Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив, що його сину [PERSON] , який помер [INFO] , належала Ѕ частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина на усе належне йому майно, в тому числі й на зазначену частку домоволодіння, у зв`язку з чим позивач у встановлений законом строк звернувся до Володимир-Волинської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В даний час виникла необхідність оформити право власності на спадкове майно, однак державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з ненаданням ним оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, внаслідок чого позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. В ході розгляду справи позивачу стало відомо, що державним нотаріусом Хомою Ю.М. було видано свідоцтво про право власності [PERSON] як такій, що є пережившою дружиною [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне майно. Вважає, що дані свідоцтва є незаконними й підлягають скасуванню, оскільки покійний син зареєстрував шлюб з [PERSON] 24.04.1999р., в той час як згідно договору дарування від 27.12.1989р. померлий прийняв у дар Ѕ частку спірного житлового будинку побудованого на 64,2%, де проживав разом із своєю сім`єю, першою дружиною та дітьми. Отже дане нерухоме майно не може бути спільним майном подружжя, так як набуте спадкодавцем до шлюбу, а тому є особистою приватною власністю спадкодавця. Щодо свідоцтва про право на спадщину за законом, вважає його також незаконним, оскільки воно видане після свідоцтва про право власності, а отже зазначені в ньому частки не відповідають дійсності. При цьому, позивач зазначив, що окрім нього право на спадкування мають його дружина, [PERSON] , яка звернулась в установленому законом порядку до нотаріуса та відмовилась від спадщини на його користь, дочка покійного, [PERSON] , яка в установовленому законом порядку звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, та син покійного, [PERSON] , який звернувся до нотаріуса із заявою про відмову у прийнятті спадщини на користь сестри. Позивач просив визнати недійсними свідоцтво про право власності в частині визначення ј частки та свідоцтво про право на спадщину за законом в частині визначення 1/20 частки, у праві власності житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що видані державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Хомою Ю.М. на ім`я [PERSON] , після смерті [PERSON] . В судовому засіданні позивач додав, що разом з дружиною вирішили побудувати будинок, у 1974 році взяли ділянку, звели стіни, накрили дах, до 1987 року будувались самі, а у 1988р. приїхав син [PERSON] та вирішив проживати в будинку, мати першої жінки купила меблі. У 1990 році будинок був введений в експлуатацію, підведений газ, та на той момент не треба було залучати комісію. Потім перша дружина пішла і син залишився проживати в домі разом з дітьми. Представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 14.09.2020р. за №2020-1175318, підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові та доданих доказів. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали суду заяви в яких зазначили, що позовні вимоги визнають у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечують, просять розглянути справу у їх відсутності. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, обгрунтовуючи тим, що після смерті її чоловіка, [PERSON] , відкрилась спадщина за законом, в тому числі на Ѕ частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~іншими співвласниками\~якого є\~ [PERSON] (29/100частки) та [PERSON] (21/100частки). Звернувшись до державного нотаріуса, вона отриимала свідоцтво про право власності на ј частку житлового будинку з надвірними будівлями як спільне сумісне майно подружжя, на 1/20 частку житлового будинку з надвірними спорудами за законом. Вказала, що її чоловіку було подаровано незавершене будівництво, яке не було здано в експлуатацію та не зареєстровано. При цьому, за час їхнього шлюбу та подружнього життя, в результаті спільних трудових та грошових затрат, які підтверджено накладними та товарними чеками, ними було збудовано Ѕ вказаного житлового будинку, який здано в експлуатацію та отримано свідоцтво про право власності на будинок. Також зазначила, що її дохід, а саме заробітна плата, з якого вони здійснювали будівництво, був вищий ніж пенсія чоловіка. Виходячи з наведеного, просила у задоволенні позовних вимог відмовити, про що надала відповідну заяву. Представник відповідачки [PERSON] надав до суду аналогічну заяву у який просив здійснювати розгляд справи без їх участі, в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог Володимирської державної нотаріальної контори в судове засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, просив прийняти рішення на розсуд суду. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 травня 2022 року прийнято справу та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження. \~Фактичні обставини справи, які стосуються предмету спору та встановлені судом: З свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 18.06.2020р. вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . 05 січня 1995 року зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . 24 квітня 1999р. [PERSON] одружився з [PERSON] , свідоцтво про одруження серія [NUMBER] видане Володимир-Волинським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області. Згідно договору дарування від 27 грудня 1989 року за №1921, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар Ѕ частину житлового будинку, побудованого на 64,2%, що знаходиться в [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці 603 кв.