Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Черкаська філія товарної біржі «Українська біржа нерухомості», [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що 06 листопада 1997 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до Договору, об`єктом купівлі-продажу була квартира [ADDRESS] . Згідно з Договором квартира належала [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) 10.09.1997, за № 266-2. Як вбачається з Договору купівлі-продажу, він зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» 06 листопада 1997 року за реєстраційним номером 454-2. Крім того, право власності на квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано і в КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відміткою на зворотній стороні договору. На час укладення Договору сторонам не було відомо, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до якого, зокрема відповідно до ст. 15, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , яке видане 28.01.2014 року Виконавчим комітетом Крутьківської сільської ради, Чорнобаївського району, Черкаської області. За життя [PERSON] склав заповіт за номером у спадковому реєстрі 45853673, який було посвідчено 19.11.2008 року приватним нотаріусом Вороною О.О., згідно з яким, на випадок своєї смерті, [PERSON] зробив таке розпорядження: всю належну йому 1/3 (одну третю) частину квартири [ADDRESS] , заповів в рівних частинах - [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є синами покійного [PERSON] , ступінь споріднення підтверджується свідоцтвом про народження, яке було видано 2 грудня 1966 року серія уі [NUMBER] та свідоцтвом про народження, виданого 25 липня 2018 року (повторно) серія [NUMBER] . Згідно договору купівлі-продажу, що зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія) 06 листопада 1997 року за реєстровим №454-2 та довідки КП «ЧООБТІ» № 22999о від 04.06.2021, [PERSON] є власником 1/3 квартири [ADDRESS] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.12.2021 року у справі №712/10993/21, [PERSON] та [PERSON] було надано додатковий строк в три місяці з дня набрання чинності рішення суду для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась [INFO] після смерті спадкодавця [PERSON] (актовий запис про смерть № 03 від 28 січня 2014 року по Виконавчому комітету Крутьківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області. 26 січня 2022 року [PERSON] та [PERSON] звернулися із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] , який помер [INFO] . Під час розгляду заяви було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , в якості документа, який підтверджує право власності на зазначену квартиру надали договір купівлі - продажу зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія) 06 листопада 1997 року за реєстровим № 454-2, однак нотаріально посвідченим договір не був. Тому нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з недотриманням законодавчо встановленої форми зазначеного вище договору купівлі-продажу квартири. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Покупці повністю виконали умови договору купівлі-продажу, сплатили за придбане майно грошові кошти, фактично володіють об`єктом нерухомості та утримують його з листопада 1997 року, угода купівлі-продажу в судовому порядку не визнавалась недійсною її сторонами, позивачі, на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 ЗУ «Про власність», правомірно набули право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіють ним до теперішнього часу. При вчиненні даного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільні дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1997 році. Зважаючи на те, що після смерті батька позивачі не мають можливості скористатися своїм правом та прийняти спадщину на придбане спадкодавцем нерухоме майно через законодавчі зміни, вважає, що наявні всі необхідні підстави для захисту права власності останніх, шляхом визнання договору купівлі-продажу квартири, укладеному на «Українській Біржі Нерухомості» дійсним та визнання за позивачами права власності на спірне нерухоме майно, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька. Просять визнати дійсним договір купівлі-продажу, що зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія) 06 листопада 1997 року за реєстровим № 454-2. Визнати за [PERSON] право власності 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Черкаська філія товарної біржі «Українська біржа нерухомості», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, посилаючись на те, що 06 листопада 1997 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до Договору, об`єктом купівлі-продажу була квартира [ADDRESS] . Згідно з Договором квартира належала [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) 10.09.1997, за № 266-2. Як вбачається з Договору купівлі-продажу, він зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» 06 листопада 1997 року за реєстраційним номером 454-2. Крім того, право власності на квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано і в КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відміткою на зворотній стороні договору. На час укладення Договору сторонам не було відомо, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до якого, зокрема відповідно до ст. 15, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Покупці повністю виконали умови договору купівлі-продажу, сплатили за придбане майно грошові кошти, фактично володіють об`єктом нерухомості та утримують його з листопада 1997 року, угода купівлі-продажу в судовому порядку не визнавалась недійсною її сторонами, позивачі, на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 ЗУ «Про власність», правомірно набули право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіють ним до теперішнього часу. При вчиненні даного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільні дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1997 році. Зважаючи на те, що після смерті батька позивачі не мають можливості скористатися своїм правом та прийняти спадщину на придбане спадкодавцем нерухоме майно через законодавчі зміни, вважає, що наявні всі необхідні підстави для захисту права власності останніх, шляхом визнання договору купівлі-продажу квартири, укладеному на «Українській Біржі Нерухомості» дійсним та визнання за позивачами права власності на спірне нерухоме майно, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу, що зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія) 06 листопада 1997 року за реєстровим № 454-2. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, скерували до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. З заявами та клопотаннями до суду не зверталися. Представник Черкаської філії товарної біржі Українська біржа нерухомості в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просить справу розглядати без її участі. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що 06 листопада 1997 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до Договору, об`єктом купівлі-продажу була квартира [ADDRESS] . Згідно з Договором квартира належала [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) 10.09.1997, за № 266-2. Згідно пунктів 3 і 4 Договору інвентаризаційна вартість квартири згідно довідки-характеристики ЧООБТІ від 30.10.1997 року складає 4319 гривень. Квартира оцінюється за згодою сторін і продається за 10300 гривень. Вказану суму повірений продавця отримав від покупця повністю до реєстрації договору на Біржі, що підтверджується розпискою на договорі. Пункт 5 Договору свідчить, що покупець набуває права власності на квартиру з дня реєстрації цього договору на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія). Договір підлягає реєстрації в КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (п. 11 Договору). Як вбачається з Договору купівлі-продажу, він зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» 06 листопада 1997 року за реєстраційним номером 454-2. Крім того, право власності на квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано і в КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відміткою на зворотній стороні договору. На час укладення Договору сторонам не було відомо, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до якого, зокрема відповідно до ст. 15, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення Договору) - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з приписами ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу зареєстрований на біржі. Оскільки договір було укладено 06.11.1997, до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004, до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року. Стаття 4 ЦК УРСР 1963 року визначає, що цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі з угод. Згідно із ст. 41 ЦК УРСР 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Зі змісту ст. 224 ЦК УРСР 1963 року вбачається, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом встановлено, що при вчиненні даного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільні дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме: купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з ч. 3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У свою чергу ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Аналізуючи зміст наведених норм цивільного законодавства, враховуючи що на час укладання договору купівлі-продажу мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що відсутні підстави нікчемності правочину, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, суд вважає, що договір купівлі-продажу від 06.11.1997 року за реєстраційним № 454-2 може бути визнаний судом дійсним, у зв`язку з чим позовні вимоги в даній частині підлягають до задоволення. В судовому засіданні також встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , яке видане 28.01.2014 року Виконавчим комітетом Крутьківської сільської ради, Чорнобаївського району, Черкаської області. За життя [PERSON] склав заповіт за номером у спадковому реєстрі 45853673, який було посвідчено 19.11.2008 року приватним нотаріусом Вороною О.О., згідно з яким, на випадок своєї смерті, [PERSON] зробив таке розпорядження: всю належну йому 1/3 (одну третю) частину квартири [ADDRESS] , заповів в рівних частинах - [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є синами покійного [PERSON] , ступінь споріднення підтверджується свідоцтвом про народження, яке було видано 2 грудня 1966 року серія уі [NUMBER] та свідоцтвом про народження, виданого 25 липня 2018 року (повторно) серія [NUMBER] . Згідно договору купівлі-продажу, що зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія) 06 листопада 1997 року за реєстровим №454-2 та довідки КП «ЧООБТІ» № 22999о від 04.06.2021, [PERSON] є власником 1/3 квартири [ADDRESS] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.12.2021 року у справі №712/10993/21, [PERSON] та [PERSON] було надано додатковий строк в три місяці з дня набрання чинності рішення суду для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась [INFO] після смерті спадкодавця [PERSON] (актовий запис про смерть № 03 від 28 січня 2014 року по Виконавчому комітету Крутьківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області. 26 січня 2022 року [PERSON] та [PERSON] звернулися із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] , який помер [INFO] . Під час розгляду заяви було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , в якості документа, який підтверджує право власності на зазначену квартиру надали договір купівлі - продажу зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія) 06 листопада 1997 року за реєстровим № 454-2, однак нотаріально посвідченим договір не був. Тому нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з недотриманням законодавчо встановленої форми зазначеного вище договору купівлі-продажу квартири. Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неоохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1, 2 статті 1236 Цивільного кодексу України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України,\~\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~\~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.\~\~Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до\~ст. 80 ЦПК України,\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, вказані принципи щодо обов`язковості доведення тих чи інших обставин є обов`язковими при з`ясуванні обставин справи по суті. З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів [PERSON] , [PERSON] в частині визнання права власності в порядку спадкування, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим позов в даній частині підлягає задоволенню. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення в справі на підставі наявних в справі доказів, що відповідає вимогам ст.ст. 280-282 ЦПК України.

Outcome: approved