Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" з наступними вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] 150 228 грн 00 коп. страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника; 10 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. На обґрунтування позовної заяви представник позивача [PERSON] зазначив, що 02.11.2019 близько 17:00 години на автодорозі "Харків-Павлоград" поблизу с. Таранівка Чугуївського (колишнього Зміївського) району Харківської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки "ВАЗ 21093", реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , скоїв наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] . Внаслідок цієї ДТП [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув, чим позивачу була спричинена матеріальна шкода, яка виявилася у втраті позивачем годувальника. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у відповідача, відповідно до полісу АМ/5245113, що діяв станом на дату спричинення шкоди. Відносини відповідача та особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність за спричинену шкоду третім особам, регулюються спеціальним законом, а саме Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", про що зазначено у останньому абзаці, що передує Розділу 1 цього закону. Також цим Законом врегульовані відносини між позивачем, як потерпілою особою в розумінні даного закону (п. 1.3 ч. 1 ст. 1), та відповідачем, як страховиком в розумінні цього Закону (п. 1.2 ч. 1 ст. 1). Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, смерть потерпілого настала на місці дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Отже, саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду, завдану ними в розумінні ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Предметом розгляду дорожньо-транспортної пригоди є виключно дії учасників дорожнього руху (водіїв, пішоходів, пасажирів), які мали місце під час руху транспортного засобу, внаслідок якого було завдано шкоди. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 10.08.2021, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 10.12.2021, було задоволено позовну заяву [PERSON] , стягнуто з АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" на його користь 16 692 грн 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого. На день настання страхового випадку статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4 173 грн 00 коп. Отже, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою позивачем годувальника, відповідно до Закону № 1961-ГV, становить 150 228 грн 00 коп. (36 : 1/1 х 4 173 грн 00 коп. = 150 228 грн 00 коп.) Позивач є особою, яка, за життя свого сина, був на його утриманні та мав право на утримання, оскільки досяг пенсійного віку з квітня 1999 року та відноситься до непрацездатних осіб, а тому підпадає під дію пункту 2 частини 1 статті 1200 ЦК України. Факт досягнення пенсійного віку позивачем підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , виданим 06.04.1999. Крім цього, Актом про засвідчення факту перебування на утриманні встановлено, що [PERSON] потребував утримання та перебував на утриманні у свого сина [PERSON] . Мати загиблого - [PERSON] померла [INFO] . Загиблий [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який був розірваний 26.09.2008. 30.04.2020 відповідачу було подано через представника Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, Заяву на виплату страхового відшкодування моральної шкоди від 26.04.2020 з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, в розмірі 150 228 грн 00 коп. Заяви на виплату, окрім обґрунтування вимог до страховика, містили і відомості про визначення їх розміру. Подана заява на виплату страхового відшкодування містить необхідну інформацію, що визначена ч. 35.1 ст. 35 Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ", а також до неї були додані необхідні документи, що визначені ч. 35.2 ст. 35 цього Закону для підтвердження заявленої вимоги. Листом № 15-05/2 від 15.05.2020 відповідач повідомив представника позивача про те, що "В даний час АТ "СК "МЕГА - ГАРАНТ" аналізує можливість визнання події ДТП, про яку повідомив [PERSON] , страховим випадком за полісом АМ5245113." Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ", не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування відповідач був зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Тобто норми ч. 36.2 ст. 36 Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ" чітко покладають обов`язок на страховика в межах 90 днів прийняти вмотивоване рішення про виплату страхового відшкодування, про зупинення перебігу 90-денного строку або про відмову у виплаті виключно з підстав, що визначені у ст. 32 та/або ст. 37 Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ". 15.08.2020 минув строк 90 днів для здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування у відповідності до п. 