Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим було укладено кредитний договір №25825093, надано кредитні кошти в розмірі 109356,76грн. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 17.10.2019 має заборгованість у розмірі 113882,91грн, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 26976,78грн; заборгованість за процентами - 65970,92грн; заборгованість по комісії - 14596,45грн; штрафні санкції - 6338,76грн. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 28.10.2021, заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06.09.2021 по справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором- скасовано та призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до заяви відповідачки [PERSON] про скасування заочного рішення від 06.09.2021 вбачається, що відповідачка заперечує проти вимог позову з таких підстав. В позовній заяві позивачем не зазначено, яким чином та виходячи з чого нарахована заборгованість за процентами у розмірі 65970,92грн. Банк звернувся до приватного нотаріуса та отримав виконавчий напис, саме на вказану суму заборгованості. Зазначила, що за захистом свого права вона звернулась до Подільського районного суду м.Києва, однак результату ще не має. В судове засідання представник позивача - Кущ Я.В. не з`явився, до суд надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не з`являлись. До суду неодноразово надходили клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату, з посиланням на воєнний стан в Державі, що з`явитися не зможе, оскільки заходиться за межами м.Києва. Також кожне клопотання містить посилання на те, що відповідачка заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та у випадку не задоволення клопотання про перенесення, просить взяти до уваги, що в позовній заяві позивачем не зазначено, яким чином та виходячи з чого нарахована заборгованість за процентами у розмірі 65970,92грн, заборгованість по комісії в розмірі 14596,45грн та штрафні санкції в розмірі 6338,76грн. Також вважає, до позовної заяви не додано жодного розрахунку вказаних нарахувань. Банк звернувся до приватного нотаріуса та отримав виконавчий напис, саме на вказану суму заборгованості. Зазначила, що за захистом свого права вона звернулась до Подільського районного суду м.Києва про скасування виконавчого напису, однак результату ще не отримала. Так, 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. За загальним правилом при вирішенні питання щодо можливості відкладення розгляду справи в період дії воєнного стану на підставі поданої учасниками судового процесу заяви суд залежно від інтенсивності бойових дій на певній території, загальної воєнної ситуації як в країні, так і в певному регіоні, де знаходиться суд, або учасник справи (його представник), поведінки суб`єктів владних повноважень, що мають компетенцію в сфері повідомлень щодо ризиків перебування на певній території (об`єкті нерухомості) та інше, має дотримуватися балансу між безпекою суддів, працівників апарату, учасників справи та дотриманням процесуальних прав учасників справи і засад судочинства. При цьому врахуванню підлягають попередня поведінка учасника справи, можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, можливість прибути у судове засідання та скористатися правом участі в судовому засіданні в режимі відео конференції (позиція відповідає Постанові Верховного Суду від 14.07.2022 у справі 260/4504/20). На сайті Деснянського районного суду міста Києва опублікуванні рекомендації щодо роботи суду в умовах воєнного стану, з яких вбачається, якщо за об`єктивних обставин учасник провадження не може прибути в судове засідання суд може допустити участь такого учасника в режимі відеоконференції за допомогою будь-яких інших технічних засобів, в тому числі і власних. Однак до суду від відповідачки заяв/клопотань про участь в режимі відеоконференції за допомогою будь-яких інших технічних засобів в тому числі і власних не надходило. Отже враховуючи, що Деснянський районний суд міста Києва знаходиться в населеному пункті, де активні військові дії не ведуться, продовжує свою роботу відповідно до встановленого графіку, надавши відповідачу достатньо часу (з 28.10.2021, ухвала про скасування заочного рішення) для висловлення своїх аргументів в письмових заявах, обґрунтувавши свою позицію щодо предмету спору, однак відповідачка не скористались цивільно-процесуальними приписами і до суду ані відзиву, ані будь-яких інших документів, доказів для захисту своєї позиції не направила. До того ж, в умовах воєнного стану гарантоване Конституцією України право на судовий захист не припиняється та не обмежується, проте може здійснюватися з певними особливостями. А тому клопотання відповідачки [PERSON] про відкладення розгляду справи не підлягає до задоволення, суд вважає, що таке клопотання не містить належного обґрунтування, не підкріплено доказами, а спрямоване лише на затягування розгляду справи по суті. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. 09.12.2013 між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №25825093, відповідно до якого Банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 34001,00грн, на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за наданням Банком Позичальнику пакету послуг по видачі кредиту та повернути кредит Банку в порядку та у строки, обумовлені цим договором. Пунктом 1.2. кредитного договору №25825093 від 09.12.2013 визначено, кредит надається позичальнику на наступні цілі: на спожиті потреби на розсуд позичальника, частина для оплати суми страхового платежу згідно договору страхування життя №С25825093 укладеного 09 грудня 2013 року з ЧАО "УАСК" АСКА-Жизнь". Пунктом 1.3.кредитного договору №25825093 від 09.12.2013 визначено, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою і становить 12,00% річних. Проценти сплачуються Позичальником в порядку і на умовах, визначених цим договором. Пунктом 1.5. кредитного договору №25825093 від 09.12.2013 визначено, кредит надається позичальникові строком на 36 місяців до 2016-12-09. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України регламентує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Банком зобов`язання за договором виконались, а відповідач порушила умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконала взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовилась від виконання договірних зобов`язань. Посилаючись на те, що неналежно відповідач виконує взяті на себе зобов`язання, позивач просив стягнути з неї заборгованість в сумі 113882,91грн, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 26976,78грн; заборгованість за процентами - 65970,92грн; заборгованість по комісії - 14596,45грн; штрафні санкції - 6338,76грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Згідно статей 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме в розмірі 113882,91грн, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 26976,78грн; заборгованість за процентами - 65970,92грн; заборгованість по комісії - 14596,45грн; штрафні санкції - 6338,76грн. Вказаний розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками, які у суду не викликають сумнівів. Оскільки зразок документу «розрахунок заборгованості» нормативно-правовим актам Національним Банком України не затверджувався, розробка такого роду документу віднесена до компетенції кожної банківської установи. Отже наданий розрахунок заборгованості є формою, встановленою Банком, мета якого - фіксування кредитної заборгованості клієнта-боржника. Однак суд зауважує, що відповідачка [PERSON] не була позбавлена можливості надати свої докази відносно суті заявлених вимог, зокрема надати власний розрахунок заборгованості. Жодних доказів щодо не правомірного розміру заборгованості, порядку її нарахування, відповідачем протягом розгляду справи до суду не надано. Також відповідачкою не надано суду власного розрахунку з обґрунтуванням сум, погашених в рамках кредитного договору та тих, що залишилися не сплаченими. Також судом враховується, що підписавши кредитний договір відповідачка посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Отже, відповідачем вказаний розрахунок жодними доказами не спростований та доказів на підтвердження належного виконання вимог договору з боку відповідачки суду надано не було. До того ж судом установлено, що в жовтні 2022 року Банк направив до Подільського районного суду м.Києва, заяву про визнання позовних вимог [PERSON] у справі №758/9238/19 в повному обсязі щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що підтверджується самою заявою від 30.09.2022 та електронною роздруківкою. Тому суд вважає, що подання до суду позову Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не суперечить чинному законодавству України. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, тому суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, що дає підстави для задоволення в повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 1921,00грн.

Outcome: approved