Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

КП "Харківводоканал" звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів на користь КП "Харківводоканал" заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 6717,66 грн. та судові витрати. В обґрунтуванні своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 січня 2001 року по 30 вересня 2013 року у розмірі 5406,47 грн. та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 квітня 2010 року по 30 вересня 2013 року у розмірі 1100,07 грн., інфляційні витрати у розмірі 63,64 грн., 3% річних у розмірі 147,48 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 березня 2014 року відкрито провадження по справі. 14 травня 2014 року до суду від [PERSON] та [PERSON] надійшло заперечення по позовну заяву, в якому вони просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування зазначають, що вони з КП «Харківводоканал» не укладали ніяких договорів у зв`язку з чим, нараховувати та вимагати плати за послуги, які їм нібито надавали КП «Харківводоканал» не має права. Також доказів про заборгованість [PERSON] та [PERSON] перед КП «Харківводоканал» суду не надано. Крім того, КП «Харківводоканал» пропустило строк звернення до суду, який зазначено у ст. 257 ЦК України, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦП України є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. 19 серпня 2014 року до суду від [PERSON] та [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, в якій вони з урахуванням багаторазових уточнень, (останній раз 01 лютого 2018 року) просять: визнати КП «Харківводоканал» неналежним позивачем; визнати вимоги КП «Харківводоканал» щодо стягнення заборгованості на підставі договору №1228 про відступлення права вимоги від 13 січня 2013 року безпідставними; визнати відкриття КП «Харківводоканал» абонентського особового рахунку № [NUMBER] - незаконним; визнати нарахування КП «Харківводоканал» незаконними; визнати вимоги КП «Харківводоканал» відносно визнання судом переривання строків позовної давності шляхом подачі заяви про видачу судових наказів незаконними; відмовити в задоволенні позовних вимог; стягнути з КП «Харківводоканал» моральну шкоду 1000 грн. В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначають, що процес реорганізації шляхом приєднання КП «Виробнечо-технологічне підприємство «Вода» до КП каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод» а в наступному до КП «Харківводоканал» не є завершеним, у зв`язку з чим КП «Харківводоканал» не є правонаступником КП «Виробнечо-технологічне підприємство «Вода». КП «Харківводоканал» не належить виробництво, необхідне для надання послуг центрального водопостачання, тому КП «Харківводоканал» є неналежним позивачем по справі. Також зазначає, що сторонами по справі в даному процесі є виконавець та споживач житлово-комунальних послуг. Таким чином, єдиною фінансовою санкцією за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги є пеня. У зв`язку з чим, вимоги КП «Харківводоканал» про стягнення заборгованості в сумі 5406,47 грн. , інфляційний витрат та 3% річних не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю. Крім того, зазначають, що вони ніколи не надавали згоди КП «Виробнечо-технологічне підприємство «Вода», КП «Харківводоканал» та КП каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод» на придбання їх послуг по нормам споживання. Також зазначили, що вимоги КП «Харківводоканал» відносно сплати ними його послуг надання яких вони не надавали прямої та недвозначної згоди є агресивними та забороненими відповідно до норм ЗУ «Про захист прав споживачів». Також [PERSON] та [PERSON] зазначено про пропущення КП «Харківводоканал» строку позовної давності. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2014 року зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] до КП «Харківводоканал» про визнання дій, нарахувань незаконними та відшкодування шкоди прийнято до спільного розгляду з позовом КП «Харківводоканал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми. 30 квітня 2020 року до суду від представника КП «Харківводоканал» надійшов відзив на уточнену зустрічну позовну заяву, в якій представник КП «Харківводоканал» зазначив, що законність укладення вищезазначеного договору встановлено рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2016 року, по справі № 638/1294/14-ц за позовом КП «Харківводоканал» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Таким чином, КП «Харківводоканал» є належним позивачем за первинним позовом. Також зазначила, що законодавством передбачено двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, в зв`язку з чим, в разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані сплатити за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Крім того, представник КП «Харківводоканал» зазначає, що законодавством визначено два способи проведення нарахувань за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення - за показаннями приладів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Спосіб проведення нарахувань визначає наявність або відсутність встановленого приладу обліку води, взяття їх на абонентський облік та придатність до експлуатації. Обов`язку виконавця послуг з централізованого водопостачання та водовідведення узгоджувати із споживачами регламент проведення нарахувань діючим законодавством України не передбачено. Щодо строків позовної давності, представник КП «Харківводоканал» вказує, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України (в редакції до 15.12.2017), перериває перебіг строку позовної давності. Також зазначає, що [PERSON] та [PERSON] не доведено наявність моральної шкоди. У судове засідання представник КП «Харківводоканал» не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце повідомлялись шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації останніх. З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду 06 січня 2023 року вбачається, що судові повістки, повернуті на адресу суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за зазначеною адресою». У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Працівником ПАТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено її підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 91- 1 Правил. За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі. Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-233гс18) та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19 (провадження № 61-2583св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 (провадження № 61-3782св21), від 29 липня 2022 року у справі № 148/2412/19 (провадження № 61-18085св21). Таким чином, судом виконано обов`язок щодо повідомлення [PERSON] та [PERSON] та вони були належно повідомлені про розгляд справи 24 січня 2023 року. Виходячи з наведеного, та враховуючи тривалість провадження у справі, з метою недопущення порушення прав всіх учасників судового процесу, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами за відсутності [PERSON] та [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП "Харківводоканал" за вказаною адресою. Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV (діяв до 01.05.2019 року) що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з вимогами абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором . Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (абз. 2 ч. 1 ст. 9 Закону №2189-VIII). Відповідно до ст. 13, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних. Відповідно до п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Нарахування за надані послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення за вказаною адресою проводиться на підставі тарифів, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики і комунальних послуг у відповідності до п 20 Правил №630. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України (який діяв на момент спірних правовідносин), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання. Щодо заяви відповідача про застосування судом до вимог КП «Харківводоканал» строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ч. 1,5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання. З матеріалів справи судом встановлено, що 06 квітня 2011 року КП КГ «Харківкомуночиствод» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за надані послуги водовідведення. 11 квітня 2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за надані послуги водовідведення в сумі 246,90 грн. за період з 01 квітня 2010 року по 28 лютого 2011 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2011 року вказаний судовий наказ було скасовано за заявою [PERSON] та [PERSON] 19 вересня 2012 року КП «Харківводоканал» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення. 01 жовтня 2012 року Дзержинським районним судом м. Харкова було винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення в сумі 5388,46 грн., з яких: за надані послуги з водопостачання за період з 01 січня 2001 року по 31 серпня 2012 року на суму 4658,16 грн., за надані послуги з водовідведення за період з 01 березня 2011 року по 31 серпня 2012 року на суму 512,52 грн., інфляційні витрати в розмірі 122,95 грн., 3 % річних в розмірі 94,83 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2012 року вказаний судовий наказ був скасований за заявою [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] зазначено про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне з урахуванням ЦК України застосувати строк позовної давності з урахуванням його переривання. Таким чином стягненню підлягає заборгованість за послуги централізованого водопостачання за період з за період з 01 вересня 2009 року по 30 вересня 2013 року та водовідведення з 01 квітня 2010 року по 30 вересня 2013 року. З урахуванням проведеного перерахунку загальний розмір заборгованості [PERSON] та [PERSON] за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 вересня 2009 року по 30 вересня 2013 року у розмірі 2582,17 грн. та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 квітня 2010 року по 30 вересня 2013 року у розмірі 1100,07 грн., інфляційні витрати 63,64 грн., 3% річних 147,48 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми з урахуванням строків позовної давності. Щодо вимог [PERSON] та [PERSON] за зустрічною позовною заявою, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 13 вересня 2013 року КП «Виробничо-технологічне підприємство» «Вода», іменоване далі Первісний кредитор, в особі голови комісії з реорганізації Корінько І.В. та КП «Харківводоканал», іменований надалі - Новий кредитор, особі Генерального директора Корінько Івана Васильовича уклали договір про відступлення права вимоги №1228 відповідно до якого Первісний кредитор передає, а Новий кредитор - КП «Харківводоканал» приймає на себе дебіторську заборгованість за надані послуги центрального водопостачання в сумі 5406 грн. 47 коп. по наступним боржникам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які мешкають за адресою: [ADDRESS] , а Новий кредитор одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх обов`язків. За приписами статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, закон визначає загальні вимоги до правочинів. Порушень вказаних вимог судом не встановлено. Згідно з п.1 ч.1 статті 512 ЦК України Кредитора у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 статті 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з аналізу вказаних норм законодавства сторони договору про відступлення права вимоги №1228 від 13.09.2013 року діяли відповідно до вимог встановлених ст.512, 516 ЦК України. Суд зазначає, що питання щодо законність укладення вищезазначеного договору встановлено рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2016 року, по справі № 638/1294/14-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до КП «Харківводоканал» про визнання сфальсифікованим і недійсним договору про відступлення права вимоги. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, КП «Харківводоканал» є належним позивачем за первинним позовом. Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання безпідставною заборгованість, інфляційні витрати та 3% річних від простроченої суми суд зазначає наступне. Згідно з ч.2 ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального закону - Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (діяв до 01.05.2019) - зміни до ЦК України Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акту цивільного законодавства. Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин КП «Харківводоканал» та [PERSON] , [PERSON] , як грошових зобов`язань, на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 № 1875-IV (який діяв до 01.05.2019) правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст.625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України. Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у рішенні від 30.10.2013 № 6-59 цс13. Відсутність договору про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення не свідчить про відсутність обов`язку по сплаті фактично наданих послуг, що підтверджується наступним. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (який діяв до 01.05.2019), відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п. 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 (далі - Правила № 630), послуги надаються споживачеві згідно з договором, оформлюваним на основі типового договору. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (діяв до 01.05.2019), обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг покладено на споживача. Апеляційним судом Харківської області було приведено узагальнення практики Верховного суду України щодо особливостей розгляду справ про стягнення плати за комунальні послуги. З огляду на правові висновки Верховного суду України, які відповідно до ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, є обов`язковими, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (який діяв до 01.05.2019). Таким чином, законодавством передбачено двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, в зв`язку з чим, в разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані сплатити за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 у справі 6-59цс13, постанова Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та постанова Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2020 по справі № 639/10591/14-ц). Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання відкриття особового рахунку № [NUMBER] незаконним, суд зазначає наступне. Особи, які володіють нерухомістю або проживають в квартирі за договором найму, зобов`язані платити за комунальні послуги. Контроль і проведення операцій проводитися за допомогою особових рахунків - унікальних номерів для ідентифікації споживачів. Особовий рахунок - це власний ідентифікатор за яким між споживачем та організацією що надає житлово-комунальні послуги проходить розрахунок. Тобто особовий рахунок за сплату комунальних платежів можна порівняти із власним рахунком у банку. Володіння особовим рахунком не дає переваг по відношенню до права власності або користування житлом у порівнянні з іншими співвласниками або зареєстрованими мешканцями квартири. Але особа, за якою закріплений цей номер, відповідає за оплату послуг, і за наявності заборгованості претензії в першу чергу будуть направлені саме їй. Особовий рахунок відкритий на конкретного споживача у підприємства-виконавця житлово-комунальних послуг є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства-виконавця. Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Особові рахунки, відкриті на квартири позивачів є документом внутрішньо господарського обліку господарських операцій відповідача і скасування з цього внутрішнього господарського документа будь-яких нарахованих сум є правом кредитора, тобто відповідача. Присвоєння особових рахунків, є лише частиною бухгалтерського обліку, тому оскарження присвоєння особового рахунку, який хоч і встановлює обов`язок споживача у добровільному порядку сплатити вартість наданих послуг, проте у разі відмови споживача від сплати, підприємство звертається з позовом до суду. Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахованої плати та нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного право відношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. (Постанова ОП ВС від 10.10.2019 року справа № 320/8618/15-ц, провадження № 61-4393сво18). Позовні вимоги щодо оскарження відкриття особових рахунків, не підлягають задоволенню з огляду на те, що вони не сприяють ефективному відновленню порушеного права, відсутній спір, який виключає можливість судового захисту позивача, оскільки відсутнє право, що підлягає такому захисту. Саме по собі ведення підприємством бухгалтерського обліку не створює і апріорі не може створювати чи змінювати права та обов`язки третіх осіб. Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання нарахування КП «Харківводоканал» незаконним суд зазначає наступне. Відповідно до п. 9 Правил № 630, у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Таким чином, встановлення квартирних приладів обліку є правом споживачів, а нарахування за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням показників квартирних приладів здійснюється виключно після їх встановлення та взяття на абонентський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (який діяв до 01.05.2019), розмір оплати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показників приладів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. В регіонах для нарахування плати за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення застосовуються норми, затверджені органами місцевого самоврядування. Ці норми встановлюються відповідно до Методики визначення нормативів питного водопостачання населення, затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу України від 27.09.2005 № 148, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 17.10.2005 за №1210/11490, з урахуванням ступеня благоустрою житла, впливу кліматичних і екологічних факторів, забезпеченості населеного пункту водними ресурсами і т.д. Матеріали справи не місять доказів наявності приладів обліку холодної та гарячої води за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим, нарахування проводиться у відповідності до вимог п. 21 Правил № 630, згідно встановлених норм водоспоживання та водовідведення за кількістю проживаючих споживачів. До 01 січня 2017 року нарахування виконувались згідно встановлених норм водоспоживання та водовідведення, затверджених рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів «Про встановлення та застосування норм водоспоживання, водовідведення та порядку розрахунків» від 09.04.1997 №256 (зі змінами від 29.12.2000 № 1886 від 20.09.2006 № 721) за кількістю зареєстрованих осіб. З 01 січня 2017 року нарахування проводяться згідно норм, затверджених рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про затвердження нормативів (норм) водоспоживання та водовідведення для населення в разі відсутності засобів обліку води» від 28.12.2016 № 901. Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Оскільки рішення виконавчого комітету Харківської міської Ради народних депутатів «Про встановлення та застосування норм водоспоживання і водовідведення, та порядку розрахунків» від 09.04.1997 № 256 (зі змінами від 29.12.2000 № 1886, від 20.09.2006 № 721) та виконавчого комітету Харківської міської Ради народних депутатів «Про затвердження нормативів (норм) водоспоживання та водовідведення для населення в разі відсутності засобів обліку води» від 28.12.2016 № 901 не було визнано в судовому порядку незаконним, воно підлягає безумовному виконанню усіма споживачами на території м. Харкова. Таким чином, законодавством визначено два способи проведення нарахувань за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення - за показаннями приладів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Спосіб проведення нарахувань визначає наявність або відсутність встановленого приладу обліку води, взяття їх на абонентський облік та придатність до експлуатації. Обов`язку виконавця послуг з централізованого водопостачання та водовідведення узгоджувати із споживачами регламент проведення нарахувань діючим законодавством України не передбачено. Щодо вимог [PERSON] та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн. суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 № 5 при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст.24 Закону України «Про захист прав споживачів» моральної шкоди суди повинні виходити з роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так, у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 Верховний Суд України дійшов висновку, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що доведенню підлягають обставини, з приводу яких виникає спір. Суд зазначає, що [PERSON] та [PERSON] не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження завдання їм моральної шкоди з боку КП «Харківводоканал». З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] та [PERSON] . Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial