Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до Львівської державної лісовпорядної експедиції Українського державного проектного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство «Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр про зобов`язання вчинити дії, в якій просять зобов`язати Львівську державну лісовпорядну експедицію Українського державного проектного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» привести у відповідність планово-картографічні матеріали лісовпорядкування у кварталі 57 Брюховицького лісництва з містобудівною документацією «Коригування Генерального плану смт. Брюховичі», затвердженого рішенням Брюховицької селищної ради від 26 квітня 2018 року № 567, «Про коригування детального плану території в районі [ADDRESS] », затвердженого рішенням Брюховицької селищної ради від 27 червня 2019 року № 1005, шляхом виключення земельних ділянок загальною площею 1,89 га, які перебувають у власності [PERSON] (кадастровий номер: 4610166300:08:004:0139), [PERSON] (кадастрові номери: 4610166300:08:004:0140; 4610166300:08:004:0143) та [PERSON] (кадастрові номери: 4610166300:08:004:0138; 4610166300:08:003:0141; 4610166300:08:003:0142) з кварталу 57 Брюховицького лісництва. В обґрунтування позову покликаються на те, що є власниками земельних ділянок, однак їх земельні ділянки обліковуються згідно з планово-картографічними матеріали лісовпорядкування Державного підприємства «Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр» як землі лісового фонду Брюховицького лісництва. Позивачі набули права власності на земельні ділянки на підставі цивільно-правових договорів. За цільовим призначенням вони віднесені до земель для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Цільове призначення земельних ділянок встановлювалося та змінювалося органом місцевого самоврядування - Брюховицькою селищною радою. У документах, де зазначено цільове призначення земельних ділянок, рішеннях Брюховицької селищної ради ніколи не зазначалося, що вказані земельні ділянки належали до державного лісового фонду, перебувають, чи перебували у державній власності. Земельні ділянки по [ADDRESS] розташовані в межах Брюховицької селищної ради. Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 21.08.1989 року № 229 «Про зміну межі селища Брюховичі») землі лісового кварталу 57 Львівського лісгоспзагу включені в межі Брюховицької селищної ради. Покликається на рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 21.08.1989 року № 229 «Про зміну межі селища Брюховичі», рішення Брюховицької селищної ради № 226 від 26.12.2003 року, № 567 від 26.04.2018 року, № 1005 від 27.06.2019 року, № 1672 від 14.08.2020 року; № 1386 від 05.03.2020 року, які є обов`язковими до виконання, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 року в справі № 1.380.2019.005835, яким встановлено, що зміни меж населеного пункту Брюховичі хоч і знайшли своє відображення у рішеннях органів місцевого самоврядування, не були відображені у планово-картографічних матеріалах лісовпорядкування. Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр земельні ділянки по [ADDRESS] облікує, як землі державного лісового фонду, всупереч рішенню виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 21.08.1989 року № 229 «Про зміну межі селища Брюховичі», Генеральному плану [ADDRESS] облікуються, як державні землі лісогосподарського призначення - квартал 57 Брюховицького лісництва. Позивачі звернулися до суду за захистом майнових прав, порушення яких вбачають в тому, що одна і та сама земельна ділянка не може одночасно перебувати у державній та приватній власності. Віднесення земельних ділянок позивачів до земель лісового фонду, їх облік за третьою особою суперечать принципам правомірності, законності, пропорційності та є нічим іншим як втручанням у право власності позивачів, порушенням цього права. Третя особа незаконно отримує вигоду від протиправних дій відповідача, так як лісовпорядкування здійснюється за рахунок державних коштів. Позивачі вважають, що обраний спосіб захисту прав є ефективним, бо зобов`язання вчинити дії, як спосіб захисту, передбачений законом; вимога «привести у відповідність планово-картографічні матеріали лісовпорядкування шляхом виключення земельних ділянок» - узгоджується з розумінням і сутністю лісовпорядкування, відновлення меж території лісового фонду, облік достовірних відомостей про ліси у Державному лісовому кадастрі України, уникнення нераціонального використання державних бюджетних коштів на лісовпорядкування земельних ділянок, що не є лісом; обраний спосіб захисту сприяє виключенню з матеріалів лісовпорядкування, планово-картографічних матеріалів Брюховицького лісництва земельних ділянок, що не належать до державного лісового фонду, не являються державною власністю та незаконно обліковуються органами державної виконавчої влади, як землі лісового фонду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Луців-Шумської Н.Л. від 15.11.2021 року справу № 466/9970/21 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Львівської державної лісовпорядної експедиції Українського державного проектного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» про зобов`язання до вчинення дій передано за підсудністю для розгляду до Галицького районного суду м. Львова. Ухвалою від 10.01.2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 29.06.