Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

06 червня 2022 року [PERSON] через свого представника - адвоката Найда А.В. звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі по тексту - ПАТ «Страхова група «ТАС») про стягнення суми страхового відшкодування, як грошової компенсації за спричинену шкоду втратою годувальника, в розмірі 85014 грн та 15000 грн судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. В обґрунтування заявленого позову представник позивача послалася на те, що 28 березня 2020 року близько 21 год 44 хв по вул. Центральній в с. Семенів Білогірського району Хмельницької області відбулася дорожньо-транспортна пригода, у якій автомобіль ВАЗ 2106 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] скоїв наїзд на велосипедиста [PERSON] , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув. [PERSON] є дружиною загиблого [PERSON] , а тому у зв`язку з його смертю позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у втраті годувальника. Станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 2106 д.н.з. [NUMBER] за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 6808515, який діяв на момент настання дорожньо-транспортної пригоди станом на 28 березня 2020 року. За фактом настання даної дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020240000000136 та розпочате досудове розслідування. В ході проведення розслідування страхового випадку відповідачем не здобуто та відповідно не надано позивачу жодних доказів, які б підтверджували той факт, що позивачу спричинена шкода внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілого. Також підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідувалося за ч. 2 ст. 286 КК України як дорожньо-транспортна пригода, жодних підстав для перекваліфікації немає. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивач вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача і таке право вибору, як відновити своє порушене право, це виключне право позивача, і ніхто не може йому вказувати, як його відновлювати, оскільки таке гарантоване законом. 03 лютого 2021 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування. Відповідач частково визнав вимоги позивача, а саме здійснив виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 18892 грн, в решті вимог було відмовлено. У відповідь на адвокатський запит листом від 03 грудня 2021 року вих. № 24404/7121 відповідач повідомив, що на користь дружини загиблого виплачено моральну шкоду в розмірі 18892 грн, питання щодо оплати шкоди у зв`язку з втратою годувальника відповідач вбачає можливим вирішити в порядку позовного провадження, у виплаті відшкодування в зв`язку з втратою годувальника відмовлено. Оскільки вказана сума страхового відшкодування є меншою ніж та, яка передбачена Законом, рішення страховика порушує норми законодавства України та права і інтереси потерпілої, то позивачем прийнято рішення звернутися в суд за захистом своїх порушених прав та інтересів. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 06 червня 2022 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Найда А.В. про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, від представника 15 вересня 2022 року надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити в її відсутності, вимоги своєї довірительки, викладені в позовній заяві, підтримала повністю, просила позов задовольнити, не заперечує стосовно винесення заочного рішення (а.с. 73). Відповідач ПАТ «Страхова група «ТАС» про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник в судове засідання не з`явився, 08 липня 2022 року подав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 52-54). Вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно вироку Білогірського районного суду Хмельницької області від 07 серпня 2020 року, який після апеляційного та касаційного оскарження набрав законної сили 14 квітня 2021 року, 28 березня 2020 року біля 21 год 44 хв [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості технічно справним автомобілем «ВАЗ 2106» реєстраційний номер [NUMBER] зі швидкістю близько 70 км/год по вул. Центральній в напрямку вул. Миру в межах населеного пункту с. Семенів Білогірського району Хмельницької області, в порушення вимог п. п. 2.9 (а), 12.2, 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної для руху швидкості, перевищив максимально дозволену швидкість руху в населених пунктах, яка становить не більше 50 км/год, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, при виникненні перешкоди для свого руху у вигляді велосипедиста [PERSON] , який рухався в попутному напрямку в межах його смуги руху дорожнім велосипедом «Аіст», не дотримався безпечної дистанції і безпечного інтервалу з велосипедистом [PERSON] та через знижену реакцію внаслідок перебування в стані алкогольного сп`яніння не відреагував на перешкоду для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, в результаті чого передньою правою частиною автомобіля допустив наїзд на задню частину велосипеда та велосипедиста [PERSON] . Внаслідок вчинення [PERSON] наїзду автомобілем «ВАЗ 2106» реєстраційний номер [NUMBER] на велосипедиста [PERSON] , останній отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: багатофрагментарний вдавлений перелом кісток склепіння та основи черепа, субарахноїдальний крововилив, забій речовини головного мозку, крововилив в шлуночки мозку, садна в лобно-тім`яно-скроневій ділянці голови справа та в потиличній ділянці голови в проекції потиличного бугра, крововилив на внутрішній поверхні шкіри голови; закритої травми грудної клітки: перелом 2,3,4,5,6,7,8 ребер по біляхребетній лінії зліва, переломи 2,3,4,5,6,7 ребер зліва по передньо-аксилярній лінії, перелом 5-го ребра справа по лопатковій лінії, які небезпечні для життя в момент заподіяння і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті [PERSON] (а.с. 14-23, 80-85). Відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 2106» реєстраційний номер [NUMBER] за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у АТ «Страхова група «ТАС» (приватне), за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 6808515, який діяв на момент настання дорожньо-транспортної пригоди станом на 28 березня 2020 року, що не заперечується відповідачем (а.с. 27, 37). За фактом настання даної дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020240000000136 та розпочате досудове розслідування (а.с. 86). [PERSON] є дружиною загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 90) та довідкою Білогірської селищної ради Хмельницької області від 05 грудня 2022 року № 7203, згідно якої на день смерті [PERSON] в склад його сім`ї входила дружина [PERSON] (а.с. 89). 03 лютого 2021 року представником позивача за довіреністю [PERSON] було повідомлено відповідача про настання страхового випадку (а.с. 29-30). Крім того, разом з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, 02 лютого 2021 року представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся із заявами на виплату страхового відшкодування, зокрема, про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, та про долучення документів на виплату страхового відшкодування від 22 лютого 2021 року, 01 березня 2021 року, 07 вересня 2021 року, 22 листопада 2021 року та 24 листопада 2021 року (а.с. 31-36). В свою чергу, відповідачем ПАТ «Страхова група «ТАС» листом від 02 грудня 2021 року за вих. № 24404/7121 відмовлено позивачу [PERSON] у страховій виплаті, пов`язаній із втратою годувальника (а.с. 37). У відповідь на адвокатські запити листами від 03 грудня 2021 року вих. № 1779 та від 28 грудня 2021 року вих. № 2042 відповідач повідомив, що на користь дружини загиблого виплачено моральну шкоду в розмірі 18892 грн (а.с. 38-39). Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту - Закон № 1961-IV). Так, відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону № 1961-IV, саме настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Згідно з ст. 9 Закону № 1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Пунктом 9.4 вказаної статті встановлено, що страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV чітко визначено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, але у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі. За змістом ст. 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (страхового випадку) настала смерть потерпілого [PERSON] , застосуванню підлягає саме ст. 27 Закону № 1961-IV, яка передбачає відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого. Пунктом 27.2 ст. 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. З урахуванням того, що для розрахунку виплат необхідно використовувати мінімальну заробітну плату, встановлену на 2020 рік згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - 4723 грн, мінімальний розмір регламентної виплати не може бути меншим 170028 грн. Зазначена норма також містить посилання на іншу норму права, а саме ст. 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Згідно із ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19) під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання. Висновок про застосування норм права в подібних правовідносинах, викладений в постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19-ц (провадження № 61-20355св19). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 15 серпня 2014 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію за віком, яка за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року склала 12000 грн (а.с. 9, 24 /зворот/). З довідки Білогірської селищної ради Хмельницької області від 05 грудня 2022 року № 7203 слідує, що [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] і в склад його сім`ї входила дружина [PERSON] (а.с. 89). Також, судом встановлено, що на утриманні [PERSON] перебувала його дочка [PERSON] , яка є особою з інвалідністю І групи з дитинства (а.с. 10 /зворот/, 13). З огляду на те, що позивач [PERSON] на час смерті [PERSON] була непрацездатною особою та перебувала на його утриманні, а також те, що до кола утриманців останнього також входила його непрацездатна дочка [PERSON] , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування, пов`язаного із смертю потерпілого в межах позовних вимог в розмірі 85014 грн, виходячи з обрахунку: 170 028 грн (загальний розмір страхового відшкодування (регламентна виплата)) : 2. При цьому, судове рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18 травня 2022 року в справі № 385/303/22, яке додане відповідачем до відзиву в якості обґрунтування заперечення проти позовних вимог (а.с. 58-61), не є преюдиційним при вирішенні даного спору, тим паче, що постановою Кропивницького апеляційного суду від 02 листопада 2022 року вказане судове рішення скасоване та ухвалено нове із задоволенням позовних вимог. Що ж стосується стягнення з відповідача на користь позивача 15000 грн витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 31 березня 2020 року між позивачем та адвокатським об`єднанням «Автопоміч» (далі по тексту - АО «Автопоміч») укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 65853, предметом якого сторони визначили, що АО «Автопоміч» бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати позивачу правничу допомогу (а.с. 43-44). Пунктом 3.1.8 вказаного договору передбачено, якщо Адвокатське об`єднання вчинило всі необхідні дії для одержання клієнтом або його уповноваженим представником грошової компенсації за спричинену шкоду, і таку грошову компенсацію за спричинену шкоду Клієнт або його уповноважений представник отримав, Клієнт зобов`язаний здійснити оплату послуг Адвокатського об`єднання у повному обсязі та в розмірі і в строки визначені даним Договором, незалежно від обраної Адвокатським об`єднанням стратегії ведення справи та об`єму фактично виконаної роботи (а.с. 43 /зворот/). Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що вартість послуг Адвокатського об`єднання та порядок їх сплати передбачено в додатку до цього договору. Згідно п. 1 додатку № 1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 31 березня 2020 року № 65853 вартість послуг Адвокатського об`єднання за цим договором становить суму, що дорівнює 30 % від суми отриманих виплат. З позовної заяви та доданих до неї документів є незрозумілим, звідки та яким чином було вирахувано 15000 грн судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. До закінчення судових дебатів допустимих та належних доказів оплати позивачем [PERSON] правничої допомоги, зокрема, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, та оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, рахунки, тощо) суду не надано та в судове засідання не представлено. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] не надала доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу у даній справі у строки, визначені абзацом 2 ч. 8, ст. 141 ЦПК України, заява позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає залишенню без розгляду. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Отже, на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн, що складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2022 року, в якому подана позовна заява.

Outcome: approved