Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явленого позову. У листопаді 2021 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та послалася на те, що 10 липня 2018 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від позивача в борг грошові кошти у розмірі 34000 доларів США та зобов`язався повернути їх у строк до 1 серпня 2018 року. Вказані кошти він брав за письмовою згодою своєї дружини [PERSON] для потреб сім`ї. Станом на день укладення позики [PERSON] підтвердив позивачу, як кредитору, наявність у нього у власності домоволодіння по [ADDRESS] та житлового будинку по [ADDRESS] , який зареєстрований за [PERSON] ,і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 3 серпня 2018 року [PERSON] повернув частину боргу у розмірі 8906 доларів США. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 20 березня 2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 688077 гривень 48 копійок та пеню в цьому ж розмірі. Рішення суду було звернуто до примусового виконання, але не виконано через відсутність у боржника майна або грошових коштів. 20 травня 2019 року [PERSON] уклав договір дарування з матір`ю [PERSON] , передавши їй безоплатно домоволодіння по [ADDRESS] . 22 травня 2019 року [PERSON] за згодою свого чоловіка [PERSON] за договором дарування відчужила на користь спільних дітей житловий будинок по [ADDRESS] . Вказані договори боржник [PERSON] та його дружина [PERSON] вчинили недобросовісно, з метою уникнення звернення стягнення на майно та грошові кошти, як оплату за це майно, в рахунок погашення заборгованості за договором позики грошовоих коштів від 10 липня 2018 року. Тому [PERSON] просила суд визнати недійсними договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, укладений 20 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , та договір дарування житлового будинку, укладений 22 травня 2019 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; стягнути судові витрати. 2. Інформація про рух цивільної справи. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 листопада 2021 року (а.с.31-32 т.1) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим [PERSON] , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Семенюті О.Ю. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 16 листопада 2021 року (а.с.44-48 провадження №2-з/359/193/2021) було накладено арешт на домоволодіння по [ADDRESS] . Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 1 грудня 2021 року (а.с.44-45 т.1) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 23 червня 2022 року (а.с.161-162 т.1) було витребувано копію інвентаризаційної справи на домоволодіння по [ADDRESS] . Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 11 серпня 2022 року (а.с.176 т.1) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 7 грудня 2022 року (а.с.18-19 т.2) було витребувано від Київського обласного державного нотаріального архіву документи, які стали підставою для посвідчення 10 липня 2018 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних Н.В. договору позики грошових коштів та від приватного нотаріуса Віценко В.О. копій документів, які стали підставою для посвідчення нею оспорюваних договорів. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали позов та наполягали на його задоволенні. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] адвокат Синьоокий В.В. просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що домоволодіння по [ADDRESS] з 2003 року і до тепер знаходиться у фактичному користуванні [PERSON] , матері [PERSON] , та [PERSON] , його тітки. Уклавши оспорюваний договір 20 травня 2019 року [PERSON] сприяв правовій визначеності у відносинах з рідними, оскільки саме за рахунок [PERSON] та [PERSON] було збудовано домоволодіння. Під час укладення договору позики [PERSON] не отримував грошові кошти у розмірі 34000 доларів США, договір та заява про отримання коштів були підписані в результаті погроз та шантажу зі сторони [PERSON] . Ще до розірвання шлюбу [PERSON] та його дружина [PERSON] домовились, що будинок, збудований подружжям під час шлюбу по [ADDRESS] , залишиться їх дітям [PERSON] та [PERSON] . Договори дарування вищевказаних об`єктів нерухомого майна були спрямовані на реальне настання наслідків. Тому представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] адвокат Синьоокий В.В. просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Новоселецька О.А. заперечує проти задоволення позову. Зазначила, що у провадженні Бориспільського міськрайонного суду перебувала справа №359/4177/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради про визнання договору дарування житлового будинку по [ADDRESS] від 22 травня 2019 року недійсним. [PERSON] вже просила суд визнати недійсним цей договір, вважаючи його фіктивним, таким, що укладений з метою ухилення від виконання [PERSON] рішення суду про стягнення боргу. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 12 серпня 2021 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову. У вказаному рішенні було встановлено, що договір дарування від 22 травня 2019 року не був укладений з метою уникнення примусового звернення стягнення на житловий будинок по [ADDRESS] . Обставини, встановлені у справі №359/4177/20, є преюдиційними для цієї справи. Договір дарування домоволодіння від 22 травня 2019 року був укладений в інтересах дітей подружжя. З лютого 2019 року подружжя не вело спільне господарство, рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 8 грудня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Оспорювані правочини не можна визнати фраудаторними, оскільки [PERSON] не було відомо про існування рішення суду про стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON] , а відтак вона і не знала про можливість звернення стягнення на належний їй житловий будинок по [ADDRESS] . Тому представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник органу опіки та піклування Павленко Л.В. повідомила, що 20 березня 2019 року до них звернулись [PERSON] та [PERSON] з заявами щодо надання дозволу [PERSON] діяти від імені малолітньої доньки [PERSON] та прийняти у власність частку житлового будинку. Рішенням Бориспільської міської ради від 8 квітня 2019 року №265 було надано дозвіл [PERSON] діяти від імені малолітньої дочки [PERSON] при прийняті у власність частки домоволодіння та земельної ділянки від матері, а також надано дозвіл неповнолітньому [PERSON] прийняти у власність 1/2 частку домоволодіння по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] направив на адресу суду заяву (а.с.157 т.1), в якій просив розглядати справу за його відсутності, заперечував проти задоволення позову. Приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Віценко В.О. направила на адресу суду заяву (а.с.57 т.1), в якій просила розглядати справу без її участі, заперечувала проти задоволення позову. Представник Бориспільського ВМРДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) явку свого представника не забезпечив, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 7 червня 2002 року [PERSON] уклав з [PERSON] шлюб, зареєстрований у ВРАГС Бориспільського МУЮ Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження був зроблений запис №129. [INFO] у них народився син [PERSON] , а [INFO] дочка [PERSON] . 7 липня 2004 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу (а.с.42 т.2), за яким він придбав домоволодіння по [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4889846 від 29 вересня 2004 року (а.с.43 т.2). 26 квітня 2007 року [PERSON] набула право власності на домоволодіння по [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від серії [NUMBER] від 26 квітня 2007 року (а.с.45 т.2) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14388839 від 26 квітня 2007 року (а.с.46 т.2). 10 липня 2018 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір позики грошових коштів (а.с.28 т.2), який був посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №463. Відповідно до п.1 договору позивач передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 897600 гривень, що були еквівалентом 34000 доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути позивачу таку ж саму суму до 1 серпня 2018 року. Згідно з п.8 договору [PERSON] мала право на звернення стягнення на будь-яке майно [PERSON] у випадку неповернення ним позики. Факт передачі позивачем грошових коштів в означеному розмірі у володіння [PERSON] підтверджується його заявою від 10 липня 2018 року (а.с.38 т.2). В той же день [PERSON] склала та подала приватному нотаріусу Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних Н.В. заяву (а.с.35 т.2), зі змісту якої вбачається, що вона надала її чоловікові [PERSON] згоду на укладення з [PERSON] договору позики грошових коштів та підтвердила, що вказаний правочин був укладений в інтересах сім`ї. 3 серпня 2018 року [PERSON] повернув позивачу частину суми позики в розмірі 240551 гривень 06 копійок, що була еквівалентною 8906 доларів США. Ця обставина підтверджується заявою [PERSON] від 3 серпня 2018 року (а.с.12 т.1). Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 20 березня 2019 року (а.с.13-14 т.1) з [PERSON] на користь [PERSON] був стягнутий борг за договором позики грошових коштів від 10 липня 2018 року в розмірі 688077 гривень 48 копійок та пеню в розмірі 688077 гривень 48 копійок. 20 травня 2019 року [PERSON] уклав з його матір`ю [PERSON] договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Віценко В.О. за №253 (а.с.41 т.2). За цим договором [PERSON] безоплатно відчужив у власність його матері [PERSON] домоволодіння по [ADDRESS] . В той же день [PERSON] склала та подала приватному нотаріусу Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Віценко В.О. заяву (а.с.51 т.2), в якій вона надала її чоловіку [PERSON] згоду на відчуження вказаного домоволодіння. 22 травня 2019 року [PERSON] уклала з її дітьми [PERSON] та [PERSON] договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Віценко В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 274 (а.с.44 т.2). За цим договором [PERSON] безоплатно відчужила у власність її дітей [PERSON] та [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] . В той же день [PERSON] склав та подав приватному нотаріусу Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Віценко В.О. заяву (а.с.50 т.2), в якій він надав його дружині [PERSON] згоду на відчуження означеного домоволодіння. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 8 грудня 2020 року (а.с.85-86 т.1) шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , був розірваний. 29 березня 2021 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування (а.с.112 т.1), за яким вона безоплатно відчужила у власність [PERSON] 1/2 частку в домоволодінні по [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №273155783 від 3 вересня 2021 року (а.с.16-17 т.1). Спірні правовідносини є комплексними та регулюються главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України та главою 16 «Правочини» розділу IV «Правочини. Представництво» книги І «Загальні положення» ЦК України. 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а) щодо підстав для виникнення у [PERSON] грошового зобов`язання. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при поділі майна враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 ЦК України). б) щодо фраудаторності правочинів. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до п.6 ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з ч.2, ч.3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Як роз`яснив Верховний Суд в ухвалі від 24 квітня 2019 року у справі №369/11268/16-ц, цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора. Оскільки укладають договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Продовжуючи розгляд цієї ж справи, Велика Палата Верховного Суду погодилась з означеними висновками та зазначила, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК України) і недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК України). Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання в нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам) (постанови Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №405/1820/17, від 28 листопада 2019 року у справі №910/8357/18). Зокрема, боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення в нього зобов`язання з повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора (постанова Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №922/1903/18). в. норми процесуального права. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. а) щодо підстав для задоволення позову. З копії заяви [PERSON] від 10 липня 2018 року (а.с.35 т.2) вбачається, що [PERSON] позичив у позивача грошові кошти в розмірі 897600 гривень в інтересах сім`ї. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що заяву про надання її чоловіку згоди на отримання грошових коштів була написана нею внаслідок погроз [PERSON] . Достовірність цього показання спростовується заявою [PERSON] від 10 липня 2018 року (а.с.35 т.2), зі змісту якої вбачається, що вона діяла добровільно, розуміла значення своїх дій і не помилялась відносно майбутніх юридичних наслідків правочину. Крім того, [PERSON] розуміла, що визначені у договорі позики грошові зобов`язання створювали обов`язки для неї. Ці обставини свідчать про те, що на підставі ч.4 ст.65 СК України борг за договором позики грошових коштів від 10 липня 2018 року виник не тільки у [PERSON] , а також у [PERSON] . Вказаний борг був стягнутий з [PERSON] на підставі заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду від 20 березня 2019 року, тоді як договір дарування домоволодіння по [ADDRESS] був укладений 20 травня 2019 року, а договір дарування житлового будинку по [ADDRESS] 22 травня 2019 року. Про те, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду перебувала цивільна справа №359/7768/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, йому було достеменно відомо ще в жовтні 2018 року після отримання ним копії ухвали про відкриття провадження у цивільній справі та позовної заяви [PERSON] . Ця обставина підтверджується особистим підписом [PERSON] у довідковому листі до справи №359/7768/18. Зокрема, він неодноразово звертався до суду з заявами про відкладення розгляду справи від 21 листопада 2018 року, 10 грудня 2018 року, 8 січня 2019 року, 17 січня 2019 року, що містяться на аркушах вказаної справи №24, №33, №38 та №55. Крім того, 23 квітня 2019 року [PERSON] отримав копію заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду від 20 березня 2019 року, про що свідчить його особистий підпис на аркуші №77 справи №359/7768/18. Станом на день ухвалення вказаного судового рішення та вручення [PERSON] його копії [PERSON] перебувала в шлюбі з ним. Ця обставина презюмує, що [PERSON] також було відомо про стягнення боргу за договором позики грошових коштів від 10 липня 2018 року у судовому порядку. Крім того, домоволодіння по [ADDRESS] було безоплатно відчужено у власність [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , а житловий будинок по [ADDRESS] був безоплатно відчужений у власність [PERSON] та [PERSON] , які є дітьми [PERSON] та [PERSON] . Аналіз наведених обставин свідчать про недобросовісну поведінку [PERSON] та [PERSON] , що полягає у зловживанні правом, спрямованому на позбавлення [PERSON] можливості в майбутньому задовольнити свої майнові вимоги за рахунок майна боржників. Зокрема, про те, що позивач має право звернути стягнення на будь-яке майно [PERSON] та [PERSON] , їм було відомо навіть в день укладення договору позики грошових коштів від 10 липня 2018 року зі змісту п.8 цього договору. З огляду на це суд висновує, що з метою відновлення справедливості, правопорядку та майнових прав позивача належить визнати недійсними договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, укладений 20 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , та договір дарування житлового будинку, укладений 22 травня 2019 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] б) оцінка доказів, поданих відповідачами. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що у 2018 році він та його знайома [PERSON] продали [PERSON] дві земельні ділянки за 18000 доларів США та 16000 доларів США, оформивши генеральні довіреності на позивача. Однак [PERSON] не змогла їх продати та почала примушувати [PERSON] повернути їй грошові кошти в загальному розмірі 34000 доларів США за дві земельні ділянки. Під її примусом він був вимушений підписати договір позики, хоча насправді 10 липня 2018 року [PERSON] не отримував від позивача грошові кошти. [PERSON] повернула йому генеральні довіреності. В подальшому одна земельна ділянка була продана, тому він зміг повернути [PERSON] частину грошових коштів у розмірі 9000 доларів США. [PERSON] не було відомо про існування судового рішення про стягнення з нього боргу, а домоволодіння по [ADDRESS] він відчужив у власність матері [PERSON] у зв`язку з тим, що цей об`єкт нерухомого майна був побудований нею та рідною тіткою [PERSON] . Крім того, в період погіршення сімейних відносин [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди, що житловий будинок по [ADDRESS] буде відчужений їх дітям. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала суду аналогічні показання, а також повідомила про те, що вона не була обізнана про існування у [PERSON] боргу по сплаті грошових коштів на користь [PERSON] . Крім того, в матеріалах справи міститься довіреність від 29 листопада 2017 року (а.с.121 т.1), зі змісту якої вбачається, що [PERSON] уповноважував [PERSON] розпоряджатись земельною ділянкою з кадастровим номером 3220887601:01:024:0049, розташованою по [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що ні [PERSON] , ні [PERSON] не оспорюють дійсність договору позики грошових коштів від 10 липня 2018 року, обставини укладення цього договору не стосуються предмету доказування. Тому показання [PERSON] та [PERSON] в частині безгрошовості позики та примусу під час укладення договору, а також копія довіреності від 29 листопада 2017 року не є належними доказами. Показання [PERSON] та [PERSON] в частині обставин, що їм нібито не було відомо про судове рішення про стягнення боргу за договором позики, є недостовірними, оскільки вони спростовуються письмовими доказами, покладеними в основу цього рішення суду на підтвердження фраудаторності оспорюваних договорів. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON] припинив проживати однією сім`єю навесні 2019 року. Достовірність цих показань спростовується тим, що з позовом про розірвання шлюбу [PERSON] звернулась до суду лише у вересні 2020 року, тобто вже після стягнення з [PERSON] боргу за договором позики та відчуження спірних домоволодінь. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в пункті 32 постанови від 3 липня 2018 року у справі №917/1345/17 преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. В матеріалах цивільної справи міститься копія рішення Бориспільського міськрайонного суду від 12 серпня 2021 року (а.с.89-90 т.1), яким [PERSON] було відмовлено у визнанні недійсним договору дарування житлового будинку по [ADDRESS] у зв`язку з тим, що фіктивність правочину не була доведеною. Натомість, у пред`явленому позові, що є предметом цього судового провадження, підставою для оспорювання дійсності договорів дарування об`єктів нерухомого майна, зокрема житлового будинку по [ADDRESS] , є фраудаторність, а не фіктивність правочинів. Ця обставина свідчить про те, що мотивувальна частина рішення Бориспільського міськрайонного суду від 12 серпня 2021 року не містить преюдиційних фактів. Визнання оспорюваних правочинів недійсними з підстав фраудаторності не є способом перегляду судового рішення про відмову у визнанні одного з цих правочинів недійсним з підстав фіктивності. 6. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції від 10 листопада 2021 року (а.с.1 т.1) вбачається, що при пред`явленні позову [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1816 гривень. Позов, пред`явлений нею, задоволений повністю, а тому з відповідачів на користь [PERSON] слід примусово стягнути понесені витрати на оплату судового збору з кожного по 454 гривні 00 копійок (1816 : 4).

Outcome: approved