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Проте рішення, передбачене п. 36.2 ст. 36 цього Закону, відповідачем прийняте не було. Станом на дату звернення з цим позовом до суду, відповідач не виконав покладені на нього Законом України "Про ОСЦПВВНТЗ" обов`язки і не виплатив страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника. З цих підстав заявлено позов про стягнення з відповідача страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, в розмірі 150 228 грн 00 коп. На обґрунтування вимог щодо витрат на правову допомогу послався на складність справи та її важливе значення для позивача. До матеріалів справи приєднано Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 16.04.2020, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Автопоміч", детальний розрахунок робіт (наданих послуг) від 06.05.2021, виконаних для надання правничої (правової) допомоги адвокатом на виконання договору про надання правової допомоги. Вартість однієї години роботи адвоката відповідно до узгодженого сторонами Додатку № 1 до Договору становить 1 000 грн 00 коп. За змістом Детального розрахунку робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої допомоги вбачається, що адвокатське об`єднання "Автопоміч" надавало позивачу правову допомогу, що узгоджується із обов`язками, визначеними Договором про надання правової допомоги, пов`язаної з: наданням консультацій та правового аналізу наявних у клієнта доказів (документів); опрацюванням законодавчої бази, що регулює відносини між позивачем та відповідачем; формування правової позиції по веденню справи та вибір стратегії; аналізом судової практики; написанням, підготовкою, копіюванням та надсиланням позовної заяви з додатками в суд. Загальна кількість витраченого часу на надання правової допомоги замовнику становить 07:00 години, відповідно вартість наданих послуг, при вартості однієї нормою години в розмірі 1 000 грн 00 коп., становить 7 000 грн 00 коп. В подальшому під час розгляду справи в суді позивач очікував понести витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп. у зв`язку із розглядом справи. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 01.06.2022 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 24.06.2022. 24.06.2022 за клопотанням представника відповідача [PERSON] відкладене підготовче засідання. 25.08.2022 підготовче засідання відкладене у зв`язку з неявкою представника відповідача [PERSON] без повідомлення причин. 30.08.2022 підготовче засідання відкладене, частково задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] , продовжено строк підготовчого провадження та строк подання відзиву на позовну заяву, відмовлено у відкладенні розгляду справи до закінчення воєнного стану, запропоновано представнику відповідача [PERSON] взяти участь у підготовчому засіданні та судових засіданнях розгляду справи у режимі відеоконференції. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04.10.2022 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.10.2022. 21.10.2022 судовий розгляд відкладено у зв`язку неявкою представника відповідача. 01.12.2022 представник позивача [PERSON] , із застосуванням засобів електронного зв`язку, подав заяву, в якій просив розглянути справу за його та позивача відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. 01.12.2022, 15.12.2022 судовий розгляд не відбувся, у зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні суду. 23.01.2023 представник позивача [PERSON], який взяв участь у судовому розгляді в режимі відеоконференції, підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Водночас, представник позивача повідомив, що відсутні докази розміру доходів позивача, а також його загиблого сина [PERSON] , а також і докази про надання останнім матеріального утримання своєму батькові. Проте вважав, що ці обставини не мають значення для вирішення справи по суті, оскільки підставою для відшкодування шкоди батькові, що досяг пенсійного віку, є право на утримання від сина, яке у позивача на час смерті сина існувало. Представник належним чином повідомленого відповідача повторно в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв по суті спору не подавав, про причини повторного неприбуття на судове засідання не повідомив. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.) У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, тому здійснив заочний розгляд справи та вирішив спір по суті за відсутності представника відповідача. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі відомостей, повідомлених представником позивача у позовній заяві, а також відомостей, що містяться у письмових доказах, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 02.11.2019, приблизно о 17:15 годині в районі 23 км +700 м автодороги "Харків - Павлоград", відбувся наїзд автомобілем ВАЗ - 21093, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався від с. Таранівка в напрямку смт Первомайського Чугуївського (колишнього Зміївського) району Харківської області, на велосипедиста [PERSON] , який рухався в попутному для нього напрямку без освітлювальних приладів, внаслідок чого останній загинув на місці ДТП. 03.11.2020 відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019220000001574 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України - копія Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019220000001574, дата реєстрації провадження 03.11.2020 (а. с. 20, 21). Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ/5245113, який діяв на момент настання ДТП станом на 02.11.2019, ліміт відповідальності на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 200 000 грн 00 коп. (а. с. 48). З повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 26.04.2020, заяви на виплату страхового відшкодування від 26.04.2020, вбачається, що представник за довіреністю [PERSON] повідомив відповідача про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 02.11.2019 близько 17:00 годині на автодорозі "Харків-Павлоград" поблизу с. Таранівка, та внаслідок якої [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер, а також звернувся до відповідача з проханням виплатити страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника (для батьків) в сумі 149 924 грн 00 коп. (а. с. 17-19). Факт дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобіля "ВАЗ 21093", реєстраційний номер [NUMBER] , в наслідок якої від отриманих травм на місці дорожньо-транспортної пригоди помер [PERSON] підтверджується висновком експерта № 12-17/270-Зм/19 від 12.12.2019 та висновком експерта № 7/481СЕ-20 від 06.04.2020, свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] (а. с. 22-28, 29-34, 36-37, 86-87). Згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 35). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] (а. с. 38-39). Зі свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 195 (а. с. 40-41). Позивач [PERSON] з квітня 1999 року досяг пенсійного віку та відноситься до непрацездатних осіб, що підтверджується пенсійним посвідченням Серії [NUMBER] (а. с. 42). З Акта про засвідчення факту перебування на утриманні, копії паспорта Серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , який проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , потребував утримання, оскільки його дохід був меншим, ніж необхідні витрати, та фактично перебував на утриманні свого сина [PERSON] , [INFO] , який надавав йому матеріальну підтримку в грошовій та натуральній формі, що підтверджують родичі, сусіди, соціальні працівники, медичні працівники, дільничний інспектор поліції (а. с. 43-45). З листа голови правління АТ "СК "Мега-Гарант" Погорєлової Н. В. № 15-05/2 від 15.05.2020, вбачається, що [PERSON] повідомив страхову компанію про настання 02.11.2019 події ДТП за участю автомобіля "ВАЗ 21093", реєстраційний номер [NUMBER] , під його керуванням, та [PERSON] , зазначене повідомлення АТ "СК "Мега-Гарант" отримали 11.11.2019. Також повідомлено, що АТ "СК "Мега-Гарант" аналізує можливість визнання події ДТП, про яку повідомив [PERSON] , страховим випадком за полісом № АМ/5245113. Відмовлено у наданні звіту про вжиті страховою компанією дії (а.с. 48, 49-50). Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 10.08.2021, залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 10.12.2021, задоволено позов [PERSON] та стягнуто з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" на користь [PERSON] 16 692 грн 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого [PERSON] (а. с. 51-62, 63-75). Статтею 1 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровою, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоровою, майну третьої особи. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначена норма права за способом викладення змісту містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Згідно з ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Поняття "непрацездатні громадяни" надається у статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Оскільки позивач [PERSON] з квітня 1999 року досяг пенсійного віку, відноситься до непрацездатних осіб та мав право на утримання від свого сина [PERSON] , [INFO] , а обов`язок останнього надавати утримання непрацездатному батькові регламентовано статтею 202 Сімейного кодексу України, слід дійти висновку, що позивач має право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника. Враховуючи, що матеріали справи не містять даних про те, що загиблий працював та отримував заробітну плату або інший дохід, розмір відшкодування визначити відповідно до ч. 2 ст. 1195 ЦК України, якою передбачено, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік" від 23.11.2018 розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 4 173 грн 00 коп. Виходячи з цього, розмір страхового відшкодування матеріальної шкоди, що проявилася у втраті годувальника, становить - 150 228 грн 00 коп. (4 173, 00 х 36). Зазначена сума страхового відшкодування в досудовому порядку по пред`явлених позивачем до відповідача вимогах за спричинену позивачу матеріальну шкоду, що проявилася у втраті годувальника, на дату складення позову та на час судового розгляду не виплачена. Кількість осіб, які претендують на виплату страхового відшкодування за спричинену матеріальну шкоду, що проявилася у втраті годувальника, становить одна особа. За таких обставин, позовна заява [PERSON] є обґрунтованою, підтверджена належними і допустимими доказами та підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з положеннями частини 6 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1 502 грн 28 коп., від сплати якого звільнений позивач на підставі пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". Щодо понесених витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в пункті 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, пункті 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених позивачем витрат по оплаті правової допомоги надано копію Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги укладений 16.04.2020 між Адвокатським об`єднанням "Автопоміч" в особі керуючого партнера Мелех Д. О. та Яценко Б. О. (а.с. 80-82); копію Додатку № 2 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 16.04.2020 (а.с. 83); копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 033, виданого 31.10.2013 (а.с. 78); копію ордеру серії ВС № 1143997 від 27.05.2022 (а.с. 79); копію детального розрахунку робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 24.05.2022, відповідно до якого вартість наданих послуг становить 10 000 грн. (а.с. 84). Зазначений розмір витрат на правову допомогу є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача вказану суму на відшкодування витрат по оплаті правової допомоги адвоката.

Outcome: approved