Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-03 00:00:00

У грудні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що 18 вересня 2013 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 229. Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . З відповідачем разом не проживають і не підтримують подружніх відносин з січня 2022 року, спільного господарства не ведуть. Відповідач проживає в іншому населеному пункті. Спільне життя у них не склалося в силу несумісності характерів, втрати поваги один до одного. Окрім того, в них різні погляди на життя та побут. Фактично їхня сім`я розпалася, існує лише формально, а тому позивач прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу, просить малолітню дочку залишити проживати з нею. В судове засідання позивачка [PERSON] подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 18 вересня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 229. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Сторони разом не проживають і не підтримують подружніх відносин з січня 2022 року, спільного господарства не ведуть. Відповідач проживає в іншому населеному пункті. Спільне життя у них не склалося в силу несумісності характерів, втрати поваги один до одного. Окрім того, в них різні погляди на життя та побут. Фактично їхня сім`я розпалася, існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Малолітню дитину залишити проживати з матір`ю.

Outcome: approved