Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, за кожним з них в рівних долях, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 16,51 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Слобідської селищної ради Подільського (раніше Кодимського) району Одеської області, вказуючи, що зазначене майно ввійшло до складу спадщини, яка відкрилася після смерті їх рідного батька [PERSON] , померлого [INFO] . Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом після померлого [PERSON] та у встановленому порядку прийняли спадщину, своєчасно звернувшись до нотаріуса з відповідними заявами. Проте нотаріусом було відмовлено їм у видачі свідоцтв про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Крім позивачів спадщину після померлого [PERSON] прийняла відповідач [PERSON] , як особа, яка перебувала під опікою померлого. Разом з тим, опіка та піклування припиняється у разі досягнення особою повнолітнього віку, а на час відкриття спадщини відповідач [PERSON] вже досягла 23 років. Крім того, в розумінні ст.1265 ЦК України, утриманців спадкодавця законодавець визначив як п`яту чергу спадкоємців за законом. Тому позивачі вважають, що лише вони мають право на спадкування після смерті їх батька [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом. Однак, у зв`язку з тим, що [PERSON] неправомірно заволоділа правовстановлюючими документами на спадкове майно, позивачі не можуть захистити своє порушене право в позасудовому порядку. В судове засідання позивачі та їх представник - адвокат Трегубчак Ю.В. не з`явилися. Натомість, від позивачів [PERSON] та [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вони наполягали на задоволенні позовних вимог та просили цивільну справу розглядати у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Жодних заяв чи клопотань від неї до суду не надходило. У встановлений судом строк, не скориставшись своїми процесуальними правами учасника справи, відзив на позовну заяву відповідач [PERSON] до суду не подала. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд проаналізувавши та оцінивши письмові докази в їх сукупності приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, [INFO] помер [PERSON] . Ця обставина підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.05.2021 року (а.с.17). Зі змісту довідок Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області №1258 та №1260 від 09.11.2021 року (а.с.29, 31) та копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, що 17.04.1991 року видане виконкомом Слобідської ради народних депутатів та зареєстроване в реєстровій книзі за №8 стр.94 №2160 (а.с.20) вбачається, що [PERSON] на праві особистої власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . З копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ОД №074742, виданого 03.09.2001 року Слобідською селищною радою народних депутатів та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1 (а.с.19) вбачається, що [PERSON] належало право власності на земельну ділянку площею 16,51 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Слобідської селищної ради, масив 49, діл.1. Крім того, судом встановлено, що 18.04.2012 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №3, яким належний йому на праві особистої власності інший житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] заповів онуці [PERSON] . Ретельний аналіз цієї обставини вказує на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] та земельна ділянка площею 16,51 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Слобідської селищної ради Подільського (раніше Кодимського) району Одеської області, є тим спадковим майном, яке не охоплюється складеним [PERSON] заповітом, вслід чого його спадкування здійснюється виключно за законом. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є рідними доньками спадкодавця та спадкоємцями першої черги за законом. Ці обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 16.10.1964 року та [NUMBER] від 18.01.1973 року (а.с.8,13), копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.03.1985 року, з якого вбачається, що позивач після укладення шлюбу змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с.9), копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.12.2018 року (а.с.14), копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 25.01.2007 року (а.с.15) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00030697549 від 12.05.2021 (а.с.16), з яких вбачається, що позивач [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка, а подальшому, розірвавши з ним шлюб та уклавши шлюб з [PERSON] , змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Згідно ч.2 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 цього ж Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Крім того, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту листа державного нотаріуса Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №607/02-14 від 30.12.2022 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 22.06.2021 року та відповідно 21.05.2021 року подали до нотаріальної контори заяви про прийняття ними спадщини та заведена спадкова справа №136/2021. Ця обставина вказує на те, що позивачі своєчасно прийняли спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. Крім того, 01 жовтня 2021 року спадщину після смерті [PERSON] також прийняла спадкоємець за законом [PERSON] , подавши нотаріусу відповідну заяву у визначений законом строк, якій було надіслано лист-роз`яснення щодо надання нею документів про родинні відносини з померлим. Також, 29.10.2021 року за вищевказаним заповітом право на спадщину після смерті [PERSON] заявила його онука [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положення ст.1258 цього ж Кодексу визначають, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.1267 цього ж Кодексу частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Підстав для зміни черговості одержання права на спадкування судом не встановлено. Зі змісту листа державного нотаріуса Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №607/02-14 від 30.12.2022 року вбачається, що на час його надання до суду, тобто станом на 30.12.2022 року, відповідач [PERSON] жодних документів на підтвердження ступеню спорідненості із спадкодавцем та/або наявності у неї права на спадкування як спадкоємця І-ї черги за законом, нотаріусу не надала. Крім того, відповідач [PERSON] не надала суду жодного доказу та відзиву на позову заяву на спростування обґрунтувань позову та викладених в ньому обставин, а також наявності у неї права на спадкування як спадкоємця першої черги за законом після смерті [PERSON] . З огляду на це суд вважає, що лише позивачі [PERSON] та [PERSON] , як єдині спадкоємці першої черги за законом, набули, в рівних частках, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 16,51 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Слобідської селищної ради Подільського (раніше Кодимського) району Одеської області. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Разом з тим, частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Встановлено, що 30 листопада 2021 року державний нотаріус Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіна М.М. відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів. Ця обставина підтверджується листом №1153/01-16 від 30.11.2021 року (а.с.32). Відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно відповідно до п.2 Глави 7, п.1 Глави 13 розділу І та п/п.4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії - відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22.09.2021 року, у справі №227/3750/19, вказав, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа має право звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, належним способом захисту прав спадкоємця є визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку, оскільки існують перешкоди для оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкодавець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень ч.1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Ретельний аналіз цих обставин свідчить про те, що за [PERSON] та [PERSON] не визнається право на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 16,51 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Слобідської селищної ради Подільського (раніше Кодимського) району Одеської області. За таких обставин позивачі позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права. В силу ч.1 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь обох позивачів підлягають судові витрати у розмірі сплаченого ними судового збору при зверненні до суду з позовом. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved