Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

Представник АТ «Укрсоцбанк» адвокат Шулєпов С.С., який діє на підставі довіреності від 26.12.2018, звернувся до суду з позовом, в якому просив витребувати у [PERSON] на користь АТ «Укрсоцбанк» наступне майно: - нежитлові приміщення Б-I, Б-IV, б-І, б'-І, нежитлові приміщення (прим. з № 1 по № 8, № 10, з № 12 по № 15, з № 25 по № 65 та приміщення підвалу № 1 по № 16, № І) за адресою [ADDRESS] ; - частину комплексу будівель: прохідна (літ. В), гараж-зарядочна літ. «А-І», склад та контора (літ. А «-І», «А-І»), навіс (літ. К), склад-сарай (літ. Е), огорожа (№ 1-3), замощення (№І, ІІ) та склад-сарай (літ. И) за адресою: [ADDRESS] ; - нежитлові будівлі: компресорна (літ. Р), котельня (літ. П, п), гараж з побутовими приміщеннями (літ. М-2, м) за адресою: [ADDRESS] ; - нежитлові приміщення магазин А-5, а саме: приміщення 1-го поверху з №1 по №8, №1 за адресою: [ADDRESS] , а також скасувати державну реєстрацію права власності на таке майно. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що: - між АТ «Укрсоцбанк» та ПП «Бізнес Гранд» в період з 2005 по 2009 роки були укладені кілька кредитних договорів, за якими ПП «Бізнес Гранд» отримало від банку кредитні кошти. В забезпечення виконання грошових зобов`язань сторонами були укладені іпотечні договори №ІД 2-25.1-09/11-13 від 21.08.2009 та №1-25.1-09/11-13 від 21.08.2010, а також шість договорів застави майна. ПП «Бізнес Гранд» порушило свої зобов`язання з повернення кредитних коштів і з 24.11.2016 визнано банкрутом та перебуває у ліквідаційній процедурі, а АТ «Укрсоцбанк» є кредитором такої особи з загальною сумою вимог в розмірі 96\~663\~364,65 грн. - постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2011 у справі №02/5026/1266/2011 задоволено позовні вимоги АТ «Укрсоцбанк» до ПП «Бізнес Гранд» про визнання права власності на предмет іпотеки та за позивачем визнано право власності на нерухоме майно, яке було предметом іпотечних договорів між сторонами; - 19.11.2012 між ПП «Бізнес Гранд» та ТОВ «УкрЛідербуд» укладено угоду про часткове погашення боргу, за якою в рахунок погашення заборгованості ПП «Бізнес Гранд» передало на користь ТОВ «УкрЛідербуд» рухоме майно на суму 7\~818\~472,22 грн., проте частина такого майна в момент його передачі була предметом забезпечення за договорами застави майна, укладеними між АТ «Укрсоцбанк» та ПП «Бізнес Гранд». Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2018 у справі №925/1874/13 було визнано недійсною з моменту укладення таку угоду про часткове погашення боргу від 19.11.2012; - 05.06.2014 між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «УкрЛідербуд» було укладено договір міни, за яким позивач передав ТОВ «УкрЛідербуд» право власності на нерухоме майно, яке є предметом позовних вимог, в обмін на рухоме майно. Проте такий договір міни був визнаний недійсним рішенням Господарського суду Черкаської області від 07.08.2018 у справі №925/288/17; - 06.02.2017 право власності на нерухоме майно, яке є предметом позовних вимог, зареєстроване за відповідачем [PERSON] на підставі протоколу та акту приймання-передачі від 20.01.2017, виданих ТОВ «Маркетпродакшин», та протоколу і акту приймання-передачі від 20.01.2017, виданих ТОВ «Град Ріелт». При цьому керівником ТОВ «Маркетпродакшин» та ТОВ «Град Ріелт» є [PERSON] ; - оскільки нерухоме майно, яке є предметом позовних вимог, вибуло з володіння позивача на підставі правочинів, які були визнані судами недійсними, то позивач вимагає витребувати таке майно у відповідача на підставі ст. 388 Цивільного кодексу України. Відповідач заперечив проти позовних вимог, проте вчасно не подав письмового відзиву. 25.02.2019р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження. За заявою\~сторони позивача\~21.02.2019р.\~судом постановлено\~ухвалу про\~вжиття заходів\~забезпечення позову,\~якою вжито\~наступні заходи\~забезпечення позову:\~заборонено державним\~реєстраторам прав\~на нерухоме\~майно та\~органам державної\~реєстрації прав,\~які виконують\~функції державного\~реєстратора прав\~на нерухоме\~майно відповідно\~до\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» вчиняти\~будь-які\~реєстраційні дії,\~в тому\~числі,\~але не\~обмежуючись,\~державну реєстрацію\~права власності\~та інших\~речових прав\~на нерухоме\~майно,\~державну реєстрацію\~обтяжень на\~нерухоме майно,\~а також\~вносити до\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно (в\~т.ч.\~до Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів\~нерухомого майна\~та Державного\~реєстру іпотек)\~записи про\~державну реєстрацію\~права власності\~та інших\~речових прав\~та їх\~обтяжень,\~записи про\~скасування державної\~реєстрації права\~власності та\~інших речових\~прав та\~їх обтяжень,\~змін до\~таких записів\~щодо майна,\~яке є\~предметом позовних\~вимог,\~окрім нежитлового\~приміщення \~гараж-зарядочна\~(літ.\~А-І),\~що входить\~до складу частини комплексу будівель за адресою: [ADDRESS] . 12.11.2019р. від представника третьої особи ПП «Бізнес Гранд» Гусак Ю.М., який є арбітражним керуючим підприємства, на адресу суду надійшли письмові пояснення з приводу позовних вимог, в яких представник третьої особи просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції в поясненнях зазначено, що право власності на нерухоме майно, яке є предметом позовних вимог, виникло у позивача на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2011 №02/5026/1266/2011 і в подальшому перейшло до ТОВ «УкрЛідербуд» на підставі недійсних правочинів. Оскільки спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника (позивача) поза його волею і в подальшому відчужене ТОВ «УкрЛідербуд», яке не мало права відчужувати таке майно, то ПАТ «Укрсоцбанк» має право витребувати таке майно у добросовісного набувача, яким є відповідач /а.