метрів. Ця Ѕ побудованого на 64,2% житлового будинку належить дарителю [PERSON] на підставі свідоцтва про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, виданого виконавчим комітетом Льотнічівської сільської Ради народних депутатів, Володимир-Волинського району, Волинської області 18.05.1974р. за №12. В листопаді 1990р. складено Акт приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об,єкту, де замовником зазначений [PERSON] , «жилой дом по ул.Строительной. Приемочная комисия определила соответствие віполненіх строительно-монтажних работ по проекту, приняла решение, что строительно-монтажніе работі віполнені в полном об,еме в соответствии с проектом и требованиями СНиП 3.05.02-88. Предьявненій приемке ж/дом считать принятім в єксплуатацию и переданім заказчику вместе с предоставленой документацией» Аналогічні відомості вказані у «Строительный паспорт внутридомового газооборудования по адресу: [ADDRESS] » У будинковій книзі зазначено, що [PERSON] є власником та вперше був зареєстрований з 1994 року. В матеріалах справи міститься Акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об,єкта садибної забудови від 17.12.2008р. у присутності забудовника [PERSON] , [PERSON] комісія оглянула пред,явлений до прийняття в експлуатацію побудований одноповерховий з мансардою одноквартирний семикімнатний житловий будинок, гараж на один автомобіль та господарську будівлю по [ADDRESS] . Будівництво здійснено на підставі рішення виконавчого комітету Льотнічівської сільської Ради депутатів трудящих від 06 серпня 1973р., рішення колгоспу «Волинь», договору дарування від 27.12.1989р. Ѕ частини незавершеного будівництвом житлового будинку [PERSON] , рішення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради народних депутатів №56 від 08.02.1990р. Будівництво розпочато у вересні 1973 року і завершено в грудні 2008року. Як вбачається з Архівного витягу від 26.08.2021р. за №37/35 з рішення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради №37 від 28.01.2009р. «Про оформлення права власності на будинки, квртири», вирішено оформити право власності на будинки, квртири у [ADDRESS] , власники [PERSON] , [PERSON] . Також в матеріалах справи є накладна та квитанція №977 від 30.12.2008р. на придбання цегли на суму 5400грн.; накладня №РН-00037 від 05.12.2008р. на придбання блоків будівельних стінових 240 на суму 5956,80грн.; товарні чеки від 24.08.2009р. та 27.08.2009р. на придбання цегли на суму дев,ятьсот грн., та одна тисяча сто сімдесят грн., які надані відповідачкою [PERSON] на підтвердження будівництва спірного домоволодіння в період шлюбу. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 06.02.2009р. за №37 за [PERSON] зареєстрована приватна власність Ѕ буд. [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Володимир-Волинським міськрайонним відділом державної реїстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 09.12.2019р. Державний нотаріус Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області Хома Ю.М. 07.08.2020р. постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті сина [PERSON] , у зв,язку з ненаданням правовстановлюючих документів на нерухоме майно. За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об,єктів нерухомого майна щодо об,єкта нерухомого майна, сформованої станом на 02.10.2020р., Ѕ частка приватної власності будинку [ADDRESS] , загальна площа 202,8кв.м, житлова площа 131,6кв.м, на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 28.01.2009р. належить [PERSON] . 21 січня 2021 року державний нотаріус Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області Хома Ю.М., посвідчила та відповідно видала свідоцтво про право на спадщину за законом №3-4, що на підставі ст.1261 ЦК України спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , на 1/5 частку; батько [PERSON] , на 2/5 частки, у тому числі з урахуванням 1/5 частки від якої відмовилась мати [PERSON] ; дочка [PERSON] , на 2/5 частки, у тому числі з урахуванням 1/5 частки, від якої відмовився син [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з ј частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованої за адресою: [ADDRESS] , належної спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Володимир-Волинської міської ради Волинської області 06 лютого 2009р. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/20 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами видано [PERSON] та підлягає державній реєстрації. Реєстрацію права власності на 1/20 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за [PERSON] підтверджує Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.01.2021р. за №241327805. 21 січня 2021 року державний нотаріус Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області Хома Ю.М., посвідчила та відповідно видала свідоцтво про право власності №3-2, що [PERSON] , [INFO] , як пережившій дружині [PERSON] , який помер [INFO] , належить Ѕ частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з Ѕ частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Право власності на ј частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами підлягає державній реєстрації. Відповідачкою [PERSON] представлено суду відомості щодо її доходів, зокрема пенсії, за період з 1998, 1999, 2003-2021рр., а також відомості щодо доходів [PERSON] за період з червня 2022р. по грудень 2019р. Свідок [PERSON] надав суду пояснення, що Ѕ частка спірного будинку належала покійному ще до укладання ним шлюбу з [PERSON] . Даний будинок був добудований та зданий в експлуатацію ще у 1990р. та [PERSON] проживав в ньому з першою дружиною, яка є його рідною сестрою, та неповнолітніми дітьми. Свідок [PERSON] також надав суду пояснення про те, що [PERSON] доводився йому другом дитинства, спірний житловий будинок належав останньому ще до шлюбу з [PERSON] , був зданий в експлуатацію у 1990р., де покійний проживав зі своєю першою дружиною та двома дітьми. За час проживання з [PERSON] ніяких реконструкцій даного житлового будинку не проводилось, всі поточні ремонти покійний робив за свої власні кошти. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спору та мотиви суду: Як передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 13 ЦК України\~визначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Статтею 41 Конституції України\~закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За правилами статей\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частинами 1, 3, 5\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано\~статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як убачається із роз`яснень, викладених у п. 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до\~ст. 1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі\~статтею 368 ЦК\~спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (пункт 12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Пунктом 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»\~роз`яснено судам, що будинок, який належав одному з подружжя, може бути визнаний\~спільним майном подружжя, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох. При цьому на суму вартості будинку до його поліпшення збільшується частка одного з подружжя, якому він належав, у тому числі і у випадках, коли суд відступає від начала рівності часток подружжя в спільній сумісній власності з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей або інтересів одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Отже, відповідно до норм цивільного законодавства спільною сумісною власністю подружжя вважається нажите подружжям за час шлюбу майно. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин. Істотність має визначальне значення, оскільки необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити й у співмірності з одиницями тенденцій загального подорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Добудова житла без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. Виходячи з наведеного, елементами предмета доказування у справах про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя є: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) шляхи та способи такого збільшення (грошовими коштами або трудовими затратами тощо). З матеріалів справи вбачається, що у 1989році померлий [PERSON] отримав у дар Ѕ частки житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, побудованого на 64,2%, В листопаді 1990р. складено Акт приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об,єкту, та вже з того часу останній став проживати у спірному домоволодінні з першою дружиною та двома дітьми, що підтверджуть у своїх пояснення свідки. У 1999році [PERSON] одружився з [PERSON] та в період шлюбу Актом Державної приймальної комісії прийнято в експлуатацію закінчене будівництвом об,єкта садибної забудови від 17.12.2008р., після чого [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на Ѕ буд. [ADDRESS] , частину якого позивачка в подальшому зареєструвала як спільну сумісну власність та майно, набуте подружжям за час шлюбу. Наведені обставини та надані відповідачкою [PERSON] докази не дозволяють об`єктивно оцінити істотність збільшення вартості спірного майна внаслідок її особистих чи спільних з чоловіком трудових або грошових затрат на добудову домоволодіння. Необхідні дані для порівняння вартості будинку до та після його поліпшення в матеріалах справи відсутні, а декілька накладних, квітанцій про придбання цегли та отримання пенсії, явно недостатньо для висновку про створення нового об`єкта нерухомості, в якому «розчинився» будинок, подарований [PERSON] до шлюбу з [PERSON] . Статтею 71 Закону України «Про нотаріат»\~(у редакції станом на день видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину) визначено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини. Згідно з підпунктом 4.21 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому\~Наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок), при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи. Відповідно до п. 1.1 глави 11 Порядку у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 391/375/15 (провадження № 61-730св18), від 15 травня 2019 року у справі № 521-2464/17 (провадження № 61-48684св18), від 24 грудня 2019 року у справі № 136/1892/16 (провадження № 61-36137) зробив висновок про можливість визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину у разі, якщо буде встановлено, що спадкоємець за цим свідоцтвом не має права на спадкування частки майна, яке зазначене у свідоцтві. Сторонами не заперечується, що після смерті чоловіка та відкриття спадщини відповідачка звернулась до нотаріуса із відповідними заявами про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні, заявила про віднесення належного за час життя частки житлового будинку з надвірними будівлями до спільного майна подружжя та про належність їй 1/2 його частки та про видачу свідоцтва про право на\~спадщину за\~законом, виконала\~всі необхідні\~юридичні процедури,\~згідно з\~якими отримали\~свідоцтва про\~право власності\~та про\~право на\~спадщину,\~ хоча заздалегідь знала, що окрім неї право на спадкування мають батьки померлого чоловіка та його діти, які звернулись в установленому законом порядку до нотаріуса з відповідними заявами, тому усвідомлювала, що прямо порушує їх законі права та інтереси як спадкоємців. Встановивши такі обставини в ході судового слідства, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають заловоленню, а свідоцтва про право власності та про право на спадщину за законом видані державним нотаріусом на ім,я відповідачки [PERSON] мають бути визнані недійсними в частині визначення частки майна та скасовані, як такі, що порушують права та інтереси спадкоємців.

Outcome: approved