Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

24.10.2022 до суду надійшла цивільна справа №128/1877/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 11.10.2018 Іллінецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис №93. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя сторін не склалося, оскільки між позивачем та відповідачем відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства сторони не ведуть, шлюб існує лише формально, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 25.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №128/1877/22 та призначено розгляд справи на 27.12.2022 року. Судове засідання, призначене на 27.12.2022, не відбулось та було відкладено на 24.01.2023, у зв`язку з неявкою сторін. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 24.01.2023 не з`явилася, надавши заяву від 16.12.2022 про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовну заяву отримав 07.12.2022, відзив до суду не направив, та, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 24.01.2023 не з`явився. При цьому, до суду надійшла заява відповідача від 19.12.2022 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст.206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 11.10.2018 Іллінецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №93. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . Причиною розпаду сім`ї є те, що між позивачем та відповідачем відсутні взаєморозуміння та спільні інтереси, наявні протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Шлюб існує лише формально, а тому позивач вважає, що подальше спільне збереження сім`ї є неможливим та недоцільним. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд зазначає наступне. В статті 51\~Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 1ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 1ст.\~55\~СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3, 4ст.56\~СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст.\~112\~СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи, у відповідності до ст. 111 СК України,\~необхідність вжиття\~заходів щодо\~примирення подружжя,\~суд враховує,\~що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Крім того, суд виходить з пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,яка\~визначає,\~що вжиття\~заходів щодо\~примирення подружжя\~є можливістю\~суду,\~а не\~його обов`язком\~та вжиття\~судом заходів\~щодо примирення\~подружжя застосовується\~у випадку\~відсутності згоди\~одного з\~них на\~розірвання шлюбу\~за ініціативою\~однієї зі\~сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові КЦС ВС від 11 червня 2019 року №605/434/18 (61-3235св19). Враховуючи вищезазначені положення законодавства та судової практики, а також установлені у справі обставини, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. Виходячи з того, що між сторонами шлюбні відносини фактично припинені та шлюб носить лише формальний характер, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам малолітньої дитини, тому шлюб підлягає розірванню. З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також відповідно до ч. 1 ст.142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, з урахуванням визнання позову відповідачем, на підставі ч. 1 ст.142\~ЦПК України суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 496 грн (чотириста дев`яносто шість гривень) 20 копійок, а решта 50 відсотків судового збору - підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved