Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

Позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 06.05.1995 відділом реєстрації актів громадського стану Ватутінського району м. Києва між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано шлюб, актовий запис № 573. Після укладення шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] ». Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей. На даний час старша дитина досягла повноліття. Неповнолітньою є спільна дитина [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу подружнє життя не склалося. З квітня 2022 не проживають разом з відповідачем, а спільна неповнолітня дитина проживає разом з позивачем. З цього часу відповідач кошти на утримання дитини не надає. Домовитися про добровільну сплату аліментів на утримання неповнолітньої доньки не вдалося. Відповідач, як батько дитини, не бажає приймати участі у її утриманні. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхньої спільної доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 31.10.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. В судове засідання позивач не з`явилася про час та місце слухання повідомлена належним чином, причин не явки суду не повідомила, в той же час надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити повністю. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин не явки суду не повідомив. 29.11.2022 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому він зазначає проте, що не заперечує проти стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , у розмірі 1/4 частки від його заробітної плати, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до настання повноліття дитини. Місячна заробітна плата його становить 6 146,37 грн. про що свідчить довідка., іншого доходу він не має. На забезпеченні у нього ще знаходяться батьки пенсіонери та старша дочка з дитиною. Враховуючи обставини справи та надання відповідачем письмових пояснень, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні також встановлено, і даний факт визнано відповідачем, що малолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач в добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач у відзиві не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходів), щомісячно. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, малолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідачем до відзиву не надано жодних доказів на підтвердження надання ним будь-якої допомоги на утримання дитини. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Відповідач є працездатним, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Також, суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Суд керується виключно інтересами дитини та вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини, а тому задовольняє позовні вимоги. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 26.10.2022 року. Відповідно до ст.1411 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved