Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-28 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В заяві вказала, що вона народилась [INFO] в с. Спаське Мілославського району Рязанської області. У віці 4 років у 1960 році вона разом з батьками приїхала на територію України в м. Лубни де і проживала постійно до даного часу, з того часу і по сьогоднішній день вона нікуди не виїжджала за межі України. В період з 02.01.1975 року по 17.05.1996 року вона працювала копіювальником на Лубенському верстатобудівному заводі «Комунар», який було потім перейменовано у ВАТ «Шліфверст», ПАТ «Шліфверст», ПрАТ «Шліфверст». У 1975 році в м. Лубни Полтавської області у неї народився син [PERSON] , [INFO] . Згодом у неї народився син [PERSON] , [INFO] . На той час вона проживала за адресою [ADDRESS] . Але, більше двадцяти років тому в її квартирі сталася пожежа і всі її документи, в тому числі і паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року згоріли. Паспорт громадянина України вона не оформила, оскільки у неї не було паспорта старого зразка та свідоцтва про шлюб, які згоріли під час пожежі, тому були проблеми з відновленням документів, а в той час вона зловживала алкогольними напоями, тому не займалась відновленням документів. Дані про реєстрацію її місця проживання за адресою: [ADDRESS] у Житлово-експлуатаційному управління не збереглися. Останні двадцять років вона проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . В даний час вона вже має пенсійний вік, але не можу оформити пенсію, оскільки у неї немає паспорта. При зверненні до Лубенського відділу УДМС України в Полтавській області з питанням видання їй паспорта громадянина України на підставі втраченого паспорта колишнього СРСР отримала відмову, їй рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Факт її постійного проживання на території України в м. Лубни станом на 24.08.1991 року та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України», а саме 13 листопада 1991 року підтверджується записами в її трудовій книжці про безперервний стаж роботи у період з 02.01.1975 року по 17.05.1996 року на Лубенському верстатобудівному заводі «Комунар», який було потім перейменовано у ВАТ «Шліфверст». На підставі вищевикладеного, заявник прохає суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України», а саме 13 листопада 1991 року. В судове засідання заявник [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги заяви підтримують, прохають їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Полтавській області Чеберяк С.М. в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справа за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України (після внесення змін Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 року ч.2 ст.315 ЦПК України) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень вказаної статті та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відповідно до п. 7 розділу ІІ «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року. У п. 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Ст. 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або мають посвідчення біженця чи документ, що підтверджує надання притулку в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] в с. Спаське Мілославського району Рязанської області, що підтверджується довідкою Державної міграційної служби №5330-670/5330-22 від 01.07.2022, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.08.1956 року (а.с. 6, 8). У заявника [PERSON] [INFO] в м. Лубни Полтавської області народився син [PERSON] , а [INFO] в м. Лубни Полтавської області народився син [PERSON] , згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 04.06.1975 року та серії [NUMBER] від 30.10.1986 року. (а.с. 10-11) Згідно акту від 04.08.2022 року [PERSON] , [INFO] , дійсно останні 20 років проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. (а.с. 12). В період з 02.01.1975 року по 17.05.1996 року [PERSON] , [INFO] , працювала у Лубенському верстатобудівному заводі «Комунар» на посаді копіювальник. В подальшому Лубенський верстатобудівний завод «Комунар» перейменовано у ВАТ «Шліфверст», ПАТ «Шліфверст», ПАТ «Шліфверст», що підтверджується довідкою ПАТ «Шліфверст» №47/07 від 04.07.2022 року. (а.с. 13). Крім того, даний факт також підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] дата заповнення 07.01.1975 року, видана [PERSON] , [INFO] , згідно якої остання в період з 02.01.1975 року по 17.05.1996 року працювала у Лубенському верстатобудівному заводі «Комунар» на посаді копіювальник. 11.11.2000 року [PERSON] призначено виплату допомоги по безробіттю згідно ст. 29 п. 1 п.п. «б» Закону України «Про зайнятість населення». (а.с. 14) Факт постійного проживання [PERSON] на території України також підтверджується довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера від 13.10.2000 року, згідно якої [PERSON] одержала ідентифікаційний номер - [NUMBER] . Дата занесення до Державного реєстру фізичних осіб - 07.05.1997 року. (а.с. 9) Відповідно до листа Лубенського відділу УДМС України в Полтавській області №1124/5330-22 від 05.10.2022 року, заявник дійсно зверталась до даної установи із заявою щодо видачі паспорта громадянина України, однак отримала відмову у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують громадянство України або факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року (а.с. 7) Разом з тим, як встановлено з акту від 04.08.2022 року [PERSON] , [INFO] , дійсно останні 20 років проживає за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, враховуючи те, що без встановлення факту постійного проживання на території України заявник не може отримати паспорт громадянина України, вона в повному обсязі обґрунтувала свої вимоги та підтвердила їх доказами, за приписами п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved