Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

29 листопада 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 520,49 доларів США, що за курсом 27,02 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08 серпня 2018 року складає 14063,64 грн., за кредитним договором № VIGWGA00001616 від 03 вересня 2007 року, яка складається з наступного: 520,49 доларів США 3 % річних від простроченої суми. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 03 вересня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № VIGWGA00001616, відповідно до умов якого АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язалося надати [PERSON] кредит в розмірі 32580,00 доларів США на термін до 01 вересня 2017 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Згідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. В свою чергу відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в зв`язку з чим 06 липня 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Крижопільського районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року було стягнуто заборгованість за кредитним договором з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк». Вказане рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошових зобов`язань. На даний час рішення Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року боржником виконано, що підтверджується відповідною постановою державного виконавця від 08 серпня 2018 року. Сума заборгованості за тілом кредиту станом на 08 серпня 2018 року становила 1389,89 доларів США. Оскільки з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року, тобто за період з 03 вересня 2007 року по 16 червня 2015 року, то за період після подання позовної заяви до дати фактичного виконання рішення суду, тобто з 24 липня 2015 року по 08 серпня 2018 року відповідач має заборгованість у розмірі 520,49 доларів США, яка складається з наступного: 520,49 доларів США 3 % річних від простроченої суми. Посилаючись на наведене, АТ КБ «ПриватБанк» просить позов задовольнити. Ухвалою судді\~Крижопільського районного\~суду Вінницької\~області\~від 05 грудня 2022\~року відкрито\~провадження у\~справі.\~Вирішено розгляд\~справи проводити\~в порядку спрощеного позовного\~провадження.\~Надано відповідачу\~п`ятнадцятиденний строк\~з дня вручення ухвали\~про відкриття\~провадження у\~справі\~для подання\~відзиву\~на позовну заяву. 23 грудня 2022 року дана справа була знята з розгляду в зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті для ухвалення вироку в кримінальній справі. В судове засідання, призначене на 16 січня 2023 року, позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи сторона позивача повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. При цьому, у позові вказано, що в разі неявки відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, вказав, що погасив заборгованість перед банком, на підтвердження чого просив долучити до матеріалів справи копію постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 08 серпня 2018 року та копії чеків, а також просив долучити копію постанови Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, постановлену в справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору припиненим, якою рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року про задоволення позову залишено без змін. Вважає, що він не має жодних зобов`язань перед банком по кредитному договору, в тому числі і щодо сплати 3 % річних. В разі, якщо суд прийде до висновку про наявність підстав для задоволення позову, просив застосувати позовну давність до вимог АТ КБ «ПриватБанк». За змістом частини першої, другої\~статті 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього\~Кодексу\~судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. У відповідності\~до п.\~1\~ч.\~3\~ст.\~223\~ЦПК України,\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Виходячи зі змісту вказаних процесуальних норм, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає можливим провести судове засідання у відсутності представника позивача, який був належним чином повідомленим про судове засідання, однак не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до вимог ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що постановою Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року, яка набрала законної сили 26 січня 2018 року, апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (справа № 134/1147/15-ц) задоволено частково. Так, рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 липня 2016 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, а саме: постановлено стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VIGWGA00001616 від 03 вересня 2007 року в розмірі 12395,75 доларів США, що за курсом 21,44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16 червня 2015 року складає 265764,88 грн., з яких: 11698,52 дол. США, що еквівалентно 250816,27 грн. - заборгованість за кредитом; 519,63 дол. США, що еквівалентно 11140,87 грн. - заборгованість по процентам; 177,60 дол., що еквівалентно 3807,74 грн. - заборгованість по комісії; а також заборгованість у розмірі 14240,67 грн. - пеня та штраф (процентна складова), з яких: 907,13 грн. - пеня; 13333,54 грн. штраф (процентна складова). В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. 08 серпня 2018 року головним державним виконавцем Крижопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Палагній І.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП № 56691716) з примусового виконання виконавчого листа № 134/1147/15-ц, виданого Крижопільським районним судом 08 травня 2018 року, про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредиту в сумі 271644,97 грн., в зв`язку зі сплатою боргу до відкриття виконавчого провадження. Таким чином, саме з цього часу основне зобов`язання є виконаним, що не заперечується сторонами. Окрім того, судом встановлено, що рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, задоволено позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» та визнано припиненим договір іпотеки, який зареєстрований в реєстрі за № 4660 від 03 вересня 2007 року, укладений між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № VIGWGA00001616 від 03 вересня 2007 року, у зв`язку з виконанням основного зобов`язання. Відповідно до\~ст. 124 Конституції України\~та\~ст. 14 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України. У відповідності до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Згідно ч. 2\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язання виникають з підстав, установлених\~статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини п`ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Відповідно до положень\~статті 625 ЦК України\~за невиконання грошового зобов`язання виникають наслідки, передбачені цієї статтею. Згідно з цією нормою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові. Частиною 5\~ст. 11 ЦК України\~передбачено можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення, а відтак і застосування до боржника, що прострочив виконання такого зобов`язання, негативних наслідків, установлених ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Такі правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 05.11.2011 року від 04.11.2011 року, від 30.03.2016 року, від 06.07.2016 року № 6-1946 цс 15. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, відступаючи від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року справа № 6-2759цс15 та від 02 березня 2016 року справа № 6-2491цс15, дійшла висновку, що у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Згідно\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Стаття 610 ЦК України\~визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи положення вказаних вище норм, а також те, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року з відповідача було стягнуто суму боргу за кредитним договором № VIGWGA00001616 від 03 вересня 2007 року, а заборгованість відповідачем погашена лише 08 серпня 2018 року, відтак суд вважає правомірним нарахування позивачем сум, передбачених\~ст. 625 ЦК України, а саме 3 % річних від простроченої суми. Неналежне, несвоєчасне виконання зобов`язання, несвоєчасне виконання рішення суду, яким стягнуто кредитну заборгованість, порушує права та інтереси кредитодавця, які у вказаних правовідносинах захищає частина друга\~статті 625 ЦК України, що регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Ураховуючи викладене, посилання відповідача на те, що він належним чином виконав рішення суду і зобов`язання припиняється, є безпідставними. Разом з тим, суд зауважує, що нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, ці суми не є сумами неустойки, в розумінні\~ст. 549 ЦК України, а тому до їх стягнення застосовується загальний строк позовної давності, котрий обмежується останніми 36 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Датою звернення АТ КБ «ПриватБанк» з позовом до відповідача про стягнення 3 % річних у цьому провадженні є 29 листопада 2022 року, а розрахунок позивача по сумі 3 % річних зроблено за період з 24.07.2015 року по 08.08.2018 року. Таким чином позивач звернувся до суду після спливу\~строку позовної\~давності. Суду не заявлено підстав, які вказували на наявність поважних причин пропуску позивачем строку позовної давності. В судовому засіданні відповідач просив застосувати строк позовної давності до правовідносин, які виникли між ним та АТ КБ «ПриватБанк». Статтею 256\~ЦК\~України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.\~257\~ЦК\~України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.\~267\~ЦК\~України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Частиною першою статті 261\~ЦК\~України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 6\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»\~висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Так, Верховний Суд у постанові від 26.04.2017 у справі № 3-1522гс16 та у постанові від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 зробив висновок, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних. Стягнення 3 % річних можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. За таких обставин, звернення до суду з позовом про стягнення 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості за період до дня повного виконання рішення після спливу строку позовної давності, про застосування наслідків якого було заявлено відповідачем,\~є підставою для відмови у задоволенні позову. Тому у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141\~ЦПК України та в зв`язку з відмовою в позові, судові витрати у виді судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed