Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. У червні 2022 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Кам`янська міська рада, Перша кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області «про встановлення факту належності, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом», в якому просить суд: - встановити факт, що житловий будинок, загальною площею 63,2 кв.м, житловою площею 43,8 к.м, з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , як об`єкт спільної власності подружжя, належав на праві власності, в рівних частинах, [PERSON] та [PERSON] ; - встановити факт прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] його дружиною [PERSON] у вигляді 1/4 частини та його сином [PERSON] у вигляді 1/4 частини житлового будинку загальною площею 63,2 кв.м, житловою площею 43,8 к.м, з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - встановити факт прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] її сином [PERSON] у вигляді 3/4 частини житлового будинку загальною площею 63,2 кв.м, житловою площею 43,8 к.м, з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з А-1 - житлового будинку загальною площею 63,2 кв.м, житловою площею 43,8 к.м, Б-1 - літньої кухні, В-1 - вбиральні, Г-1 - сараю, Д-1 - підвалу, № 1 - огорожі, № 2 - огорожі, № 3 - огорожі, № 4 - водопроводу, № 5- хвіртки, І - тротуару. Позиція позивача. [PERSON] будучи дружиною померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , звернулася із даним позовом. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з 21 серпня 1976 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . [INFO] її чоловік [PERSON] помер, заповіту на випадок своєї смерті не залишив. Спадкоємцями після [PERSON] , померлого [INFO] є вона, як дружина померлого, та їх спільні діти [PERSON] , [PERSON] . [INFO] чоловік позивачки, [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав батькам чоловіка ( [PERSON] та [PERSON] ), після смерті яких у [PERSON] виникло право на спадкування цього будинку у зв`язку з прийняттям ним спадщини після померлих батьків. Позивач, як дружина померлого, та відповідачі, як діти померлого, є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . У встановлений законом шестимісячний строк, а саме 11 березня 2020 року, позивач звернулась до Першої кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] . За заявою позивача, Першою кам`янською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 174/2020 після померлого [INFO] [PERSON] , яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 65653021, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 11 березня 2020 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які також є спадкоємцями першої черги після смерті батька [PERSON] , [INFO] подали до спадкової справи заяви про відмову від прийняття спадщини на користь позивачки. Постановою від 27 липня 2020 року державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори Новікової Л.В. позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого чоловіка, оскільки відсутній документ, який посвідчував би право власності померлого на вказане нерухоме майно. З метою захисту своїх прав, 04 вересня 2020 року позивач звернулася до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до Кам`янської міської ради, треті особи: державний нотаріус Новікова Л.В. Першої кам`янської державної нотаріальної контори, [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. В поданій до суду позовній заяві позивачкою були заявлені позовні вимоги про визнання за мною права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2022 року позивачці було відмовлено в задоволенні позову, оскільки нею, як позивачем не було заявлено позовні вимоги щодо визначення первинної належності прав власності на спірний будинок [ADDRESS] , як об`єкту спільної власності батьків мого чоловіка - [PERSON] та [PERSON] , та перехід такого права до спадкодавця [PERSON] . Крім того, в ухваленому рішенні суд вказав на те, що позивачкою не було надано доказів на підтвердження наявності або відсутності заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , а також доказів, що містяться в спадковій справі, яка була відкрита після смерті [PERSON] , яка не була досліджена судом через відсутність відповідного клопотання з боку представника позивачки. Зазначене вище рішення набрало законної сили 25 квітня 2022 року. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, враховуючи вимоги ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені вказаним рішенням суду, не доказуються при розгляді цієї справи відносно осіб, щодо яких встановлено ці обставини. Для захисту своїх прав спадкоємця та визнання права власності на спадкове майно, враховуючи роз`яснення, викладені у Листі Міністерства юстиції від 21 лютого 2005 року № 19-32/319, позивач вимушена звернутися до суду з новим позовом, з позовними вимогами про встановлення факту належності прав власності на спірний будинок батькам мого чоловіка, встановлення факту прийняття спадщини спадкоємцями померлого [PERSON] , факту прийняття [PERSON] спадщини його матері [PERSON] , та визнання на мною права власності на спадковий будинок в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка [PERSON] , який після смерті своїх батьків успадкував право на спадщину у вигляді домоволодіння [ADDRESS] , складається з: житлового будинку А-1 загальною площею63,2 кв.м., житловою - 43,8 кв.м., літньої кухні - Б-1, сараю Г-1, вбиральні В-1, підвалу Д-1, огорожі № 1, 2, 3, воріт з хвірткою № 1, огорожі № 1, 2, 3, водопроводу № 4, хвіртки № 5, тротуару 1. Представник позивача, адвокат Бурдік В.І., надав до суду заяву в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути справу без участі позивача та її представника та без застосування технічних засобів. Позиція відповідачів. Відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позовних вимог [PERSON] , та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] подала заяву про визнання позовних вимог [PERSON] , та розгляд справи за її відсутності. Позиція 3-іх осіб. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, в.о.завідуючої Першою кам`янською державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г. направила на адресу суду заяву про проведення розгляду справи за відсутності представника нотаріальної контори та прийняття рішення згідно до чинного законодавства. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Кам`янської міської ради Черкащина Д. надала пояснення в яких вказала, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Як вбачається з матеріалів справи, на час смерті чоловіка Позивача [PERSON] , а саме станом на [INFO] , за ним не було зареєстровано право власності на будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено відповіддю від 20 липня 2020 року за вих. № 617 Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» щодо відсутності даних про реєстрацію прав власності на житловий будинок розташований за адресою: перший [ADDRESS] . Стосовно набуття [PERSON] за своє життя права власності на будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом та/або за заповітом після його батька [PERSON] та після його матері [PERSON] в матеріалах справи будь-яка інформація відсутня. 16 листопада 198] року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , який зареєстрований Дніпровським відділом ЗАГС міста Дніпродзержинська, актовий запис №758, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу, після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , чоловік [PERSON] . Хочемо, звернути, увагу суду, що в матеріалах справи відсутня будь-яка інформації, щодо, наявності інших спадкоємців зі сторони померлого [PERSON] - чоловіка [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть виданим Заводським відділом, реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 987 від 16 серпня 2010 року. Також, в матеріалах справи відсутня інформація, щодо отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, а тому таке право, в тому числі і майнові права на будинок розташований за адресою: перший [ADDRESS] , у [PERSON] відсутні. Згідно до правової позиції Верховного Суду від 14.08.2019 року у справі №523/3522/16-ц, відповідно до ч.І ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.3 ст.1296 ЦК (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення в спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво-про право на спадщину (ст. 1297ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). А тому враховуючи, що за своє життя [PERSON] , права власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , який первинно не був правом спільної власності його батьків [PERSON] та [PERSON] , не оформив та не зареєстрував, а тому у склад спадщини відкритої на час смерті [PERSON] входить «виникнення права на спадщину», а не «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини». Просимо звернути увагу суду, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази правовстановлюючих документів за Позивачем або за Спадкодавцем, що підтверджували б право власності на нерухоме майно, а саме - житловий будинок [ADDRESS] . Також Позивачем не надано суду доказів, що Спадкодавцем вчинялися будь-які дії, які б свідчили про його бажання за життя оформити своє право власності (наприклад, звернення до органів нотаріату, органів державної влади чи місцевого самоврядування), тому за таких обставин у суду не має об`єктивної можливості перевірити, чи взагалі спадкодавець мав бажання оформити майно у свою власність, чи ні. Враховуючи викладене вище, при винесені рішення по даній справі Кам`янська міська рада просить суд розглянути та вирішити дану справу з урахуванням наданого пояснення та згідно чинного законодавства України. Процесуальні питання, заяви і клопотання. 20 червня 2022 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Кам`янська міська рада, Перша кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області «про встановлення факту належності, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом» (а.с.2-10). 20 червня 2022 року подано заяву про витребування доказів (а.с. 76-77). 20 червня 2022 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передану в провадження судді Івченко Т.П. (а.с.67). 12 липня 2022 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку загального позовного провадження (а.с. 72-73). 12 липня 2022 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області заяву про витребування доказів задоволено (а.с.93-94). 17 серпня 2022 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська з клопотанням звернувся представник третьої особи, Кам`янської міської ради, [PERSON] , у якому вона просить відкласти розгляд справи (а.с. 101). 25 серпня 2022 року на виконання Ухвали суду про витребування доказів від 12 липня 2022 року, від третьої особи, Першої кам`янської державної нотаріальної контори, надішли копії спадкових справ (а.с. 104-141). 25 серпня 2022 року відповідач [PERSON] надала до канцелярії Заводського районного суду міста Дніпродзержинська заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі ( а.с. 143). 25 серпня 2022 року відповідач [PERSON] через канцелярію Заводського районного суду міста Дніпродзержинська надав заяву в якій він просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 146). 02 вересня 2022 року відповідач [PERSON] надала до канцелярії Заводського районного суду міста Дніпродзержинська заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 152). 02 вересня 2022 року відповідач [PERSON] через канцелярію Заводського районного суду міста Дніпродзержинська надав заяву в якій він просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 154). 07 вересня 2022 року представник Кам`янської міської ради, [PERSON] подала до канцелярії Заводського районного суду міста Дніпродзержинська пояснення третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, які були долучені до матеріалів справи (а.с. 156-159). 14 вересня 2022 року адвокат Бурдік В.