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. Протокольною ухвалою від 21.07.2022 року задоволено клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова про вступ у справу з власної ініціативи. Протокольною ухвалою від 05.09.2022 року відмовлено в задоволені клопотання прокурора про зупинення провадження у справі до вирішення Шевченківським районним судом м. Львова цивільної справи № 466/6013/21 та набрання судовим рішенням законної сили у цій справі. 06.10.2022 року заступником керівника Галицької окружної прокуратури м.Львова подано відзив на позовну заяву, в якому прокурор проти позов заперечує та просить відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав, що досудовим слідством у кримінальному проваджені № 42020141090000044 від 30.09.2022 року встановлено, що невстановлені особи вчинили численні дії спрямовані на заволодіння земельними ділянками державного лісового фонду в кварталі № 57 у виділах 1 та 2 Брюховицького лісництва, постійним лісокористувачем якого є ДП «Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр» внаслідок чого незаконно вибули землі лісового фонду загальною площею 1,8812 га; земельні ділянки з кадастровими номерами з кадастровими номерами: 4610166300:08:004:0133, 4610166300:08:004:0132, 4610166300:08:004:0131, 4610166300:08:004:0130, 4610166300:08:004:0129, 4610166300:08:004:0128 знаходяться на лісовкритій площі землі по [ADDRESS] в державному лісовому фонді, жодних погоджень щодо меж, як суміжним землекористувачам, вилучення вказаних земель із лісового фонду ДП «Львівський ЛСНЦ», не надавалось; відповідно до листа Львівської державної лісовпорядної експедиції № 197/01-04 від 09.06.2021 та карти-схеми, земельні ділянки з кадастровими номерами 4610166300:08:004:0138, 4610166300:08:004:0139, 4610166300:08:004:0140, 4610166300:08:003:0141, 4610166300:08:003:0142, 4610166300:08:004:0143 входять в межі земель лісового фонду, постійним користувачем якого є Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр; згідно з матеріалами лісовпорядкування Брюховицького лісництва 2010 року земельні ділянки в межах виділів 1, 2 кварталу 57 входять до складу Брюховицького лісництва ДП «Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр» та не вилучались із його користування. Щодо рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 21.08.1989 року № 229 «Про зміну межі селища Брюховичі», яким затверджено зміну межі селища Брюховичі шляхом включення в межі селища 359, 3 га земель підприємств, організацій та установ, прокурор пояснив, що цим рішенням не було змінено категорію земель із земель державного лісового фонду на землі населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів), не змінено основне цільове призначення цих земель, не здійснено вилучення таких земель, відтак вказане рішення не вплинуло на категорію земель, їх цільове призначення та факт перебування в складі держлісфонду. Зазначена правова позиція обґрунтована покликанням на норми Земельного кодексу УРСР (в редакції від 25.10.1988), Земельного кодексу України від 13.03.1992 року, Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, пункт 5 розділу VIII Прикінцевих положень Лісового кодексу України. Вказує, що земельні ділянки позивачів вибули незаконно з державної власності. Враховуючи вищевикладене, просить суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. 06.10.2022 року заступником керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова подано додаткові пояснення в справі. 29.11.2022 року на електронну адресу суду надійшли додаткові пояснення представника позивачів. Представник позивачів у судовому засіданні позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини. Просили позов задоволити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, клопотань пов`язаних з розглядом справи суду не надсилав, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення повідомлень на електронну адресу, що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 30.11.2022 року. Відзив на позов до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився. В телефонному режимі просив відкласти розгляд справи. Проте суд відмовляє в задоволенні даного клопотання, оскільки такий був завчасно повідомлений про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення повідомлення на офіційну електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 30.11.2022 року. Третя особа є юридичною установою та у разі неможливості забезпечення явки в судове засідання особи, яка раніше представляла її інтереси, має право своєю довіреністю надати право представляти свої інтереси іншій уповноваженій на те особі. При цьому явку іншого уповноваженого представника не забезпечила. Суд вважає, що представник третьої особи не з"явився в судове засідання без поважних причин. Пояснень щодо позову в порядку ст.181 ЦПК України до суду не надходило. В судовому засіданні прокурор проти позову заперечив, навів доводи і міркування аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов та додаткових поясненнях. Суд, заслухавши пояснення позивача, прокурора, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, приходить до наступного висновку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.9 Конституції України, ст. 2 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» до даних правовідносин також можна застосувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 6), в якій закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивач [PERSON] (далі - позивач-1) є власником земельної ділянки загальною площею 0,3180 га (кадастровий номер: 4610166300:08:004:0139), позивач [PERSON] (далі - позивач-2) - власником земельних ділянок загальною площею 0,6893 га (кадастрові номер: 4610166300:08:004:0140, 4610166300:08:004:0143), позивач [PERSON] (далі - позивач-3) - власником земельних ділянок загальною площею 0,8739 га (кадастрові номери: 4610166300:08:004:0138, 4610166300:08:003:0141, 4610166300:08:003:0142). Право власності позивачів підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2185769846101. Право власності на зазначені земельні ділянки в позивачів виникло на підставі Договору об`єднання земельних ділянок укладеного 18.09.2020 року та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мельничуком О.В. зареєстрованого в реєстрі за № 1137. Згідно з умовами договору Сторони ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) за спільною згодою вирішили об`єднати в спільне користування земельні ділянки: [PERSON] передав для об`єднання земельні ділянки загальною площею 0,1104 га (кадастровий номер 4610166300:08:008:003:0139), загальною площею 0,0796 га (кадастровий номер: 4610166300:08:003:0199), 20/100 ідеальних часток земельної ділянки загальною площею 0,4391 га (кадастровий номер: 4610166300:08:003:0284); [PERSON] передала 80/100 ідеальних часток земельної ділянки загальною площею 0,4391 га (кадастровий номер: 4610166300:08:003:0284); [PERSON] передав земельні ділянки загальною площею 0,3521 га (кадастровий номер: 4610166300:08:004:0096), загальною площею 0,1500 га (кадастровий номер: 4610166300:08:004:0128), загальною площею 0,1500 га (кадастровий номер: 4610166300:08:004:0129), загальною площею 0,1500 га (кадастровий номер: 4610166300:08:004:0130) загальною площею 0,1500 га (кадастровий номер: 4610166300:08:004:0131), загальною площею 0,1500 га (кадастровий номер: 4610166300:08:004:0132), загальною площею 0,1500 га (кадастровий номер: 4610166300:08:004:0133). Зазначені земельні ділянки об`єднано в спільне землеволодіння загальною площею 1,8812 га, із присвоєнням йому одного спільного кадастрового номеру (4610166300:08:004:0137) та реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна, із частками кожного із співвласників відповідно: [PERSON] - 15/100 частки від цілої земельної ділянки, [PERSON] - 18/100, [PERSON] - 67/100 (п. 5 Договору). За цільовим призначенням віднесені до земель для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташовані по [ADDRESS] . 25.09.2020 позивачі уклали договір про поділ земельної ділянки, згідно з яким земельну ділянку загальною площею 1, 8812 га, цільове призначення - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 4610166300:08:004:0137 поділено та передано в приватну власність позивачу [PERSON] - земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,2721 га, що становить 14/100 частки цілої ділянки, та присвоєно кадастровий номер 4610166300:08:003:0142, земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,2637 га, що становить 14/100 частки цілої ділянки та присвоєно кадастровий номер 4610166300:08:003:0141; земельну ділянку № [NUMBER] площею 0, 3381 га, що становить 18/100 частки цілої ділянки та присвоєно кадастровий номер: 4610166300:08:004:0138; позивачу [PERSON] - земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,3362 га, що становить 18/100 цілої частки ділянки та присвоєно кадастровий номер 4610166300:08:004:0140, земельну ділянку № [NUMBER] площею 0, 3531 га, що становить 19/100 частки цілої ділянки, та присвоєно кадастровий номер 4610166300:08:004:0143. Позивач [PERSON] право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 4610166300:08:008:003:0139 та 4610166300:08:003:0199 набув на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 20.10.2016 року укладених з [PERSON] . Рішенням LVIII сесії VII скликання № 1672 від 14.08.2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по зміні цільового призначення гр. [PERSON] по [ADDRESS] » затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по зміні цільового призначення та змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,1104 га (кадастровий номер: 4610166300:08:008:003:0139) по [ADDRESS] зі земель, які були надані для ведення особистого селянського господарства в землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Право власності на 20/100 позивач-1 набув на підставі договору об`єднання земельних ділянок від 20.04.2019 року укладеного з [PERSON] . Згідно з умовами договору, [PERSON] (у договорі - Сторона 1) будучи власником земельної ділянки загальною площею 0,0876 га (кадастровий номер 4610166300:08:003:0205) після об`єднання її з земельною ділянкою загальною площею 0, 3515 га (кадастровий номер 4610166300:08:003:0216) власником якої була [PERSON] (за договором - Сторона 2) набув права власності на частку в новоствореній земельній ділянці загальною площею 0, 0876 га, (20/100 частини від цілої земельної ділянки) а [PERSON] - набула права власності на частку в новоствореній земельній ділянці загальною площею 0,3515 га (80/100 частини). Рішенням Брюховицької селищної ради LII сесії VII скликання № 1386 від 05.03.2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по зміні цільового призначення гр. [PERSON] та гр. [PERSON] по [ADDRESS] » затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по зміні цільового призначення та змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,4391 га (кадастровий номер: 4610166300:08:003:0284) по [ADDRESS] зі земель, які надані для індивідуального дачного будівництва в землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позивач-3 [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,3521 га (кадастровий номер: 4610166300:08:004:0096) за адресою [ADDRESS] , що була утворена внаслідок об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами: 4610166300:08:003:0210, 4610166300:08:004:00071, 4610166300:08:004:00072, 4610166300:08:004:00073. Рішенням Брюховицької селищної ради LII сесії VII скликання №1387 від 05.03.2020 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по зміні цільового призначення гр. [PERSON] по [ADDRESS] » затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по зміні цільового призначення та змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0, 3521 га (кадастровий номер: 4610166300:08:004:0096) зі земель. які були надані для індивідуального дачного будівництва в землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позивач-3 є власником земельної ділянки площею 0,1500 га (кадастровий номер: 4610166300:08:004:0128) на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мельничуком О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 962. Згідно з умовами договору цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою [ADDRESS] . Земельні ділянки площею 0,1500 га (кадастровий номер: 4610166300:08:004:0128), площею 0,1500 га (кадастровий номер: 4610166300:08:004:0129), площею 0,1500 га (кадастровий номер: 4610166300:08:004:0130) були придбані позивачем-3 на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 19.08.2020 року. Цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), місце розташування: [ADDRESS] . Отже, з викладеного вбачається, що позивачі є власниками земельних ділянок утворених на підставі їх спільної згоди про об`єднання окремих земельних ділянок власниками яких вони були. Судом встановлено, що позивачі набули право власності на земельні ділянки на підставі цивільно-правових угод, які за цільовим призначенням належали до земель для ведення особистого селянського господарства, індивідуального дачного будівництва, земель для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Земельні ділянки розташовані в [ADDRESS] . Цільове призначення окремих земельних ділянок змінено на підставі рішень сесії Брюховицької селищної ради та на даний час вони належать до земель для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Виходячи зі завдань цивільного судочинства суд вважає, що позивачі мають право на захист своїх майнових прав, а саме конституційного права власності, яке є непорушним. Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 229 від 21.08.1989 року «Про зміну межі селища Брюховичі» затверджено зміну межі селища Брюховичі та зобов`язано виконкоми Львівської міської та Брюховицької селищної рад народних депутатів провести інвентаризацію земель, включених в межі селища, терміново вирішити питання вилучення земель з колгоспного користування і передачі їх селищній раді для забудови. Згідно з додатком 1 до рішення, в межі селища Брюховичі включено Львівський лісгоспзаг, в кварталах 36, 37, 39-43, 45-47, 57, 73 Брюховицького лісництва загальною площею 157,4 га. З листа-відповіді третьої особи від 14.06.2022 року № 71 на адвокатський запит вбачається, що 57 квартал Брюховицького лісництва облікується у ДП «Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр» та підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування кварталу № 57 (планшет 4). У листі від 10.07.2020 № 90 третьої особи на ім`я керівника Львівської міської прокуратури № 2 зазначено, що на лісовкритій площі по [ADDRESS] розміщуються земельні ділянки по 0, 15 га з кадастровими номерами: 4610166300:08:004:0133; 4610166300:08:004:0129; 4610166300:08:004:0131; 4610166300:08:004:0132; 4610166300:08:004:0128; 4610166300:08:004:0130, які розташовані у державному лісовому фонді ДП «Львівський ЛСНЦ». Відповідач у листі від 09.06.2021 вих. № 197/01-04 на адресу заступника керівника Львівської обласної прокуратури надав карту-схему розташування ДП «Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр» з якої вбачається, що 57 квартал Брюховицького лісництва віднесено до земель державного лісового фонду. У листі-відповіді вих.№ 126/01-04 від 02.06.2022 на адвокатський запит відповідач зазначив, що всі оригінали матеріалів лісовпорядкування передані ДП «Львівський ЛСНЦ». Судом встановлено, що в генеральному плані смт.Брюховичі затвердженому рішенням Брюховицької селищної ради XXV сесії VII скликання № 567 від 26.04.2018 року, земельні ділянки по вул. Музейні знаходяться в межах смт.