. У сторін неповнолітніх дітей немає. Подружнє життя сторін не склалося, позивач стверджує, що збереження сім`ї є неможливим, просить розірвати шлюб. Як вбачається зі ст. ст. 111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач позов визнала, термін для примирення просила не надавати, що стверджується її письмовою заявою (а.с. 17). Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 24, 110-112 СК України СК України,

Outcome: approved