с. 230-232 т. 2/. 27.01.2020р. судом постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів, в якому той просив витребувати в АТ «Альфа-Банк»: документи щодо підтвердження передання відповідачу прав АТ «Укрсоцбанк» щодо нерухомого майна, що витребовується; передавальний акт від 11.10.2019 року, засвідчений, суб`єктом аудиторської діяльності та розшифрування активів, зобов`язань і капіталу у розрізі рахунків та контрагентів, що додається до передавального акту від 11.10.2019 року; направити запит до НБУ про надання інформації, щодо розміру заборгованості ПП «Бізнес Гранд» (ідентифікаційний код юридичної особи 22797750) за кредитними договорами № 895/08-033 від 18.04.2006, № 895/08-070 від 16.06.2005, №895/09.2-085 від 13.11.2007, №25.1-09/11-13_1 від 21.08.2009, що обліковувалася на балансі АТ «Укрсоцбанк» (ідентифікаційний код юридичної особи 00039019) та була передана Банку правонаступнику АТ «Альфа Банк» (ідентифікаційний код юридичної особи 23494714) за передавальним актом від 11.10.2019р. 27.01.2020р. за клопотанням представника АТ «Альфа Банк» Шулєпова С.С., який діє на підставі довіреності №011160/19 від 15.10.2019р., судом постановлено ухвалу про заміну позивача ПАТ «Укрсоцбанк» на правонаступника АТ «Альфа Банк» (з 30.11.2022р. найменування юридичної особи змінено на АТ «Сенс Банк» на підставі протоколу загальних зборів акціонерів №2/2022 від 12.08.2022р.). 27.01.2020р. за клопотанням представника АТ «Альфа Банк» Семенчук В.Ю., яка діє на підставі довіреності №011141/19 від 11.10.2019р., судом постановлено ухвалу про витребування доказів у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. (протоколу, виданого 20.01.2017 року ТОВ «Гранд Ріелт»; акту приймання-передачі об`єкту нерухомості, серії б/н від 20.01.2017 року, підписаного ТОВ «Гранд Ріелт» та [PERSON] ; протоколу, виданого 20.01.2017 року ТОВ «Маркетпродакшин»; акту приймання-передачі об`єкту нерухомості, серії б/н від 20.01.2017 року, підписаного ТОВ «Маркетпродакшин» та [PERSON] ). 27.01.2020р. судом закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 15.06.2020р. представником відповідача подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, яка обґрунтована тим, що вибуття майна з володіння АТ «Укрсоцбанк» відбулось в 2013-2014 роках, а отже з цього моменту слід обчислювати строки позовної давності, які на момент звернення до суду з даним позовом сплинули. 18.05.2022р. представник АТ «Альфа-банк» - Мус В.В., який діє на підставі довіреності №016370/21 від 19.10.2021р., надав суду заяву про визнання поважними причин пропуску позивачем строків позовної давності /а.с. 123-125 т. 4/. Ухвалою суду від 22.12.2022р. задоволено клопотання представника відповідача про поновлення строку подання доказів та прийнято в якості доказу протокол засідання правління ПАТ «Укрсоцбанк» від 29.08.2013р. №14. В судове засідання 16.01.2023 р. представник позивача та третьої особи не з`явилися, проте надали заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі /а.с. 236 т. 2, а.с. 127-128 т. 4/. В судовому засіданні 16.09.2020р. та 19.02.2021р. представник позивача Кузовлев Р.В. позовні вимоги позивача підтримував та просив їх задовольнити. В судовому засіданні 19.02.2021р. представник третьої особи Гусак О.М. не заперечував проти задоволення позову. Представник відповідача адвокат Татаринов О.С. в судовому засіданні 16.09.2020р, 19.02.2021р., 22.12.2022р. заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. Свою позицію обґрунтував тим, що відповідач правомірно набув у власність спірне майно. Зазначив, що в будь-якому випадку позивач пропустив строки позовної давності, оскільки майно вибуло з володіння позивача у 2014 році, про що йому було достеменно відомо, а тому строк позовної давності сплинув ще у 2017 році. На теперішній час відповідач є добросовісним набувачем та власником спірного майна на підставі правовстановлюючих документів, які ніким не оспорювались і не скасовані. Зауважив, що визнаючи недійсними правочини, на підставі яких відбувся перехід речових прав на спірне майно від позивача до інших осіб, суди не застосовували реституцію. Також додатково зазначив про неналежність обраного позивачем способу захисту, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, коли одночасно заявляється вимога про витребування майна. В судове засідання 16.01.2023 року представник відповідача адвокат Татаринов О.С. не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] (с/з 16.09.2020р., 19.02.2021р.) представника відповідача [PERSON] (с/з 16.09.2020р, 19.02.2021р., 22.12.2022р.) представника третьої особи [PERSON] (с/з 19.02.2021р.), дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані суду докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між АТ «Укрсоцбанк» та ПП «Бізнес Гранд» було укладено кілька кредитних договорів, за якими банком здійснювалось кредитування діяльності ПП «Бізнес Гранд» (позичальник): договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №895/08-070 від 15.06.2005р.; кредитний договір №895/08-033 від 18.04.2006р.; Генеральний договір про здійснення кредитування №895/09.2-085 від 13.11.2007р.; Генеральний договір про здійснення кредитування №25.1-09/11-13 від 21.08.2009р. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами між АТ «Укрсоцбанк» та ПП «Бізнес Гранд» укладено наступні іпотечні договори: 1) № ІД 1-25.1-09/11-13 від 21.08.2009р., за яким предметом іпотеки є магазин (нежитлові приміщення, а саме: приміщення 1-го поверху з №1 до №8, №1, позначеного за планом земельної ділянки літ. «А-5», цегляні та з/бетонні), загальною площею 130,9кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] /а.с. 130-135 т. 1/; 2) № ІД 2-25.1-09/11-13 від 21.08.2009р., за яким предметом іпотеки є нежитлові будівлі (компресорна (позначено за планом земельної літ «Р»), цегляна, площею 11,2 кв.м; котельня (позначено за планом земельної ділянки літ «П», «п») цегляна, площею 55,4 кв.м; гараж з побутовими приміщеннями (позначено за планом земельної ділянки літ. «М-2», «м»), цегляний, площею 189,2 кв.м), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та частина комплексу будівель (прохідна (позначено за планом земельної ділянки літ «В»), цегляна, площею 12,4 кв.м; гараж-зарядочна (позначено за планом земельної ділянки літ. «Г»); склад (позначено за планом земельної ділянки літ. «А-І»), контора (позначено за планом земельної ділянки літ. «А`-І»), загальна площа складу та контори, що позначені за планом земельної ділянки літ. «А-І» та «А`-І» складає 973,7 кв.м; навіс (позначено за планом земельної ділянки літ. «К»); склад-сарай (позначено за планом земельної ділянки літ. «Е»), площею 135,8 кв.м; огорожа (позначено за планом земельної ділянки №1-4); замощення (позначено за планом земельної ділянки №І, II); склад-сарай (позначено за планом земельної ділянки літ. «И») площею 65,4 кв.м), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] /а.с. 124-129 т. 1/. Окрім того, між АТ «Укрсоцбанк» та ПП «Бізнес Гранд» було також укладено наступні договори застави майна: № Дз 2-895/08-070, № Дз 3-895/08-070, № Дз 5-895/08-070 від 15.08.2005р.; № Дз 6-895/08-070, № Дз 7-895/08-070 від 16.06.2005р.; № Дз 4-25.1-09/11-13 від 08.09.2009р., предметом яких стало рухоме майно, яке знаходиться у [ADDRESS] /а.с. 23-53 т. 1/. Вказані обтяження внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. ПП «Бізнес Гранд» не виконало свої зобов`язання щодо основних зобов`язань за кредитними договорами №895/08-070 від 16.06.2005р., №895/08-033 від 18.04.2006р., Генеральним договором про здійснення кредитування №895/09.2-085 від 13.11.2007р. та Генеральним договором про здійснення кредитування №25.1-09/11-13 від 21.08.2009р. у зв`язку з чим АТ «Укрсоцбанк» звернулось до господарського суду з позовом про визнання права власності на предмет іпотеки. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2011р. у справі №02/5026/1266/2011, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 10.05.2012р., задоволено позовні вимоги АТ «Укрсоцбанк» до ПП «Бізнес Гранд» та ухвалено рішення про визнання за АТ «Укрсоцбанк» права власності на наступне нерухоме майно: - магазин (нежитлові приміщення, а саме: магазин - приміщення 1-го поверху з № 1 до № 8, № 1, позначеного за планом земельної ділянки літ. «А-5», цегляні та з/бетонні), загальною площею 130,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - нежитлові будівлі, а саме: компресорна (позначено за планом земельної літ «Р»), цегляна, площею 11,2кв.м, котельня (позначено за планом земельної ділянки літ «П, п») цегляна, площею 55,4 кв.м, гараж з побутовими приміщеннями (позначено за планом земельної ділянки літ. «М-2», «м»), цегляний, площею 189,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - частина комплексу будівель, а саме прохідна (позначено за планом земельної ділянки літ «В»), цегляна, площею 12,4 кв.м, гараж-зарядочна (позначено за планом земельної ділянки літ. «А-І»), загальна площа складу та контори, що позначені за планом земельної ділянки літ. «А`-І» та «А-І» складає 973,7 кв.м, навіс (позначено за планом земельної ділянки літ. «К»), склад-сарай (позначено за планом земельної ділянки літ. «Е»), площею 135,8 кв.м, огорожа (позначено за планом земельної ділянки №1-3), замощення (позначеного за планом земельної ділянки №І, II), склад-сарай (позначено за планом земельної ділянки літ. «И») площею 65,4 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; - торгівельний комплекс площею 9145,2 кв.м (літера інвентарної справи А-2, А'-2), дахова котельня (літера інвентарної справи В), огорожа (№ 1-3), замощення (І, II), та трансформаторна підстанція (літера інвентарної справи Г), що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; - нежитлові приміщення (прим. з №1 по №8, [ADDRESS] , з №12 по №15, з №25 по №65 та приміщення підвалу з №І по №16, №1) що позначені за планом земельної ділянки літ. «Б-І, Б - IV, б-І, б' І», загальною площею 1662,8кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначені обставини справи окрім їх часткового підтвердження письмовими доказами також підтверджуються постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2011р. у справі №02/5026/1266/2011, а тому на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України суд вважає їх доведеними. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 04.04.2012р. у справі №17/5026/356/2012 з ПП «Бізнес Гранд» на користь ТОВ «УкрЛідербуд» стягнено 39\~799\~785,84 грн. заборгованості та 64380 грн. відшкодування витрат зі сплати судового збору. Для примусового виконання зазначеного рішення суду 17.04.2012р. Господарським судом Черкаської області видано відповідний наказ. 27.07.2012р. постановами державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було відкрито виконавче провадження №33611568 з виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 17.04.2012 року у справі №17/5026/356/2012 та накладено арешт на все майно боржника - ПП «Бізнес Гранд» і оголошено заборону його відчуження. Листом від 03.09.2012р. №77/1 ПП «Бізнес Гранд» звернулось до ПАТ «Укрсоцбанк» з клопотанням надати згоду на передачу рухомого майна, яке належить ПП «Бізнес Гранд» і перебуває в заставі у ПАТ «Укрсоцбанк», для врегулювання питання погашення заборгованості перед ТОВ «УкрЛідербуд» відповідно до рішення Господарського суду Черкаської області від 04.04.2012 року у справі № 17/5025/356/2012, однак відповіді від останнього не надійшло. Листом від 12.11.2012р. №85 ПП «Бізнес Гранд» надав ТОВ «УкрЛідербуд» інформацію щодо вчинення ним дій на отримання згоди заставодержателя. 19.11.2012р. між ПП «Бізнес Гранд» та ТОВ «УкрЛідербуд» було укладено Угоду про часткове погашення боргу, згідно якої в рахунок погашення заборгованості ПП «Бізнес Гранд» передало у власність ТОВ «УкрЛідербуд» рухоме майно на суму 7\~818\~472,22 грн., яке знаходиться у м. Черкаси за адресами: вул. Гагаріна, 55/1 (51 найменування, 63 одиниці) та Б.Хмельницького, 55 (17 найменувань, 18 одиниць) усього 68 найменувань, 81 одиниця рухомого майна /а.с. 54-56 т. 1/. 23.10.2013р. постановою Відділу ДВС арештоване майно передано на зберігання керівнику ПП «Бізнес Гранд» Холодному О.В.. 29.08.2013р. відбулося засідання правління ПАТ «Укрсоцбанк», за результатами якого було складено протокол №14, згідно п. 45 якого було прийнято рішення, зокрема: визнати безнадійною заборгованість ПП «Бізнес Гранд» за договорами про надання невідновлювальної кредитної лінії №895/08-070 від 15.06.2005р. та №895/08-033 від 18.04.2006р., Генеральними договорами про здійснення кредитування №09.2-085 від 13.11.2007р. та №25.1-09/11-13 від 21.08.2009р.; списати залишок заборгованості за Генеральним договором про здійснення кредитування №09.2-085 від 13.11.2007р. (Додаткові угоди №1-6), включаючи тіло та проценти, за рахунок резерву, сформованого з витрат (доходів), віднесення яких передати на розгляд департаменту обліку та податків Фінансового блоку; зобов`язати управління роботи з проблемною заборгованістю Блоку управління ризиками продовжити претензійно-позовну роботу щодо стягнення залишку заборгованості /а.с. 158-163 т. 4/. Ухвалою суду від 12.12.2013р. порушено провадження у справі про банкрутство ПП «Бізнес Гранд». 13.02.2014р. відбулося засідання правління ПАТ «Укрсоцбанк», за результатами якого складено протокол №2, згідно п. 25 якого прийнято рішення про прийняття на баланс ПАТ «Укрсоцбанк» за договором міни належне ТОВ «УкрЛідербуд» майно, яке знаходиться у м. Черкаси за адресою: по вул. Гагаріна, 55/1 (51 найменування, 63 одиниці), в обмін на нерухоме майно, про внесення змін до договорів застави майна, укладених між ПАТ «Укрсоцбанк» та ПП «Бізнес Гранд» в частині заміни заставодавця з ПП «Бізнес Гранд» на ТОВ «УкрЛідербуд», про наступне розірванні цих договорів застави майна та про відступлення прав вимоги до ПП «Бізнес Гранд» на залишок заборгованості за кредитними договорами /а.с. 201-203 т. 3/. 04.04.2014р. за №164 ТОВ «УкрЛідербуд» повідомив ПАТ «Укрсоцбанк» про укладання Угоди про часткове погашення боргу від 19.11.2012р. та готовність прийняти на себе зобов`язання заставодавця в порядку ч. 1 ст. 27 Закону України «Про іпотеку». 08.04.2014р. відділом ДВС винесено постанову про зупинення виконавчого провадження ВП № 33611568. 05.06.2014р. між ПАТ «Укрсоцбанк», ПП «Бізнес Гранд» та ТОВ «УкрЛідербуд» було укладено наступні правочини: договір від 05.06.2014р. про внесення змін до договору застави майна № Дз 4-25.1-09/11-13 від 08.09.2009р. (зі змінами та доповненнями), згідно з яким заставодавця з ПП «Бізнес Гранд» замінено на ТОВ «УкрЛідербуд»; договір від 05.06.2014р. про розірвання договору застави майна № Дз 4-25.1-09/11-13 від 08.09.2009р.; договір від 05.06.2014р. про внесення змін до договору застави майна № Дз 2-895/08-070 від 15.08.2005р. (зі змінами та доповненнями), згідно з яким заставодавця з ПП «Бізнес Гранд» замінено на ТОВ «УкрЛідербуд»; договір від 05.06.2014р. про розірвання договору застави майна № Дз 2-895/08-070 від 15.08.2005р.; договір від 05.06.2014р. про внесення змін до договору застави майна № Дз 3-895/08-070 від 15.08.2005р. (зі змінами та доповненнями), згідно з яким заставодавця з ПП «Бізнес Гранд» замінено на ТОВ «УкрЛідербуд»; договір від 05.06.2014р. про розірвання договору застави майна № Дз 3-895/08-070 від 15.08.2005р.; договір від 05.06.2014р. про внесення змін до договору застави майна № Дз 5-895/08-070 від 15.08.2005р. (зі змінами та доповненнями), згідно з яким заставодавця з ПП «Бізнес Гранд» замінено на ТОВ «УкрЛідербуд»; договір від 05.06.2014р. про розірвання договору застави майна № Дз 5-895/08-070 від 15.08.2005р.; договір від 05.06.2014р. про внесення змін до договору застави майна № Дз 6-895/08-070 від 29.09.2005р. (зі змінами та доповненнями), згідно з яким заставодавця з ПП «Бізнес Гранд» замінено на ТОВ «УкрЛідербуд»; договір від 05.06.2014р. про розірвання договору застави майна № Дз 6-895/08-070 від 15.08.2005р.; договір від 05.06.2014р. про внесення змін до договору застави майна №Дз 7-895/08-070 від 16.06.2005р. (зі змінами та доповненнями), згідно з яким заставодавця з ПП «Бізнес Гранд» замінено на ТОВ «УкрЛідербуд»; договір від 05.06.2014р. про розірвання договору застави майна № Дз 7-895/08-070 від 15.08.2005р. 05.06.2014р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «УкрЛідербуд» було укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровим номером 1255 /а.с. 17-22 т. 1/, згідно з яким відбувся перехід права власності на рухоме майно, яке знаходиться у м. Черкаси за адресою: по вул. Гагаріна, 55/1 (51 найменування, 63 одиниці), до ПАТ «Укрсоцбанк» в обмін на нерухоме майно. За цим же договором міни ПАТ «Укрсоцбанк» передало ТОВ «УкрЛідербуд» право власності на наступне нерухоме майно: - нежитлові приміщення Б-I, Б-IV, б-І, б'-І, нежитлові приміщення (прим. з № 1 по № 8, № 10, з № 12 по № 15, з № 25 по № 65 та приміщення підвалу № 1 по № 16, № І) за адресою [ADDRESS] ; - частину комплексу будівель: прохідна (літ. В), гараж-зарядочна (літ. «А-І»), склад та контора (літ. А «-І», «А-І»), навіс (літ. К), склад-сарай (літ. Е), огорожа (№ 1-3), замощення (№І, ІІ) та склад-сарай (літ. И) за адресою: м. Черкаси, вул. Богдана Хмельницького, 55; - нежитлові будівлі: компресорна (літ. Р), котельня (літ. П, п), гараж з побутовими приміщеннями (літ. М-2, м) за адресою: [ADDRESS] ; - нежитлові приміщення магазин А-5, а саме: приміщення 1-го поверху з №1 по №8, №І за адресою: [ADDRESS] . В подальшому нежитлові приміщення магазин А-5, а саме: приміщення 1-го поверху з №1 по №8, №І за адресою: [ADDRESS] , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 39125471101) - перейшли у власність ТОВ «ГРАД РІЕЛТ» на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 07.04.2015р. реєстраційною службою Черкаського міського управління юстиції Черкаської області. На підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2014р. №866, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Зуєвою Н.