І., який діє в інтересах позивача [PERSON] , надав до канцелярії Заводського районного суду м. Дніпродзержинська клопотання в якому просить закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду в судове засідання по суті (а.с. 166). 06 жовтня 2022 року відповідач [PERSON] надала до канцелярії Заводського районного суду міста Дніпродзержинська заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 168). 06 жовтня 2022 року відповідач [PERSON] через канцелярію Заводського районного суду міста Дніпродзержинська надав заяву в якій він просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 176). 18 жовтня 2022 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.103). 29 листопада 2022 року представник третьої особи, Кам`янської міської ради, [PERSON] , через канцелярію Заводського районного суду міста Дніпродзержинська подала заяву в якій просить розглянути справу без участі представника Кам`янської міської ради та винести рішення з урахування наданих раніше пояснень та відповідно до діючого законодавства (а.с. 109). 29 листопада 2022 року адвокат Бурдік В.І., який діє в інтересах позивача [PERSON] , надав до канцелярії Заводського районного суду м. Дніпродзержинська подав заяву в якій просить розглянути справу без участі позивача та її представника, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи без застосування технічних засобів (а.с. 111). Фактичні обставини встановлені судом. 04 грудня 1956 року між Відділом комунального господарства виконавчого комітету Дніпродзержинської міськради депутатів працюючих, та [PERSON] , укладено Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для забудови індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, згідно до якого [PERSON] , як забудовнику, було виділено земельну ділянку під [ADDRESS] , загальною площею 600 кв.м, на якій забудовник зобов`язався збудувати житловий будинок площею 25,88 кв.м, з кількістю 2-х кімнат, у строк до 04 грудня 1959 року, згідно до затвердженого плану забудови від 12.11.1956 року. 10 лютого 1958 року складено генеральний план по користувачу земельної ділянки [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , на домоволодіння - житловий будинок А-1, загальної площею 72,0 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 578 кв.м., з відміткою реєстрації та затвердження забудови Бюро технічної інвентаризації Дніпродзержинського Держкоммунгоз Дніпропетровської області, що відображено на зворотній стороні ген.плану - 05 листопада 1958 року. 31 серпня 1959 року [PERSON] видано будинкову книгу, що підтверджено записом на плані забудови. В період з 05 листопада 1958 року і по час звернення із позовом, домоволодіння [ADDRESS] , зазнало змін (переплановано, переобладнано), що відображено у технічному паспорті на домоволодіння від 03 серпня 2020 року. 20 липня 2020 року за вих. № 617, Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» надано інформація щодо відсутності даних про реєстрацію прав власності на житловий будинок [ADDRESS] . 27 липня 2020 року державним нотаріусом першої кам`янської державної нотаріальної контори Новіковою Л.В. винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 1038/02-31 у спадковій справі № 174/2020, з підстав відсутності документів, які б посвідчували право власності померлого на зазначене майно - будинок [ADDRESS] . Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» за вих № 718 від 12.08.2020 року, надано довідку щодо відсутності реєстрації права власності на домоволодіння [ADDRESS] , який збудований (перепланований, переобладнаний) до 05 серпня 1992 року, а саме житловий будинок А-1, загальною площею 63,2 кв.м, в тому числі житловою площею 43,8 кв.м, літня кухня Б-1, сарай Г-1. В якій також зазначено, що у даному випадку єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкту нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за № 221917637 від 28 серпня 2020 року, реєстрація права власності на будинок [ADDRESS] - відсутня. Згідно до висновку ПП ВКА «Солнцево» вартість житлового будинку [ADDRESS] , складає 52200,00 гривень станом на 20 серпня 2020 року. 04 жовтня 1953 року [PERSON] і [PERSON] , уклали шлюб, зареєстрований Дніпродзержинським міським ЗАГС, актовий запис № 1742 від 04 жовтня 1953 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження, після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначено [PERSON] і [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження Дніпродзержинського міського ЗАГС, актовий запис № 656 від 04 березня 1954 року. [INFO] [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою будинок [ADDRESS] , що підтверджено довідкою виданою Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янське № 21/4495 від 01 вересня 2020 року. 04 липня 1961 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою будинок [ADDRESS] , що підтверджено довідкою виданою Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янське № 21/4495 від 01 вересня 2020 року та довідкою виданою Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янське № 21/1259 від 12 березня 2020 року. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть виданим Дніпровським районним бюро ЗАГС м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 285 від 04 вересня 1963 року. 08 квітня 1965 року [PERSON] , померлий [INFO] , знятий з реєстрації з адреси будинок [ADDRESS] , що підтверджено довідкою виданою Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янське № 21/4495 від 01 вересня 2020 року. 08 квітня 1965 року [PERSON] , [INFO] , зняти з реєстрації за адресою будинок [ADDRESS] , що підтверджено довідкою виданою Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янське № 21/4495 від 01 вересня 2020 року. 10 січня 1966 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою будинок [ADDRESS] , що підтверджено довідкою виданою Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янське № 21/4495 від 01 вересня 2020 року. 21 серпня 1976 року [PERSON] і [PERSON] , уклали шлюб, який зареєстрований Будинком щастя м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 854, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу, після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] . [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої зазначені [PERSON] і [PERSON] , згідно до актового запис № 49 Соколовського поселкової ради м. Магадана від 31 травня 1977 року, що підтверджено Свідоцтвом про народження. 16 листопада 1981 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , який зареєстрований Дніпровським відділом ЗАГС міста Дніпродзержинська, актовий запис № 758, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу, після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] . [INFO] [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою будинок [ADDRESS] , що підтверджено довідкою виданою Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янське № 21/4495 від 01 вересня 2020 року. 06 лютого 1987 року [PERSON] , [INFO] , знята з реєстрації за адресою будинок [ADDRESS] , що підтверджено довідкою виданою Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янське № 21/4495 від 01 вересня 2020 року. [INFO] народився [PERSON] , батькам якого зазначені [PERSON] і [PERSON] , згідно до актового запису № 524 від 20 травня 1993 року проведеного Дніпровським відділом ЗАГСу м. Дніпродзержинська. 23 жовтня 1999 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , згідно до актового запису № 358 відділу реєстрації актів громадянського стану виконкому Заводської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, після шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 987 від 16 серпня 2010 року. 15 листопада 2010 року Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 555/2010 - спадкодавець [PERSON] , дата смерті [INFO] . Згідно до спадкової справи № 555/2010 заведеної після померлої [INFO] першою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, витребуваною ухвалою суду від 12 липня 2022 року, спадкова справа заведена за заявою від 15 листопада 2010 року поданою [PERSON] , про прийняття спадщини відкритої після смерті [INFO] його матері [PERSON] . 07 листопада 2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , згідно до актового запису № 515, Заводського районного у місті Кам`янське відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть виданим Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 48 від 08 січня 2020 року. 23 січня 2020 року [PERSON] , померлий [INFO] , знятий з реєстрації за адресою будинок [ADDRESS] , що підтверджено довідкою виданою Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янське № 21/4495 від 01 вересня 2020 року. Данні про облік осіб за вказаною адресою відображений у будинковій книзі. 11 березня 2020 року Першою кам`янською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 174/2020, спадкодавець - [PERSON] , померлий [INFO] . Згідно до спадкової справи № 174/2020 заведеної після померлого [INFO] першою кам`янською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, витребуваною ухвалою суду від 12 липня 2022 року, спадкова справа заведена за заявою від 11 березня 2020 року поданою [PERSON] , про прийняття спадщини відкритої після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] . За змістом даної спадкової справи коло спадкоємців 1-ої черги: дружина померлого [PERSON] , син померлого [PERSON] (відмова від прийняття спадщини за заявою від 13 березня 2020 року, на користь матері [PERSON] ), донька померлого [PERSON] (відмова від прийняття спадщини за заявою від 13 березня 2020 року, на користь матері [PERSON] ) Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2022 року справа № 208/5913/20 позивачці було відмовлено в задоволенні позову, оскільки нею, як позивачем не було заявлено позовні вимоги щодо визначення первинної належності прав власності на спірний будинок [ADDRESS] , як об`єкту спільної власності батьків мого чоловіка - [PERSON] та [PERSON] , та перехід такого права до спадкодавця [PERSON] . Крім того, в ухваленому рішенні суд вказав на те, що позивачкою не було надано доказів на підтвердження наявності або відсутності заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , а також доказів, що містяться в спадковій справі, яка була відкрита після смерті [PERSON] , яка не була досліджена судом через відсутність відповідного клопотання з боку представника позивачки. Зазначене рішення набрало законної сили 25 квітня 2022 року. Норми права застосовані судом. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Статтею 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Судом при розгляді справи також застосовується ЦК УРСР 1922 року. Відповідно до статті ст. 21 ЦК УРСР, земля становить власність держави і не може бути предметом приватного обороту. Володіння землею допускається лише на правах користування. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 84-1 ЦК УРСР, всім робітничим і загальногромадським житлобудівельним кооперативам земельні ділянки для забудови або відбудови, добудови або надбудови будинків можна здавати за договорами про право забудови або, коли вони того побажають, у безстрокове користування. Частиною 2 статті 84-1 ЦК УРСР, будинки, що їх поставили зазначені кооперативи на ділянках, наданих у безстрокове користування, а так само будинки, що вже є на цих самих ділянках (в разі надання ділянки для відбудови чи добудови будинків, що є на них), належать житловому кооперативу на праві власності. Відповідно до ст. 416 ЦК УРСР, допускається спадкоємство за законом і за заповітом згідно з нижченаведеними статтями в межах загальної вартості спадкового майна не більше 10000 золотих карбованців, з вирахуванням всіх боргів померлого. Примітка. Права, які витікають з укладених органами держави з приватними особами договорів (орендних, концесійних, забудовних та ін.), переходять в порядку спадкування за законом та за заповітом в межах строків, вказаних в цих договорах, без обмеження граничною вартістю, встановленою цією статтею. Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 Цивільного Кодексу України, Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно до ст. 15 Цивільного Кодексу України: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують спадкоємці за законом, коло яких визначено ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Предметом спору є право на спадщину після померлого чоловіка позивачки, [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав на праві власності батькам чоловіка позивачки, [PERSON] та [PERSON] , які побудували його під час шлюбу, і чоловік позивачки, прийняв цю спадщину, але не оформив у встановленому законом порядку право власності на нерухоме майно. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , повторно виданого 14 березня 1960 року Дніпродзержинським міським ЗАГС, [PERSON] та [PERSON] одружилися 04 жовтня 1953 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 1953 року жовтня місяця 04 числа зроблено відповідний запис № 1742. Після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON] . [INFO] в них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 14 березня 1960 року Дніпродзержинським міським ЗАГС, актовий запис № 656 від 04 березня 1954 року. На підставі рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради трудящих № 768 від 18 вересня 1956 року [PERSON] на праві безстрокового користування була надана земельна ділянка, площею 600 кв.м. по [ADDRESS] (зараз [PERSON] ) для будівництва житлового будинку. На виконання рішення виконкому, 12 листопада 1956 року Управлінням головного архітектора м. Дніпродзержинська [PERSON] було видано Генеральний план ділянки будинку [ADDRESS] та типовий проект будівництва житлового будинку. 04 грудня 1956 року між Відділом комунального господарства виконкому Дніпродзержинської міської ради та [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно. Станом на 1958 рік батьками чоловіка позивачки, [PERSON] та [PERSON] на вказаній земельній ділянці площею 578 кв.м. був збудований житловий будинок А-1, загальною площею 72,0 кв.м., що підтверджується Генеральним планом (схемою) по користувачу земельної ділянки [ADDRESS] на домоволодіння на ім`я [PERSON] , з відміткою реєстрації та затвердженням забудови Бюро технічної інвентаризації Дніпродзержинського Держкомунхозу Дніпропетровської області, що відображено на зворотній стороні Генерального плану - 05 листопада 1958 року. 31 серпня 1959 року [PERSON] було видано будинкову книгу, що підтверджується записом на плані забудови та будинковою книгою із записами про реєстрацію мешканців будинку. У зазначених вище документах було зазначено нове найменування [ADDRESS]», замість раніше вказаного « [ADDRESS] ». Після завершення будівництва [PERSON] та [PERSON] разом із своїм малолітнім сином [PERSON] стали проживати у будинку [ADDRESS] , а в подальшому батьки чоловіка зареєструвалися в ньому, а саме: [PERSON] зареєструвався 20 червня 1960 року, а [PERSON] - 04 липня 1961 року, що підтверджується довідками про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданими Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради від 01 вересня 2020 року № 21/4495 та від 01 червня 2022 року № 21/3850, та записами у будинковій книзі. Згідно запису у будинковій книзі малолітній [PERSON] був зареєстрований в будинку як утриманець [PERSON] . Станом на 1958 рік не було передбачено порядок вводу в експлуатацію та реєстрація права власності на нерухоме майно, а таке право визначалося обстеженням побудови органом БТІ та складанням відповідного технічного паспорту на будівлю, що підтверджувалося реєстраційними записами. Таким чином, після завершення будівництва станом на 05 листопада 1958 року, [PERSON] набув в передбачений спосіб та порядок, який діяв станом на 1958 рік, право власності на збудований будинок [ADDRESS] на земельній ділянці, що була виділена йому у користування (безстрокове), згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для забудови індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 04 грудня 1956 року. Що стосується земельної ділянки, то [PERSON] не набув на неї право власності, оскільки згідно ст. 21 ЦК УРСР (1922 року), земля становила власність держави і не могла бути предметом приватного обороту, а володіння землею допускалося лише на правах користування. Під час будівництва житлового будинку [ADDRESS] батьки чоловіка позивачки, перебували у зареєстрованому шлюбі, а згідно зі ст. 125 Кодексу законів про родину, опіку, шлюб та акти громадянського стану і цивільного процесуального кодексу УРСР 1926 року (в редакції станом на 1958 p.), майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. Розмір частини, яка належить кожному з подружжя в разі спору, визначається судом. Інше майно становить окрему власність кожного з подружжя. Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] та [PERSON] на засадах спільної власності, і між ними не існувало спору та будь-якої домовленості щодо розміру частин, що свідчить про належність кожному з них 1/2 частини будинку. [INFO] батько чоловіка позивачки, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 04 вересня 1963 року Дніпровським районним бюро ЗАГС м. Дніпродзержинська, актовий запис № 285. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини будинку [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] разом із своєю дружиною [PERSON] та неповнолітнім сином [PERSON] був зареєстрований та проживав у вказаному будинку, що підтверджується записами в будинковій книзі та вказаними вище довідками про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданими Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради від 01 вересня 2020 року № 21 /4495 та від 01 червня 2022 року №21/3850. Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] та його на той час неповнолітній син [PERSON] залишилися проживати та бути зареєстрованими в будинку [ADDRESS] . Спадкові відносини до введення в дію ЦК УРСР 1963 року та Основ законодавства СРСР і союзних республік 1961 року були врегульовані ЦК УРСР 1922 року, який набрав чинності з 01.02.1923 року. Статтею 416 ЦК УРСР 1922 року (у редакції Постанови ЦВК УРСР від 07.07.1926 року) допускалося спадкоємство за законом і за заповітом. Згідно статті 418 ЦК УРСР 1922 року (у редакції Указу Президії ВР УРСР від 17.12.1945 року) спадкоємцями за законом є діти (в тому числі усиновлені), дружина та непрацездатні батьки померлого, а також інші непрацездатні, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Якщо хто-небудь з дітей спадкодавця помре до відкриття спадщини, його спадкова частка переходить до його дітей (внуків спадкодавця), а в разі їх смерті - до їх дітей (правнуків спадкодавця). В разі відсутності зазначених спадкоємців або неприйняття ними спадщини, спадкоємцями за законом є працездатні батьки, а при їх відсутності - брати і сестри померлого. Відповідно до статей 429, 430 ЦК УРСР 1922 року (у редакції Указу Президії ВР УРСР від 17.12.1945 року) якщо спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному органу про відмову від спадщини, він вважається таким, що прийняв її. Спадкоємці, відсутні в місці відкриття спадщині можуть прийняти спадкове майно особисто або через повірених на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з приміткою до статті 431 ЦК УРСР 1922 року місцем відкриття спадщини вважається останнє місце проживання спадкодавця. Таким чином, на момент смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] та його син [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину після померлого чоловіка та батька, бо вони були зареєстровані в місці відкриття спадщини за останнім місцем проживання спадкодавця [PERSON] . Тому [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/4 частці житлового будинку, але право власності в порядку спадкування за законом згідно діючого на той час законодавства оформлено не було. При цьому їх право власності ніким не оспорювалося, вони надалі проживали у спірному будинку, 1/2 частка якого належала [PERSON] на засадах спільної власності з померлим чоловіком, 1/4 частку якого вона прийняла як спадщину після смерті чоловіка, та 1/4 частку якого прийняв як спадщину син спадкодавця - чоловік позивачки, [PERSON] . В подальшому [PERSON] проводила перебудови (переобладнання) будинку [ADDRESS] , що підтверджується планом поверхів будівлі літери А-1, по [ADDRESS] , що був виготовлений БТІ 06 листопада 1965 року. Згідно технічного паспорту домоволодіння [ADDRESS] складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 63,2 кв.м, житловою площею 43,8 к.м, а-1 - прибудова, а 1 -1 - тамбур, п/д - підвал, Б-1 - літньої кухні, В-1 - вбиральні, Г-1 - сараю, Д-1 - підвалу, № 1 - огорожі, № 2 - огорожі, № 3 - огорожі, № 4 - водопроводу, № 5- хвіртки, І - тротуару. 16 листопада 1981 року мати чоловіка позивачки, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Дніпровським відділом ЗАГС м. Дніпродзержинська, актовий запис № 758. 29 березня 1983 року позивачка, [PERSON] , разом із своїм чоловіком [PERSON] , зареєструвалися в будинку [ADDRESS] , де вони стали постійно проживати. Мати чоловіка позивачки, [PERSON] 06 лютого 1987 року була знята з реєстраційного обліку по вказаному адресу, що підтверджується довідками Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради від 01 вересня 2020 року № 21/4495 та від 01 червня 2022 року № 21/3850. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 16 серпня 2010 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 987. На момент смерті [PERSON] , починаючи з 05 березня 1987 року, була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , знята з реєстрації у зв`язку зі смертю [INFO] , також у цьому будинку з 21 квітня 2009 року зареєстрований та постійно мешкає до теперішнього часу син позивачки та онук померлої - [PERSON] , що підтверджується довідками про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданими Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради від 03 червня 2022 року № 21/4053 та № 21/4055. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку вона набула після завершення у 1958 році будівництва цього житлового будинку. Також до складу спадщини увійшло її право на спадщину на 1/4 частину вказаного будинку після померлого [INFO] її чоловіка [PERSON] , яку вона прийняла, бо на момент його смерті була присутня в місці відкриття спадщини. Протягом встановленого законом шестимісячного строку її син [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] матері [PERSON] . За його заявою була заведена спадкова справа № 555/2010, яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 50289400, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 15 листопада 2010 року. [PERSON] , з яким [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 25 листопада 2005 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1149 від 26 жовтня 2005 року. Ніяких інших спадкоємців першої черги, крім сина [PERSON] , [PERSON] не мала, і будь-які особи із заявами про прийняття її спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Проте, за життя чоловік позивачки [PERSON] не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] та свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] на 3/4 частини спадкового будинку через відсутність всіх правовстановлюючих документів, у тому числі через неотримання його матір`ю свідоцтва про право на спадщину після смерті батька на 1/4 частину спірного будинку. Згідно довідки ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 12 серпня 2020 року, вих. № 718, та матеріалів інвентаризації ОКП «Дніпродзержинське БТІ» на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] до 05 серпня 1992 року збудований (перепланований, переобладнаний) складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 63,2 кв.м., в тому числі житловою площею 43,8 к.м, Б-1 - літньої кухні, Г-1 - сараю. Індивідуальні (садибні) будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Отже, вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не підлягає прийняттю в експлуатацію, як збудований (перепланований, переобладнаний) до 05 серпня 1992 року. Вбиральня В-1, підвал Д-1, відповідно до Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких, об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406, також не підлягають прийняттю в експлуатацію. Після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] ні за якими особами не зареєстровано ні на паперових, ні в електронних носіях, що підтверджується листом ОКП «Дніпродзержинське БТІ» від 20 липня 2020 року, вих. № 617, та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28 серпня 2020 року. Цей факт також встановлений рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2002 року, яке набрало законної сили 25 квітня 2022 року. Таким чином, до теперішнього часу не підтверджено належність на праві власності чоловікові позивачки [PERSON] на момент його смерті житлового будинку [ADDRESS] , що позбавляє позивачку права отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого чоловіка на вказаний житловий будинок. Позивачка, [PERSON] , прийняла спадщину після померлого чоловіка [PERSON] , звернувшись із заявою про прийняття спадщини до Першої кам`янської державної нотаріальної контори. На момент смерті чоловіка вона разом з ним була зареєстрована та проживала у спадковому будинку, де зареєстрована та мешкаю до теперішнього часу, що підтверджується довідками Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради від 25 травня 2022 року № 21/3095 та від 31 травня 2022 року №21/3690. У постанові Верховного Суду від ІЗ січня 2021 року у справі № 640/21456/18, провадження № 61-18157св19 висловлена наступна правова позиція: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29 липня 1959 року "Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР" (втратила чинність на підставі наступної Інструкції), Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/37'5/16-ц (провадження № 61-31049св18). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року) не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Отже, враховуючи, що спірний житловий будинок був збудований батьками чоловіка позивачки - [PERSON] і [PERSON] у 1958 році, а незначні переобладнання будинку виконані в 1965 році, тобто до 05 серпня 1992 року, що підтверджується вищезазначеними документами, слід вважати, що вони, кожен, набули право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] , цей будинок не був самочинним будівництвом, а тому міг спадкуватися, як об`єкт права власності на нерухоме майно. Оскільки за життя мати чоловіка позивачки, [PERSON] не отримала свідоцтво про право на спадщину у вигляді 1/4 частини житлового будинку після свого померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , при тому, що вона прийняла спадщину, як його спадкоємець першої черги, слід вважати, що в неї виникло право на спадщину на 1/4 частину будинку, як майнове право, що входить до складу її спадщини. Таким чином, до складу спадщини [PERSON] входить 1/2 частина будинку, право власності на яку вона набула після завершення будівництва нерухомого майна, а також її право на спадщину, як майнове право, на 1/4 частину будинку в порядку спадкування за законом після свого померлого чоловіка [PERSON] . У чоловіка позивачки, [PERSON] , виникло право на спадщину, як майнове право, на 1/4 частину спірного будинку після свого померлого [INFO] батька [PERSON] , оскільки він фактично прийняв спадщину, та після смерті матері [PERSON] , як майнове право, на 3/4 частини будинку [ADDRESS] , яку він фактично прийняв, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Враховуючи, що чоловік позивачки [PERSON] , за життя не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом після померлих батьків та не здійснив державної реєстрації права, то після його смерті до складу його спадщини входить його право на спадщину, як майнове право, на 1/4 частину будинку після померлого батька, та право на спадщину, як майнове право, на 3/4 частини після померлої матері. Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , вона звернулася із заявою про прийняття спадщини, не відмовлялася від спадщини і продовжую відкрито володіти та користуватися житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] , який був прийнятий її чоловіком в порядку спадкування за законом після смерті своїх батьків. Спадкування згідно ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або законом. Згідно частин 1 та 2 ст. 2020 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадщину за законом мають діти, батьки спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. У постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц Верховний Суд висловив правову позицію щодо тлумачення норм частини 1 статті 1216, частини 5 статті 1268, частини З статті 1296 ЦК України, вказавши наступне: «Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. При відмові у задоволенні позову суди не врахували, що відсутність реєстрації права власності на спірну квартиру за «особою 5» (сином) а також: відсутність у його спадкоємця «особи 4» (мати сина) свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті «особи 5», не є перешкодою для реалізації «особи 1», яка є спадкоємцем «особи 4», права на прийняття спадщини після смерті «особи 4». Оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.». Крім того, 18 лютого 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 609/1231/19, провадження №61-13902св20 дослідив питання щодо моменту часу, з якого особа має право володіти та користуватися спадковим майном, та прийшов до наступного висновку: «До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном, однак зумовлює обмеження у праві розпорядження майном. Такий же висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 303/6974/16 (провадження№61-395Неві8), від 14.08.2019 у справі № 523/3522/16-ц.». Зазначене вище свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за законом померлого [PERSON] набули права володіння та користування його спадщиною у вигляді 1 /2 частини будинку, по 1/4 частини кожний, і вони були власниками цих часток з моменту відкриття спадщини. А після смерті матері, чоловік позивачки, [PERSON] набув право користування та володіння 3/4 частинами будинку, які входили до складу спадщини [PERSON] , і є їх власником з моменту відкриття спадщини. Отже, чоловік позивачки, [PERSON] був власником всього житлового будинку [ADDRESS] частина якого належала йому з 03 вересня 1963 року (час відкриття спадщини після померлого батька [PERSON] ), та 3/4 частини якого належали йому з 13 серпня 2010 року (час відкриття спадщини після померлої матері [PERSON] ). Таким чином відсутність у чоловіка позивачки документа на підтвердження його права власності на вказаний будинок, яким є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законом порядку, та відсутність реєстрації права власності на спадкове майно відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», не позбавляють [PERSON] статусу власника нерухомого майна, його права користуватися та володіти цим майном, але обмежили його право розпоряджатися цим майном. Право чоловіка позивачки, [PERSON] на спадщину у вигляді житлового будинку, входить до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті, і відповідно позивач має право спадкувати це майнове право і відповідно суд приходить висновку про можливість визнання за позивачкою права власності на будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] . Що стосується земельної ділянки, на якій розміщено спірний житловий будинок, то до теперішнього часу земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади Кам`янської міської ради, бо була передана в користування [PERSON] саме для будівництва цього будинку. Згідно частини 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Визнання за позивачкою права власності на будинок [ADDRESS] , дозволить їй укласти з третьою особою, Кам`янською міською радою договір про користування земельною ділянкою, оформити технічну документацію з метою отримання кадастрового номеру, та в подальшому звернутися із заявою про передачу земельної ділянку у приватну власність. З урахуванням того, що будівництво житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , право на спадкування якого входить до складу спадщини [PERSON] , відбулося відповідно до чинного, станом на 1958 рік, законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі нотаріально посвідченого договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, укладеного між Відділом комунального господарства виконкому Дніпродзержинської міської ради та [PERSON] (тобто будинок не є самовільним будівництвом), але позивач, як спадкоємець [PERSON] , не може оформити належне їй право на спадщину на вказаний будинок відповідно до вимог закону з тих підстав, що у чоловіка був відсутній документ на підтвердження його права власності на вказаний будинок, яким є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законом порядку, та не було зареєстроване право власності на спадкове майно, суд вважає, що є правові підстави для визнання за позивачкою права власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка. Вирішення цього питання в позасудовому порядку неможливо, бо згідно роз`ясненням, що надані Міністерством юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/19, у разі смерті власника нерухомого майна, реєстрація права власності на яке не проводилася, згідно до діючого законодавства на час виникнення підстав для його прийняття, і правовстановлювальний документ відсутній, питання про належність цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Згідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у Постанові від 10.10.2018 року № 557/1209/16-ц, Відповідно до ст.2 закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч.4 ст.3 зазначеного закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (3.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з чч.1 та 2 ст.5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05.08.92 Закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 5.08.92 №449 (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 5.08.92, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1). Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно зі ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ст.1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до правової позиції Верховного Суду від 14.08.2019 року у справі № 523/3522/16-ц, відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.3 ст.1296 ЦК (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення в спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). А тому враховуючи, що за своє життя [PERSON] , [INFO] , померлий [INFO] , права власності на будинок [ADDRESS] , який первинно був правом спільної власності його батьків [PERSON] та [PERSON] , не оформив та не зареєстрував, а тому у склад спадщини відкритої на час смерті [PERSON] входить «виникнення права на спадщину». А тому, оцінюючи у сукупності всі фактичні обставини, та докази надані сторонами, враховуючи підстави та обґрунтування заявлених вимог позивачем, суд приходить до висновку про їх обґрунтованість, з підстав доведення позивачем порушених, невизнаних або оспорюваних у неї прав на спадкування майнових прав, та як наслідок наявність підстав для їх задоволення. Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). А тому, враховуючи вище зазначене суд приходить до висновку що позовні вимоги заявлені [PERSON] підлягають задоволенню. Судові витрати. При зверненні із позовом, позивачем [PERSON] понесені судові витрати, які складається із сплаченого судового збору в розмірі 1488,60 грн. за трьома вимогами про встановлення фактів (496,20 грн. х 3), сплаченого судового збору за вимогами майнового характеру в розмірі 1795,0 грн. та судового збору в розмірі 496,20 грн. за клопотанням про витребування доказів. Вирішуючи питання в порядку ст. 141 ЦПК України, суд враховуючи позицію позивача, яка просить судові витрати залишити за нею, вважає, що понесені стороною позивача судові витрати, залишаються за позивачкою.

Outcome: approved