Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в смт. Приазовське Мелітопольського району Запорізької області. Свої вимоги мотивує тим, що вона є внутрішньо переміщеною особою від 29 червня 2022 року та є донькою [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в смт. Приазовське Мелітопольського району Запорізької області, про що 26 вересня 2022 року КНП «Приазовським центром первинної медико-санітарної допомоги» видано лікарське свідоцтво про смерть (остаточне) № 71, складене за формою № 106/о, в якому вказано, що смерть настала вдома 24 вересня 2022 року внаслідок хронічної серцевої недостатності та ішемічної хвороби серця. 02 жовтня 2022 року Сімферопольським районним відділом РАЦС № 3 Департаменту РАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим видано довідку про смерть № С-01743, де зазначено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в смт. Приазовське Мелітопольського району Запорізької області, причина смерті: хронічна серцева недостатність 150,9, ішемічна хвороба серця 125 та складено відповідний актовий запис № 170229910003101131003 від 02 жовтня 2022 року. Заявниця також зазначає, що на сьогоднішній день смт. Приазовське Мелітопольського району Запорізької області є тимчасово окупованою територією України. Вказані вище лікарське свідоцтво про смерть та довідка про смерть, які видані на тимчасово окупованій території України, є недійсними і не можуть бути підставою для реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану в позасудовому порядку. Оскільки встановлення факту смерті [PERSON] необхідно їй для отримання свідоцтва про смерть відповідно до законодавства України, для попередження виникнення в майбутньому юридичних наслідків майнового, особистого немайнового характеру та для прийняття спадщини, тому звернулася до суду з цією заявою. Згідно з ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми в своїй сукупності, суд дійшов такого висновку. Так, матеріалами справи доведено, що [PERSON] , помер [INFO] в смт. Приазовське, у віці 74 роки внаслідок хронічної серцевої недостатності 150,9, ішемічна хвороба серця 125, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть (остаточне) № 71, складене КНП «Приазовським центром первинної медико-санітарної допомоги» за формою № 106/о, та копією довідки про смерть № С-01743, виданої 02 жовтня 2022 року Сімферопольським районним відділом РАЦС № 3 Департаменту РАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим. Суд вважає, що встановлення факту смерті [PERSON] впливає на права [PERSON] (у зв`язку з реєстрацією шлюбу [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] ) та має юридичне значення, відтак заявниця має право на звернення до суду із цією заявою. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів, що закріплено ч. 2 ст. 319 ЦПК України. Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні з 24.02.2022 введений воєнний стан строком на 30 діб. Також Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 та № 259/2022 від 18.04.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 26.03.2022 та з 25.04.2022 відповідно строком на 30 діб. Крім цього, Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 26.05.2022 строком на 90 діб. Крім цього, Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 23.08.2022 строком на 90 діб. Згідно з абзацом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Суд зазначає, що на час ухвалення рішення смт. Приазовське входить в перелік тимчасово окупованих територій, що визначені Верховною Радою України, та ведення активних бойових дій, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на території смт. Приазовське в період смерті [PERSON] є загальновідомим фактом, який, згідно з ч. 3 ст. 82 ЦПК України, не потребує доказування. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, де ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Як зазначено у вказаному вище Інформаційному листі, такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, при ухваленні рішення суду документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, беруться до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку. З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що надана в якості доказу копія лікарського свідоцтва про смерть та довідка про смерть, які хоча і не є документами встановленої форми про смерть, водночас вважаються доказом, який достовірно свідчить про смерть особи у певний час і за певних обставин, а саме в смт. Приазовське, оскільки судом не встановлено іншого. Враховуючи досліджені докази, суд дійшов висновку про те, що за заявою [PERSON] є всі підстави для встановлення факту смерті[PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в смт. Приазовське Мелітопольського району Запорізької області, оскільки такий факт має для заявниці юридичне значення та необхідний для реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть [PERSON] . Іншого порядку, ніж судовий, для встановлення згаданого факту немає. Рішення суду про встановлення факту смерті є підставою для видачі відповідного свідоцтва про смерть. Рішення підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: approved