В., до ТОВ «МАРКЕТПРОДАКШ» перейшло право власності на наступне нерухоме майно: - нежитлові приміщення Б-I, Б-IV, б-І, б'-І, нежитлові приміщення (прим. з № 1 по № 8, № 10, з № 12 по № 15, з № 25 по № 65 та приміщення підвалу № 1 по № 16, № І) за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 39199371101); - частину комплексу будівель: прохідна (літ. В), гараж-зарядочна (літ. «А-І»), склад та контора (літ. А «-І», «А-І»), навіс (літ. К), склад-сарай (літ. Е), огорожа (№ 1-3), замощення (№І, ІІ) та склад-сарай (літ. И) за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 39149871101); - нежитлові будівлі: компресорна (літ. Р), котельня (літ. П, п), гараж з побутовими приміщеннями (літ. М-2, м) за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 39026671101). При цьому згідно довідки ФОП [PERSON] від 12.10.2018р. під час проведення поточної технічної інвентаризації було встановлено факт помилкового внесення в державний реєстр речових прав на нерухоме майно літера Г гараж-зарядочна загальною площею 162,3 кв.м. під літерою А-І за адресою [ADDRESS] /а.с. 29 т. 2/. Внаслідок цього в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було внесено виправлення та відповідний гараж-зарядочна позначений під літ. «Г» /а.с. 27-28 т. 2/. З 06.02.2017р. право власності на нерухоме майно, яке є предметом позовних вимог, зареєстроване за відповідачем [PERSON] . При цьому право власності на нежитлові приміщення з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 39125471101 перейшли у власність [PERSON] на підставі протоколу №4 від 20.01.2017р., виданого ТОВ «ГРАД РІЕЛТ» та акту приймання-передачі від 20.01.2017р., підписаних ТОВ «ГРАД РІЕЛТ» та [PERSON] . Право власності на нерухоме майно з реєстраційними номерами об`єктів нерухомого майна 39199371101, 39149871101, 39026671101 перейшли у власність [PERSON] на підставі протоколу №4 від 20.01.2017р., виданого ТОВ «МАРКЕТПРОДАКШН» та акту приймання-передачі від 20.01.2017, підписаних ТОВ «МАРКЕТПРОДАКШН» та [PERSON] . Обставини переходу права власності на спірне майно підтверджуються відповідними довідками про інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с. 74-104 т. 1, 24-28 т. 2/. Згідно відомостей з ЄДРПОУ одноосібним засновником ПП «Бізнес Гранд» є [PERSON] . З 06.12.2016р. ПП «Бізнес Гранд» перебуває у стані припинення на підставі постанови Господарського суду Черкаської області про визнання юридичної особи банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури від 24.11.2016р. у справі №925/1874/13 /а.с. 144-147 т. 1/. Згідно відомостей з ЄДРПОУ до складу засновників ТОВ «ГРАД РІЕЛТ» входили наступні особи: власник істотної участі [PERSON] ; кінцевий бенефіціарний власник (контролер) [PERSON] ; ТОВ «АГРОТАЙМ ЧЕРКАСИ». З 23.11.2016р. керівником та підписантом ТОВ «ГРАД РІЕЛТ» був [PERSON] . З 24.05.2017р. діяльність ТОВ «ГРАД РІЕЛТ» припинено /а.с. 136-139 т. 1/. Згідно відомостей з ЄДРПОУ засновником ТОВ «МАРКЕТПРОДАКШН» було ТОВ «АГРОТАЙМ ЧЕРКАСИ». З керівником та підписантом ТОВ «МАРКЕТПРОДАКШН» був [PERSON] .. З 13.06.2017р. діяльність ТОВ «МАРКЕТПРОДАКШН» припинено /а.с. 140-143 т. 1/. 13.03.2018р. Київський апеляційний господарський суд ухвалив постанову у справі №925/1874/13, якою визнав недійсною з моменту укладання Угоду про часткове погашення боргу від 19.11.2012р., укладену між ПП «Бізнес Гранд» та ТОВ «УкрЛідербуд» /а.с. 57-62 т. 1/. Ухвалюючи відповідну постанову суд дійшов висновку, що укладаючи оспорюваний правочин, ПП «Бізнес Гранд» та ТОВ «УкрЛідербуд» порушили права ПАТ «Укрсоцбанк» як заставодержателя рухомого майна (а саме №п/п з 1 по 51 (63 одиниці) за оспорюваною угодою про часткове погашення боргу від 19.11.2012р.). При цьому, інша частина рухомого майна ПП «Бізнес Гранд» була відчужена ТОВ «УкрЛідербуд» із порушенням вимог чинного законодавства, при наявності арешту та заборони на відчуження такого майна, що порушує інтереси ПАТ «Укрсоцбанк» як кредитора. Зазначене судове рішення залишене без змін постановою Верховного Суду від 14.06.2018р. №925/1874/13 /а.с. 63-67 т. 1/. 07.08.2018р. Господарський суд Черкаської області ухвалив рішення у справі №925/288/17, яким визнав недійсним договір міни від 05.06.2014р., укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «УкрЛідербуд», посвідчений приватним нотаріусом Шевченко І.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1255 /а.с. 10-12 т. 1/. Ухвалюючи відповідне рішення суд дійшов висновку, що на час укладення спірного договору міни від 05.06.2014р. ТОВ «УкрЛідербуд» не міг вважатися належним власником рухомого майна, яким він обмінявся із ПАТ «Укрсоцбанк», оскільки ТОВ «УкрЛідербуд» не володіло всім обсягом правосуб`єктності щодо цього майна через недійсність правоустановчого документу на майно (угода про часткове погашення боргу від 19.11.2012р.). Зазначене судове рішення залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019р. /а.с. 13-16 т. 1/ та постановою Верховного Суду від 03.04.2019р. 15.10.2019р. відбулась реорганізація АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання такої юридичної особи до АТ «Альфа-Банк» за спрощеною процедурою згідно положень Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», внаслідок чого АТ «Альфа Банк» стало правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується відповідними протоколами загальних зборів акціонерів та витягом з ЄДРПОУ /а.с. 13-33, 82-95 т. 3/. 12.08.2022р. позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» (протокол №2/2022) було прийнято рішення про зміну найменування банку на Акціонерне товариство «Сенс Банк», про що 30.11.2022р. внесено відповідні зміни до ЄДРПОУ та статуту юридичної особи /а.с. 207-229 т. 4/. Отже на теперішній час АТ «Сенс Банк» є універсальним правонаступником АТ «Укрсоцбанк». На теперішній час спірне майно зареєстроване за відповідачем, але позивач стверджує, що спірне майно вибуло з його володіння без його волі, а відповідач володіє таким майном без належної правової підстави, внаслідок чого позивач вимагає витребувати відповідне майно у відповідача. Таким чином, між сторонами існує спір щодо права власності на майно, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку аргументам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно закріпленого у ст. 387 ЦК загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. У системі правових норм, що регулюють цивільно-правовий захист права власності, центральне місце займають норми, які передбачають такий речово-правовий спосіб захисту права, як витребування майна із чужого незаконного володіння - віндикація. Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Тобто, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. В той же час згідно ч. 3 ст. 388 ЦК якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння АТ «Укрсоцбанк» на підставі договору міни від 05.06.2014р., укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «УкрЛідербуд». Натомість зазначений договір визнаний судом недійсним, оскільки ТОВ «УкрЛідербуд» на час укладення договору міни, не було власником рухомого майна, яке воно передало ПАТ «Укрсоцбанк» та не володіло всім обсягом правосуб`єктності на укладання договору щодо цього майна, що підтверджується постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2018р. у справі №925/1874/17 та рішенням Господарського суду Черкаської області від 07.08.2018р. у справі №925/288/17. За таких обставин твердження позивача про те, що спірне майно вибуло з його володіння без його волі суд приймає як обґрунтоване, оскільки вибуття майна відбулось на умовах, на які не було волевиявлення позивача. Таким чином, право власності АТ «Укрсоцбанк» на спірне майно є порушеним, а оскільки на теперішній час спірне майно перебуває у власності відповідача, то речове право позивача може бути захищене шляхом витребування спірного майна у відповідача. В той же час, надаючи оцінку правомірності такого способу захисту прав позивача, як витребування майна у відповідача, суд бере до уваги, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, а наслідки його застосування мають бути передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04; «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07). Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. У цій справі загальний суспільний інтерес у дотриманні публічного правопорядку щодо укладання правочинів з приводу переходу прав на нерухоме майно, а також належному врегулюванні кредитно-боргових зобов`язань, тобто загальний інтерес у забезпеченні реального регулювання цивільно-правових відносин на засадах правопорядку, справедливості, добросовісності і розумності, переважає приватний інтерес кінцевого набувача у збереженні за ним права власності на спірне майно, набуте на формально правомірних підставах. В той же час слід звернути увагу, що Цивільний кодекс України визначає механізм повного відшкодування заподіяних кінцевим набувачам збитків. Так, з урахуванням приписів ч. 3, 4 ст. 390 ЦК відповідач може заявити до позивача позов про відшкодування здійснених з часу, з якого власникові належить право на їх повернення, необхідних витрат на утримання та збереження витребуваного майна, а у разі здійснення поліпшень такого майна, які не можна відокремити від майна без завдання йому шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість такого майна. Крім того, відповідач, із власності якого витребовується спірне майно, також не позбавлений можливості відновити свої права пред`явивши вимогу про відшкодування збитків до осіб, в яких він придбав це майно. Також варто звернути увагу, що цивільні правовідносини ґрунтуються, зокрема, на засадах добросовісності та розумності (п. 6 ст. 3 ЦК). Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду від 02.06.2021р. у справі №636/5261/18). Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 18.04.2022р. у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022р. у справі №209/3085/20). Визначаючи наявність правових підстав для витребування спірного майна у відповідача слід звернути увагу, що цивільне судочинство ґрунтується на засадах диспозитивності та змагальності, які передбачають що: учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України); кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України); кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Обґрунтовуючи свою позицію заперечення проти позовних вимог відповідач посилався на ту обставину, що він є добросовісним набувачем спірного майна і таке майно не може бути у нього витребуване. Натомість позивач звертав увагу, що набуття відповідачем спірного майна у власність відбулось внаслідок дій юридичних осіб, які фактично є підконтрольними самому відповідачу і діяли в його інтересах. В контексті зазначених обставин судом встановлено, що на момент набуття спірного майна у власність відповідач був представником відчужувача (будучи керівником та підписантом ТОВ «ГРАД РІЕЛТ» та ТОВ «МАРКЕТПРОДАКШН»). В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не міститься відомостей про те, що відповідач набув спірне майно на підставі відплатного договору. До того ж спірні правовідносини між сторонами та перехід права власності на спірне майно відбулись внаслідок порушень кредитних зобов`язань та виникнення істотного боргового грошового зобов`язання ПП «Бізнес Гранд» перед АТ «Укрсоцбанк», тоді як одноосібним засновником та власником ПП «Бізнес Гранд» є сам відповідач. Також всупереч положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що спірне майно набуте ним у власність не безвідплатно. За таких обставин, враховуючи наявність особистого приватного інтересу відповідача у збереженні володіння та фактичного контролю над спірним майном, відсутність правових підстав для вибуття спірного майна з володіння АТ «Укрсоцбанк», відсутність доказів набуття відповідачем спірного майна за відплатним договором, суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог в частині витребування спірного майна від відповідача на користь позивача на підставі ст. 388 ЦК, оскільки це відповідатиме засадам законності, справедливості, добросовісності та розумності при вирішенні даного спору, а також буде легітимним та пропорційним заходом втручання у приватні права відповідача задля відновлення справедливого балансу співвідношення суспільного інтересу у дотриманні публічного правопорядку здійснення правочинів та приватного майнового інтересу відповідача. При цьому суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо неможливості безоплатного витребування спірного майна у відповідача, оскільки останній є добросовісним набувачем та власником спірного майна на підставі правовстановлюючих документів, які ніким не оспорювались і не скасовані, а також ту обставину, що ухвалюючи рішення про визнання недійсним договору міни суд не застосував реституцію. В цьому контексті слід звернути увагу, що віндикація це спосіб повернення індивідуально визначеного майна з чужого незаконного володіння за умови відсутності між сторонами договірних відносин щодо спірного майна, а реституція це спосіб повернення сторін недійсного правочину у становище, яке існувало до його вчинення. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину, а вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння тільки особі, з якою відсутні договірні відносини щодо спірної речі. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що провадження у справі №925/288/17 за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «УкрЛідербуд» про визнання недійсним договору міни від 05.06.2014р. було відкрите 17.03.2017р., а розгляд справи завершений судом 07.08.2018р., тоді як право власності відповідача на спірне майно було зареєстроване 06.02.2017р. Отже реституція, як спосіб захисту, не могла бути застосована судом, оскільки спірне майно вже не було у володінні сторони оспорюваного правочину ТОВ «УкрЛідербуд». Також слід звернути увагу, що відсутність судових рішень про оспорення дійсності правовстановлюючих документів, на підставі яких відбулась реєстрація права власності на спірне майно за відповідачем не є тією істотною обставиною, яка не дозволяє суду захистити порушене право позивача шляхом витребування спірного майна. Натомість в цьому контексті суд зауважує, що відповідачем взагалі не надано суду правовстановлюючих документів, на підставі яких ним набуто право власності на спірне майно, незважаючи на те, що судом вживались відповідні заходи і витребовувались такі докази ухвалою суду від 27.01.2020р. Необґрунтованими є й доводи сторони відповідача щодо суперечливої поведінки АТ «Укрсоцбанк», оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження такої суперечливості. Наданий стороною відповідача протокол засідання правління АТ «Укрсоцбанк» №14 від 29.08.2013р. не свідчить про прощення банком боргу ПП «Бізнес Гранд» за всіма кредитними зобов`язаннями. Наявний в матеріалах справи меморандум про взаєморозуміння, укладений 28.02.2014р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та ПП «Бізнес Гранд» засвідчує наміри сторін укласти договір міни між собою, проте ніяким чином не стосується питань відчуження належного банку майна на користь ТОВ «УкрЛідербуд». А наявний в матеріалах справи витяг з протоколу №2 від 13.02.2014р. засідання правління ПАТ «Укрсоцбанк» засвідчує наміри ПАТ «Укрсоцбанк» на укладання договору міни з ТОВ «УкрЛідербуд» в інтересах ПП «Бізнес Гранд» та ТОВ «Гранд Маркет Черкаси», проте не унеможливлює настання наслідків, пов`язаних з недійсністю вчинення сторонами правочину у вигляді договору міни. Стосовно доводів відповідача про застосування строків позовної давності, то суд виходить з наступного. Згідно ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже за змістом цієї норми закону позовна давність не має обчислюватись від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.11.2019р. у справі №914/3224/16 зазначила, що «порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.» В контексті обставин спірних правовідносин слід виснувати, що оскільки порушення прав позивача відбулось внаслідок вибуття з його володіння спірного майна на підставі оспорюваного договору міни від 05.06.2014р., то саме з цієї дати слід обчислювати строк позовної давності, який за загальним правилом складає три роки. Разом з тим, згідно ч. 5 ст. 267 ЦК якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Надаючи оцінку обставинам спливу строку позовної давності за позовними вимогами суд враховує наступні обставини: - 03.11.2016р. ухвалою Господарського суду Черкаської області порушено провадження у справі №625/1348/16 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ПП «Бізнес Гранд» та ТОВ «УкрЛідербуд» про визнання недійсною з моменту укладення угоди про часткове погашення боргу від 19.11.2012, укладеної між ПП «Бізнес Гранд» та ТОВ «УкрЛідербуд»; - 10.01.2017р. рішенням Господарського суду Черкаської області, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2017р., визнано недійсною з моменту укладення угоду про часткове погашення боргу від 19.11.2012р., укладену між ПП «Бізнес Гранд» та ТОВ «УкрЛідербуд»; - 17.03.2017р. ухвалою Господарського суду Черкаської області порушено провадження у справі №925/288/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «УкрЛідербуд» про визнання недійсним укладеного між ними договору міни від 05.06.2014р.; - 07.06.2017р. Вищий господарський суд України ухвалив постанову у справі №925/1348/16, якою скасував рішення Господарського суду Черкаської області від 10.01.2017р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2017р., а справу направив на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області для розгляду по суті в межах справи №925/1874/13 про банкрутство ПП «Бізнес Гранд»; - 17.10.2017р. Господарський суд Черкаської області у справі №925/1874/13 постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні позовної заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсною з моменту укладення угоди про часткове погашення боргу від 19.11.2012р. укладеної між ПП «Бізнес Гранд» та ТОВ «УкрЛідербуд»; - 13.03.2018р. Київський апеляційний господарський суд ухвалив постанову у справі №925/1874/13, якою скасував ухвалу Господарського суду Черкаської області від 17.10.2017р. та визнав недійсною з моменту укладання Угоду про часткове погашення боргу від 19.11.2012р., укладену між ПП «Бізнес Гранд» та ТОВ «УкрЛідербуд». Зазначене судове рішення залишене без змін постановою Верховного Суду від 14.06.2018р. №925/1874/13; - 07.08.2018р. Господарський суд Черкаської області ухвалив рішення у справі №925/288/17, яким визнав недійсним договір міни від 05.06.2014р., укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «УкрЛідербуд». Зазначене судове рішення залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019р. та постановою Верховного Суду від 03.04.2019р.; - 14.02.2019р. АТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з даним позовом. Таким чином, слід виснувати що за захистом своїх прав у зв`язку з оспоренням правочину, внаслідок якого спірне майно вибуло з володіння позивача (договір міни від 05.06.2014), АТ «Укрсоцбанк» вперше звернулось до суду у березні 2017року, тобто після спливу 2 років 9 місяців від дня вибуття спірного майна з володіння. Після закінчення судового розгляду справи №925/288/17 та набранням законної сили рішенням суду про вирішення справи по суті (22.01.2019), АТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з даним позовом 14.02.2019р., тобто через 23 дні, що свідчить про відсутність невиправданих затримок з боку позивача для звернення до суду за захистом своїх прав. За таких обставин суд приходить до висновку, що строк позовної давності пропущений позивачем з поважних причин, оскільки обумовлений тривалим розглядом судом спору про оспорення дійсності правочинів, внаслідок яких відбулось вибуття спірного майна із законного володіння АТ «Укрсоцбанк», і не пов`язаний із неналежною поведінкою позивача, внаслідок чого порушене право позивача підлягає захисту. Стосовно позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на спірне майно, то слід зауважити наступне. Законодавство визначає певний перелік можливих способів захисту порушеного права, у тому числі у спосіб, визначений договором (ст. 16 ЦК). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Таким чином, позовні вимоги позивача щодо внесення змін до Державного реєстру прав, Державного реєстру обтяжень рухомого майна не підлягають задоволенню, оскільки є неефективним способом захисту порушеного права позивача. Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права. Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018р. у справі №183/1617/16, від 07.11.2018р. у справі № 488/5027/14-ц, від 11.01.2022р. у справі №910/10784/16. За таких обставин, позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності на спірне майно не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає критеріям ефективного способу захисту порушених прав позивача. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню в частині вимог про витребування спірного майна з володіння відповідача на користь АТ «Сенс Банк», який є правонаступником АТ «Укрсоцбанк». Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання про що зазначає в рішенні. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Таким чином з метою забезпечення реального виконання рішення суду, суд вважає за необхідне відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК визначити порядок його виконання, зазначивши, що рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності спірне майно. Стосовно питання про скасування заходів забезпечення позову, то суд враховує, що учасниками справи не заявлялось клопотань щодо скасування заходів забезпечення позову за наслідками розгляду справи, а відтак судом не розглядається зазначене питання. Разом з тим, зазначене питання врегульовано законом, оскільки згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати по справі складаються із судового збору, сплаченого позивачем. За майновою вимогою про витребування майна позивачем сплачено 224\~380,76грн (1,5% від ціни позову), за заявою про забезпечення позову 960,50 грн. /а.с. 156 т. 1/. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в частині витребування майна, а заходи забезпечення позову вживались саме з метою можливості виконання рішення суду про витребування майна, то на підставі ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума коштів в розмірі 225\~341,26 грн. (224\~380,76 грн. + 960,50 грн.) в якості відшкодування судових витрат з оплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial