Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

31 серпня 2022 року позивач ТОВ «Гелексі Фінанс» (далі Позивач, Кредитодавець, Товариство) звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] (далі Відповідач-1, Позичальник), [PERSON] (далі Відповідач-2, Поручитель), у якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за Договором № 25-11-20-01-І надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 25.11.2020 у сумі 122\~880,00 грн., з яких тіло кредиту 96\~000,00 грн., заборгованість по нарахованим відсоткам 26\~880,00 грн., та відсотки за неправомірне користування кредитом у розмірі 16\~800,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача штраф за порушення умов Договору застави транспортного засобу від 25.11.2020 27\~000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача пеню згідно з Договором поруки від 20.05.2021 у сумі 40\~000,00 грн.; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25.11.2020 між ТОВ «Гелексі Фінанс»\~ та відповідачем [PERSON] укладено Договір 25-11-20-01-І надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого відповідач-1 отримав кредит в сумі 35 000,00 грн. зі сплатою 60 % річних, строком на шість місяців до 24.05.2021. Сторони погодили графік платежів і порядок нарахування процентів. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитом, 25.11.2020 між сторонами укладено Договір застави, відповідно до умов якого відповідач-1 передав позивачу у заставу автомобіль марки Hyundai 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Пунктами 3.3.1, 3.3.5, 3.3.6 Договору застави передбачено, що відповідач зобов`язаний негайно передати предмет застави позивачу у разі порушення відповідачем-1 умов договору позики; забезпечити безпеку і цілісність предмету застави, не рідше одного разу на місяць доставляти предмет застави для огляду до позивача; без письмової згоди позивача, предмет застави не має залишати межі Київської області. За невиконання вказаних положень, передбачено сплату штрафу в розмірі 30 % вартості предмету застави. На підставі Договору № ВО 25-11-20-01-І про надання послуг, на автомобілі встановлено додаткове обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля. 25.11.2020 між позивачем та Відповідачем-2 укладено Договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитодавцем за виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Договором № 25-11-20-01-І від 25.11.2020. 18.02.2021 відповідач-1 звернувся до ТОВ «Гелексі Фінанс» для збільшення суми кредиту на 21 000,00 грн. У зв`язку з цим, між сторонами 18.02.2021 укладено Договір № 1 про внесення змін та доповнень до Договору 25-11-20-01-І надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме збільшено суму кредиту до 56 000,00 грн., збільшено процентну ставку за користування кредитом до 72 % річних та продовжено строк кредитування до 24.05.2021. Також, у зв`язку з цим були внесені зміни до договорів застави та поруки. 20.05.2021 відповідач-1 звернувся до ТОВ «Гелексі Фінанс» для збільшення суми кредиту на 40 000,00 грн. У зв`язку з цим, між сторонами 20.05.2021 укладено Договір № 2 про внесення змін та доповнень до Договору 25-11-20-01-І надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме збільшено суму кредиту до 96 000,00 грн., збільшено процентну ставку за користування кредитом до 84 % річних та продовжено строк кредитування до 25.05.2022. Також, у зв`язку з цим були внесені зміни до договорів застави та поруки. З грудня 2020 року по січень 2022 року відповідач-1 здійснював платежі за кредитом, у подальшому перестав сплачувати. У зв`язку з цим, утворилась заборгованість в розмірі 122 880 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 96\~000 грн., 26 880 грн. проценти за користування кредитом по 25.05.2022. Крім того, у зв`язку з прострочення виконання зобов`язань, позивач нарахував проценти за неправомірне користування кредитом відповідно до п.п. 1.5, 7.1, 7.3 Договору в розмірі 720 % річних, що складає 16 800 грн., а також нарахував штраф за невиконання умов договору застави в розмірі 27 000 грн., пеню згідно договору поруки в сумі 40\~000 грн. Ухвалою судді від 15 вересня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судовий розгляд, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. 13.10.2022 судовий розгляд був відкладений за клопотанням представника позивача про не ознайомлення з клопотаннями представника відповідача про поновлення строку на подання відзиву. 03 листопада 2022 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Заборського О.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що оскільки предметом позову є стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, відповідач звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії карантину, а тому вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 27\~000 грн. та пені у розмірі 40\~000 грн. не підтягають задоволенню. Крім того, вважав, що вимога про стягнення процентів за неправомірне користування кредитом після закінчення строку дії договору також не підлягає задоволенню, оскільки при укладенні сторонами договору не було узгоджено інший розмір процентів ніж той, що передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме 720% річних, як зазначає про це позивач. 14 листопада 2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона зазначає, що відповідач [PERSON] не заперечує факт укладення договору між ним та позивачем від 25.11.2020, до якого вносилися зміни, а також не заперечує про отримання кредитних коштів, не надає доказів щодо меншого розміру боргу. Відповідач [PERSON] не заперечує правомірність нарахування відсотків за неправомірне користування кредитом. Щодо доводів відповідача про звільнення його від відповідальності за невиконання вимог договору застави, представник позивача зазначила, що законодавством не обмежено право сторін договору застави встановлювати відповідальність саме за порушення умов забезпечувального зобов`язання. Така відповідальність настає саме за порушення договору застави та не пов`язана із порушенням обов`язків за основним зобов`язанням. Таким чином, у цій справі, на думку представника позивача, Договором застави транспортного засобу передбачена відповідальність за порушення умов цього договору у вигляді неустойки штрафу, а п. 6 розділу ІV Закону України «Про споживче кредитування» такі правовідносини між позивачем і відповідачем не регулює та не обмежує право застосування штрафних санкцій за договором застави. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. 17 листопада 2022 року судовий розгляд справи був відкладений через неотримання стороною відповідача копії відповіді на відзив, а також ненадання представником позивача підтвердження надсилання відповідачу копії відповіді на відзив. 28 листопада 2022 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Заборського О.В. надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначено про невизнання відповідачем позовної вимоги про стягнення з нього процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці відсотки охоплюються диспозицією ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інші доводи, викладені у запереченні, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. 01 грудня 2022 року, 21 грудня 2022 року судовий розгляд справи не відбувся через відсутність електроенергії в приміщенні суду. Справу призначено до судового розгляду на 18 січня 203 року. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Заборський О.В. в судове засідання не з`явився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи за наявними в ній матеріалами без його участі, проти позовних вимог заперечив та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , повідомлена належним чином про судовий розгляд, до суду не з`явилася, відзиву на позовну заяву не подала, заяв про розгляд справи за її відсутності або про відкладення розгляду не надавала. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ст. 223 ч. 4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів \~(постановляє заочне рішення). Згідно із ч. 2 ст. 280 ЦПК України у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. З огляду на вищевикладене, а також враховуючи наявність заяви представника співвідповідача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, суд розглядає справу в порядку ст.ст. 211, 280 ч.2 ЦПК України за наявними в ній доказами без здійснення заочного розгляду справи за відсутності підстав для такого розгляду. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 25 листопада 2020 року ТОВ «Гелексі Фінанс» та відповідач [PERSON] уклали Договір № 25-11-20-01-І надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов Позичальник отримав кредит на споживчі цілі у сумі 35\~000 грн., зі сплатою 60% річних та інших нарахованих сум, строком 24 травня 2021 року (а.с. 35-40). В якості забезпечення своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та штрафних санкцій за умови їх наявності Позичальник передає Кредитодавцю в заставу автомобіль марки Hyundai 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить Позичальнику, в порядку та на умовах, що викладені у Договорі застави транспортного засобу (п.п. 1.4, 4 Договору № 25-11-20-01-І). Пунктом 1.5 Договору 25-11-20-01-І\~передбачено,\~що у\~разі невиконання/неналежного\~виконання Позичальником\~зобов`язань з\~повернення кредиту,\~відсотків за\~користування кредитом,\~сплати пені,\~штрафів та\~інших нарахувань\~передбачених договором,\~дія даного\~Договору продовжується\~до повного\~виконання позичальником\~зобов`язань,\~включаючи день\~фактичного та\~повного розрахунку.\~Після закінчення\~строку,\~на який\~надано кредит,\~відсотки за\~користування кредитом\~нараховуються у\~розмірі визначеному\~в п.\~7.1 Договору,\~пеня за\~неналежне виконання\~Позичальником зобов`язань\~нараховуються в\~розмірі визначеному\~п.\~8.3 Договору до повного розрахунку за Договором. Згідно з пунктом 7.1 Договору № 25-11-20-01-І , у випадку порушення Позичальником графіку розрахунків, кредит автоматично визнається кредитом з підвищеним ризиком, протягом такого строку відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 720% річних. У пункті 8 передбачені умови відповідальності сторін, зокрема у пунктах 8.1, 8.5 визначено, що порушення умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. Закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору. Сторони погодили графік розрахунків, який є Додатком № 1 до договору № 25-11-20-01-І від 25.11.2020 і яким встановлено періодичність та розміри платежів Позичальника з повернення споживчого кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом (а.с. 41-42). Також, 25 листопада 2020 року ТОВ «Гелексі Фінанс» та відповідач [PERSON] уклали нотаріально посвідчений Договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого відповідач з метою забезпечення зобов`язань по Договору позики передав позивачу у заставу транспортний засіб марки Hyundai 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартість предмету застави оцінена у 90\~000 грн. (а.с. 43-45). Пунктами 3.3.1, 3.3.5, 3.3.6 Договору застави передбачено, що відповідач зобов`язаний: негайно передати предмет застави на зберігання позивачу у разі порушення відповідачем умов Договору позики або цього Договору шляхом доставки предмету застави у місце, визначене позивачем, передати один комплект ключів та оригінал свідоцтва про реєстрацію предмету застави у володіння позивача; не рідше одного разу на місяць доставити предмет застави для огляду до позивачем; без письмової згоди позивача предмет застави не має залишати межі Київської області. Пунктом 4.2 Договору застави передбачено, що за невиконання положень п.п. 3.3.1, 3.3.5, 3.3.6, 3.3.7, 3.3.8 договору застави, відповідач сплачує штраф в розмірі 30 % вартості предмету застави. Договір застави транспортного засобу зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 28322674 від 25.11.2020 (а.с. 46). 25 листопада 2020 року ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] уклали договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов`язалася відповідати перед Кредитодавцем за виконання [PERSON] своїх зобов`язань, що випливають з Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 25-11-20-01-І від 25.11.2020. Відповідно до п. 5.1 Договору поруки у разі, якщо Поручитель не виконає свої зобов`язання за цим договором у повному обсязі протягом 5 календарних днів з моменту порушення позичальником строків повернення суми позики, Кредитодавець має право стягнути з Поручителя пеню в розмірі 2 % від суми позики за кожний день прострочення. Крім того, 18 лютого 2021 року за заявою Відповідача-1 між ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] укладено Договір № 1 про внесення змін та доповнень до Договору № 25-11-20-01-І надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого збільшено суму кредиту на 21\~000 грн., загальна сума неповернутої позики склала 56 000 грн., збільшено процентну ставку за користування кредитом до 72% (а.с. 72-75). 18 лютого 2021 року Позивач та Відповідач-1 уклали Договір про внесення змін № 1 до Договору застави транспортного засобу від 25.11.2020 та зареєстрували вказаний Договір в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна (а.с. 77). 18 лютого 2021 року Позивач та Відповідач-2 уклали Договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов`язалася відповідати перед Кредитодавцем за виконання [PERSON] своїх зобов`язань, що випливають з Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 25-11-20-01-І від 25.11.2020, Договору № 1 внесення змін та доповнень до Договору № 25-11-20-01-І від 18.02.2021 (а.с. 86). Крім того, 20 травня 2021 року за заявою Відповідача-1 ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] уклали Договір № 2 про внесення змін та доповнень до Договору № 25-11-20-01-І надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого сума кредиту за договором позики збільшилась на 40\~000 грн., загальна сума неповернутої позики склала 96\~000 грн., збільшено процентну ставку за користування кредитом до 84%, строк повернення кредиту продовжений до 25 травня 2022 року (а.с. 102-105). 20 травня 2021 року [PERSON] та ТОВ «Гелексі Фінанс» уклали Договір про внесення змін № 2 до Договору застави транспортного засобу від 25 листопада 2020 року та зареєстрували його в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна (а.с. 108). 20 травня 2021 року Позивач та Відповідач-2 уклали Договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов`язалася відповідати перед Кредитодавцем за виконання [PERSON] своїх зобов`язань, що випливають з Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 25-11-20-01-І від 25.11.2020, Договору № 1 внесення змін та доповнень до Договору № 25-11-20-01-І від 18.02.2021, Договору № 2 внесення змін та доповнень до Договору № 25-11-20-01-І від 20.05.2021 (а.с. 109). [PERSON] у період з грудня 2020 року по січень 2022 року на виконання умов Договору позики сплачував платежі, що підтверджується копіями платіжних доручень на загальну суму 70\~133 грн. (а.с. 112-126). Статтею 204 ЦК України\~передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст.\~1054,\~1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно\~зі ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст.\~526,\~530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, який не оспорювався відповідачами, вбачається, що [PERSON] користувався кредитними коштами, чим фактично визнавав факт отримання ним кредитних коштів. Однак погашення за кредитним договором не здійснював, внаслідок чого закономірною є наявність заборгованості. Сума заборгованості, яку просить стягнути позивач, у розмірі 122\~880,00 грн. складається з тіла кредиту 96\~000 грн., процентів нарахованих до 25.05.2022 (до закінчення строку кредитування) 26\~880 грн., є обґрунтованою і, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що існують підстави для стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача цієї заборгованості. Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача відсотків за неправомірне користування кредитом у розмірі 16 800 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої та другої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі\~статті 1048 цього Кодексу\~(частина друга\~статті 1050 ЦК України). За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року (справа № 625/41/16-ц) викладені такі правові висновки. «Тобто, у постановах Великої Палати Верховного Суду зазначається, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою\~статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник\~порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини другої\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.\~\~ У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що\~тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої\~статті 92 Конституції України\~засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.» Позивач обґрунтовує заявлену вимогу змістом п. 1.5 Договору № 25-11-20-01-І від 25.11.2020, стверджуючи, що сторони обумовили відповідальність Позичальника за неправомірне користування кредитними коштами поза межами строку дії договору у виді нарахування процентів за ставкою 720 % річних, визначено п. 7.1 Договору. Пунктом 1.5 Договору №25-11-20-01-І\~встановлено,\~що після\~закінчення строку,\~на який\~надано кредит,\~відсотки за\~користування кредитом\~нараховуються у\~розмірі визначеному\~в п.\~7.1 Договору до повного розрахунку за Договором. У пункті 3.6 Договору зафіксовано, що сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, яким регламентовано періодичність, строки та розміри платежів за Договором, що є невід`ємною частиною цього Договору. Графіки розрахунків, що є Додатками № 1, 2, 3 до Договору (із урахуванням змін внесених до цього Договору) встановлюють, що платежі мають бути здійснені з 25 грудня 2020 року по 25 травня 2022 року включно. Договір позики не містить окремих положень та/або умов про нарахування процентів за неправомірне користування кредитом після закінчення строку кредитування. Зважаючи, що положення ст.625 ЦК України дозволяють сторонам на власний розсуд визначати\~лише розмір процентів саме річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, що обмежує свободу сторін укладати договори, визначаючи іншу методику нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно статті 625 ЦК України, суд доходить висновку, що грошова сума, яку позивач просить стягнути за неправомірне користування кредитом фактично є процентами, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України і\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. Статтею 617 ЦК України передбачено, що\~особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції\~Закону\~№ 2120-IX від 15.03.2022)\~У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому, з урахуванням введення в Україні воєнного стану, та враховуючи положення статті 617 ЦК України і пункту 18 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України, позовна вимога про стягнення з відповідачів на користь позивача грошової суми у розмірі 16\~800 грн. задоволенню не підлягають. З наведених підстав, а саме через введення воєнного стану, не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення пені та штрафу. Доводи представника позивача про те, що Договором застави транспортного засобу передбачена відповідальність за порушення умов цього договору у вигляді сплати неустойки штрафу, які підлягають застосуванню до Відповідача-1, а п. 6 Розділу ІV ЗУ «Про споживче кредитування» такі правовідносини між позивачем та відповідачем не регулює та не обмежує право застосування штрафних санкцій за договором застави, суд відхиляє, виходячи з наступного. Статтею 20\~Розділу ІІІ\~«Договір про\~споживчий кредит»\~ЗУ «Про\~споживче кредитування»\~визначено,\~що укладення\~договору про\~споживчий кредит\~може бути\~пов`язано з\~необхідністю отримання\~споживачем супровідних\~послуг кредитодавця\~або третіх\~осіб.\~ До договорів про надання супровідних послуг, зокрема, належать: договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит. Пунктами 1.4, 4 Договору позики № 25-11-20-01-І від 25.11.2020 в якості забезпечення своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та штрафних санкцій за умови їх наявності Позичальник передає Кредитодавцю в заставу автомобіль марки Hyundai 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить Позичальнику, в порядку та на умовах, що викладені у Договорі застави транспортного засобу. При цьому, умовою надання кредиту, було оформлення правочину, необхідного для забезпечення виконання зобов`язання за Договором позики (пункт 1.4 Договору). Отже, Договір застави транспортного засобу є забезпечувальним договором і необхідність його укладення була пов`язана з укладенням договору про споживчий кредит, а тому на цей Договір застави розповсюджується пункти 6 та 6-1 Розділу ІV ЗУ «Про споживче кредитування», які передбачають звільнення боржника від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань через дію у країні карантинних заходів та воєнного стану. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 122\~880,00 грн., яка складається з тіла кредиту 96\~000 грн., нараховані відсотки за користування кредитом в межах дії договору позики 26880 грн., в іншій частині позову відмовити. Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем було сплачено 3100 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 8632 від 10 серпня 2022 року (а.с. 1). Крім того, у зв`язку з розглядом даної справи,\~ТОВ «Гелексі Фінанс» було понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13080 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу наданий договір № 72 від 21 вересня 2022 року про надання правової допомоги, укладений з адвокатом Дударенко А.М.; акти приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) № 1 від 13.10.2022 на суму 3360 грн. участь в судовому засіданні 13.10.2022 до 1,5 години, № 2 від 14.11.2022 на суму 3000 грн. підготовка та направлення відповіді на відзив, № 3 від 17.11.2022 на суму 3360 грн. участь в судовому засіданні 17.11.2022 до 01 години, № 4 від 01.12.2022 на суму 3360 грн. участь в судовому засіданні 01.12.2022 до 1 години; платіжні доручення на сплату коштів ФОП [PERSON] на вказані суми (а.с. 220-230). Суд, вважає заявлені витрати обґрунтованими, за виключенням витрат пов`язаних з участю представника позивача у судовому засіданні від 01.12.2022 в сумі 3360 грн., оскільки судове засідання в цей день не відбулося через відсутність електроенергії в приміщенні суду. За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на відповідачів у рівних частинах покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору та витрат на правничу правову допомогу, пропорційно задоволеним позовним вимогам на загальну суму 7627,40 грн. відповідно (3100 грн. х 59,5 % + 9720 грн. х 59,5 %).

Outcome: partial