Брюховичі та за цільовим призначенням визначені як території садибної житлової забудови. Рішенням XXXIX сесії VII скликання Брюховицької селищної ради (позачергової) № 1005 від 27.06.2019 року «Про коригування детального плану території в районі [ADDRESS] », затверджено коригування детального плану території в районі [ADDRESS] площею 1, 00 га. Оцінивши у своєму співставленні та взаємній оцінці зазначені докази суд дійшов висновку, що земельні ділянки власниками яких є позивачі перебувають в межах населеного пункту, за цільовим призначенням належать до земель для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), разом з тим, вони продовжують незаконно обліковуватись як землі 57 кварталу Брюховицького лісництва ДП «Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр». Така невідповідність є наслідком того, що Брюховицькою селищною радою рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 229 від 21.08.1989 року «Про зміну межі селища Брюховичі» виконано, однак в матеріалах лісовпорядкування ці зміни не були відображені. Даючи оцінку спірним правовідносинам, а саме рішенню № 229 від 21.08.1989 року «Про зміну межі селища Брюховичі» судом враховано наступні обставини та норми законодавства. Земельні відносини на час прийняття рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів врегульовувались Земельним кодексом УРСР 1970 року (зі змінами) , який діяв до 18.12.1990 року. Згідно зі ст. 4 ЗК УРСР вся земля в Українській РСР входить до єдиного державного земельного фонду, який відповідно до основного цільового призначення земель складається з: 1) земель сільськогосподарського призначення, наданих у користування колгоспам, радгоспам та іншим землекористувачам для сільськогосподарських цілей; 2) земель населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів); 3) земель промисловості, транспорту, курортів, заповідників та іншого несільськогосподарського призначення; 4) земель державного лісового фонду; 5) земель державного водного фонду; 6) земель державного запасу. Відповідно до ст.37 ЗК УРСР вилучення земельної ділянки чи її частини для державних або громадських потреб провадиться на підставі постанови Ради Міністрів Української РСР або рішення виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів у порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і цим Кодексом. Статтею 101 ЗК УРСР визначено, що усі землі в межах селища перебувають у віданні селищних Рад народних депутатів. У відповідності до положень ст.150 ЗК УРСР, державний землеустрій включає такі землевпорядні дії як (міствідведення і вилучення земельних ділянок; встановлення і зміну міської межі, селищної межі і межі сільських населених пунктів. Згідно зі ст.78 Конституції УРСР 1978 (в редакції чинній на 1989 рік), місцеві Ради народних депутатів - обласні, районні, міські, районні в містах, селищні та сільські становлять єдину систему представницьких органів державної влади Української РСР. Пунктом 10 статті 9 Кодексу УРСР передбачено, що обласні Ради народних депутатів, їх виконавчі комітети в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на території області вирішують питання про віднесення сільських населених пунктів до перспективних для дальшого розвитку, встановлюють і змінюють їх межі, а також межі селищ міського типу. Отже, з викладеного вбачається, що рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 229 від 21.08.1989 року «Про зміну межі селища Брюховичі» ухвалено представницьким органом державної влади в межах повноважень та обов`язкове до виконання усіма суб`єктами правовідносин. Даним рішенням було змінено цільове призначення земель зі земель державного лісового фонду на землі населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів) для забудови. Одна і та сама земля не може належати до двох категорій земель за цільовим призначенням, одночасно, так як була передана для забудови. Крім того, у відповідності до вимог абзацу першого ч.1 ст.16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI, з наступними змінами та доповненнями, планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні, продовжується в абзаці другому цієї ж статті, розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях. Згідно пункту 2 ч.1, генеральним планом населеного пункту вважається містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Наявні в матеріалах справи рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 229 від 21.08.1989 року «Про зміну межі селища Брюховичі», рішення Брюховицької селищної ради № 567 від 26.04.2018 року, рішення Брюховицької селищної ради № 1005 від 27.06.2019 року, рішення № 1672 від 14.08.2020 року, рішення Брюховицької селищної ради № 1386 від 05.03.2020 року, рішення Брюховицької селищної ради № 1387 від 05.03.2020 року підтверджують обставини, що земельні ділянки позивачі перебувають в межах смт. Брюховичі. Зазначені рішення не скасовувались, не оскаржувались в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів чи судовому порядку, тому згідно ст.144 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 16.04. 2009 року № 7-рп/2009 (справа № 1-9/2009), є обов`язковими до виконання. ДП «Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр» у листі від 14.06.2022 року № 71 зазначило, що лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями. Як встановлено судом, відповідач ствердив, що оригінали матеріалів лісовпорядкування передав ДП «Львівський ЛСНЦ». Суд вважає, що відповідач всупереч норм чинного законодавства не виконав покладені на нього обов`язки, що в свою чергу впливає на порушення прав позивачів. Як встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.022020 по справі № 1.380.2019.005835 за позовом позовом Брюховицької селищної ради до Львівської державної лісовпорядної експедиції Українського державного проектного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект», за участі третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОТ Супутник Підприємства «Рокс Львів» та Приватного підприємства «Сіті Консалтинг Груп» та на стороні відповідача Державне підприємство «Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр» про зобов`язання вчинити дії, саме на відповідача, згідно статуту Львівської державної лісовпорядної експедиції), покладено обов`язок здійснення в межах господарств впорядкування лісового фонду України. Згідно з п.4 ч.1 ст.35 Лісового кодексу України організація лісового господарства передбачає проведення лісовпорядкування. Статтею 47 Лісового кодксу України передбачено, що лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства. Відповідно до п.1 ст.46 Лісового кодексу України лісовпорядкування передбачає відновлення у встановленому порядку меж території лісового фонду України і визначення внутрігосподарської організації. У ст.11 Лісового кодексу України вказується, що право комунальної власності на ліси набувається при розмежуванні в установленому законом порядку земель державної і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну та з інших підстав, не заборонених законом. В наявних матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем виконано рішення № 229 від 21.08.1989 року «Про зміну межі селища Брюховичі», тому, виходячи з принципу змагальності за яким сторони мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав, права подати заперечення проти позову, обов`язку довести обставини якими би спростовувались вимоги позивачів, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, Суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано покладених на нього обов`язків з лісовпорядкування, а вимоги позивачів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Щодо порушення прав позивачів та обраного способу захисту таких прав, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1,2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону З аналізу матеріалів справи та обставин справи обраний спосіб захисту є допустимим, оскільки такий встановлений законом, належний та ефективний, вимога про приведення у відповідність планово-картографічні матеріали лісовпорядкування шляхом виключення земельних ділянок» узгоджується з розумінням і сутністю лісовпорядкування. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Статтею 41 Конституції України право приватної власності визнається непорушним. Аналогічна правова норма вміщена у статті 321 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з ч.3 ст.78, ч.1 ст. 84 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 6 статті 319 ЦК України гарантовано, що Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ст.2 Земельного кодексу України, суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Згідно зі статтею 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Отже з викладеного вбачається, що принцип непорушності права власності передбачає недоторканність цього права та майна власника, забороняє свавілля при втручанні в реалізацію цього права й обумовлює дотримання ключових принципів захисту власності: правомірності, законності, пропорційності, «справедливої збалансованості» втручання у відносини власності, наявності й адекватності компенсації та належних юридичних гарантій захисту від такого втручання. Тобто, непорушність права власності полягає у вимозі утримуватися від посягань на власність, виявом чого є обов`язком третіх осіб утриматися від будь-яких дій, що можуть поставити під сумнів право власності або заважають власнику здійснювати свої правомочності. Власник вправі вимагати усунення й тих порушень, шо не призвели до порушення права власності, а формально суперечать сутності права власності. Одна і та сама ділянка не може одночасно перебувати у державній та приватній власності. Віднесення земельних ділянок власниками позивачів до земель лісового фонду, їх облік за третьою особою суперечать принципам правомірності, законності, пропорційності та є нічим іншим як втручанням у право власності позивачів, порушенням цього права. Окрім того, факт обліку земельних ділянок позивачів як земель лісового фонду 57 кварталу Брюховицького лісництва, що рахуються за ДП «Львівський селекційно-насіннєвий центр» є порушенням принципу належного урядування (рішення Європейського суду з прав людини в справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) від 20.10.2011 року). Прецендента практика Європейського суду з прав людини містить принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 2724 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів.

Outcome: approved