Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-03 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Позов мотивує тим, що З 17.06.2003р. по 21.08.2009р. вона, позивачка, перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Зазначає, що в шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від\~05 грудня 2017 року вирішено стягувати з відповідача на її, позивачки, користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1200 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до його повноліття, починаючи з 10.10.2017 року. На даний час їхньому сину виповнилось 18 років, та він навчається за денною формою навчанні у Відокремленому структурному підрозділі Фаховий коледж інформаційних технологій Національного університету Львівська політехніка (ЗВО І рівня акредитації) з 01 вересня 2019 року, де закінчує навчання 30.06.2023 року і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги батька. Зазначає, що відповідач відмовляється в добровільній формі сплачувати аліменти на утримання сина, а тому вона, позивачка, змушена звертатися до суду. Просить врахувати, що відповідач є молодою та працездатною особою, інших утриманців, крім спільного сина в нього нема, а тому має змогу утримувати його. Де і ким на даний час працює відповідач їй, позивачці, не відомо. Відповідно до ч.1 ст.200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України. Крім того, позивачка вказує, що не має змоги самостійно утримувати сина, оскільки є інвалідом другої групи, та проходить реабілітацію після перенесеної онкологічного захворювання. Відтак, просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот гривень) 00 коп. щомісячно, починаючи стягувати від дня подання позову до суду і до досягнення сином двадцяти трьох років. Відповідно до ч.5 ст.278 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ч.8 цієї статті визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідачем скеровано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позов визнє частково та готовий виплачувати аліменти в розмірі 1 300 (одна тисяча триста) гривень 00 коп. до досягнення сином 23 річного віку, завершення навчання чи відрахування із навчального закладу, в залежності, що настане швидше. При цьому, будь - яких документів в спростування розміру аліментів, яку позивачка просить стягнути з відповідача, суду не надав. \~ У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2017 року у цивільній спраіві №462/4731/17 стягнено з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1200 (одна тисяа двісті) гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до його повноліття, починаючи з 10.10.2017 року. Зокрема, даним рішенням суду встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому щлюбі до 21 серпня 2009 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] . Відтак, в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням у цивільній справі №462/4731/17 щодо перебування позивачки та відповідача у шлюбі та наявності у сторін спільного сина, не потребують доказування у розглядуваній справі. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №94943 Львівської міської територіальної громади від 25.05.2022р. позивачка та третя особа зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки №102, виданої 27.04.2022р. завідувачем Відокремленого структурного підрозділу "Фаховий коледж інформаційних технологій Національного університету "Львівська політехніка" І. Тибель, [PERSON] , навчається за денною формою у Відокремленому структурному підрозділі "Фаховий коледж інформаційних технологій Національного університету "Львівська політехніка" (ЗВО І рівня акредитації) з 01 вересня 2019р. на денній формі навчання, закінчує навчання 30 червня 2023р. Згідно з ч. 2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст.\~200\~СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~ стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~ наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~ наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав;\~ доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Вирішуючи питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , суд враховує, що позивачка є інвалідом другої групи загального захворювання, в підвердження чого долучила відповідні медичні документи, визнання відповідачем у відзиві частково позовних вимог. Суд враховує те, що жодною із сторін у справі не надано будь - яких доказів, які підтверджують офіційне працевлаштування та дохід як позивачки, так і відповідача, наявність чи відсутність права власності на майно, перебування на утриманні як в позивачки, так і у відповідача інших осіб. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, суд виходить з того, що спільний син сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, ураховує обов`язок обох батьків у наданні матеріальної допомоги дитині на час її навчання. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»\~установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень; працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривень. Отже, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, в даній справі суд виходить з того, що позивачем доведено, досягнення сином віку, який перевищує 18 і є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, однак не доведено, наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу в розмірі 3500 грн. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні розміру аліментів у даному провадженні суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений законом станом на час розгляду справи, потребу сина сторін в матеріальній допомозі, матеріальне становище сторін, а також інші обставини, які мають значення для справи, зокрема, часткове визнання відповідачем позовних вимог. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2\~Постанови пленуму\~Верховного суду\~України №\~14\~від 18\~грудня 2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved