Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

у червні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 23825,45 грн., 3% річних у розмірі 191,91 грн., моральної шкоди у розмірі 5000 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.09.2020 року о 12 год. 10 хв. [PERSON] при з`їзді на проспект Бажана в м. Києві, керуючи автомобілем Вольво д.н.з. [NUMBER] , не надав переваги в русі автомобілю Рено д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення, що призвело до пошкодження автомобіля Рено, який є власністю позивача. Зазначено, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2020 у справі № 753/16568/20 [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до висновку експертного дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого позивачу, вартість відновлювального ремонту автомобіля Рено, станом на 16 жовтня 2020 року становить 61045,97 грн. За проведення вказаного дослідження позивачем сплачено 4000 грн. Крім того, для проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача, ним було придбані та передані на СТО кузовні деталі на загальну суму 21 753 грн. Також позивачем було сплачено 720 грн експерту- оцінщику СК «ІНГО» за додатковий огляд авто. Таким чином, на проведення відновлювального ремонту автомобіля [PERSON] загалом було витрачено 62 315,50 грн. Страхова компанія «ІНГО» 16 листопада 2020 року здійснила на користь позивача страхову виплату у сумі 37 809,64 як оплату страхового відшкодування за договором. 25 березня 2021 року додатково було сплачено ще 680,41 грн. тобто загальна сума відшкодування становить 38490,05 грн. Відповідно різниця між отриманим від страхової компанії відшкодуванням та розміром фактичних витрат на відновлювальний ремонт становить 23 825,45 грн. Відповіді на претензію, направлену на поштову адресу за місцем реєстрації відповідача, останній не надав. Позивачем також до стягнення з відповідача нараховано 3 % річних у розмірі 191,91 грн і моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 18 червня 2021 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом (а.с. 44). Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечував. Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, однак судова повістка повернута відділенням зв`язку з поміткою: «адресат відсутній». Будь-які клопотання до суду не надходили. Своїм правом не скористався та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є власником автомобіля «Рено» д.н.з. [NUMBER] . 23.09.2020 року о 12 год. 10 хв. [PERSON] , при з`їзді на проспект Бажана в м. Києві, керуючи транспортним засобом «Вольво» д.н.з. [NUMBER] , не надав переваги в русі автомобілю «Рено» д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 16.1 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року у справі №753/16568/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 11). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до приписів частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з положеннями частини 3 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів. З метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ під час проведення автотоварознавчих експертиз застосовується Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження пошкодження автомобіля «Рено» д.н.з. [NUMBER] позивачем були надані схема з місця ДТП (а.с. 9,10), розрахунки ремонтної калькуляції № 2832029 від 09.10.2020 (а.с. 12-14) та висновок № ЕД-1707-2-1636.20 від 20.10.2020 (а.с. 15-23), акт виконаних робіт № ТО200930102 від 18.11.2020 та чек про оплату від 18.11.2020 (а.с. 28,29). Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 20 жовтня 2020 року, який був зроблений експертом ТОВ «Судова незалежна експертиза України» Ковалем І.М. на підставі заяви [PERSON] , вартість матеріального збитку завданого власнику ТЗ «Рено» д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 38 493,47 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 61045,97 грн. За надання експертних послуг та виконання зазначеного висновку позивачем було сплачено суму в розмірі 4000,00 грн., про що свідчить квитанція від 16.10.2020 року (а.с. 23.зв). Також за додатковий огляд авто з метою виявлення прихованих пошкоджень експерту-оцінщику ТОВ «КИЙ АВТО ЦЕНТР» Мусієнком Ю.П. було сплачено 720 грн (а.с. 31). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. ст. 509, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник). Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових виплат), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових коштів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від прийнятих раніше правових висновків і вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. (ст. 6 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). На момент настання страхової події цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ АСК «ІНГО Україна» за полісом № АО/2374738, строк дії договору до 27.12.2020. Згідно з виписками з карткового рахунку позивача від 16.11.2020 та 25.03.2021 страховик винуватця ПрАТ АСК «ІНГО Україна» здійснила виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в сумі 38490,05 грн (а.с. 32,33). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20). Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом враховано правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 13 березня 2018 року у справі №910/9396/17, у якій він зазначив, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять із фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Як зазначає позивач, ним було витрачено на відновлювальний ремонт належного йому транспортного засобу кошти у загальному розмірі 62315,50 грн., які складаються з 21 753 грн - коштів на придбання кузовних деталей та матеріалів, 35842,50 грн - коштів, пов`язаних з виконанням робіт по ремонту автомобіля та 4720,00 грн - витрат за послуги оцінювача за складання звіту та проведення додаткового огляду ТЗ. Оскільки вартість майнового збитку завданого [PERSON] шляхом пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у Постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). 25 лютого 2021 року позивач звернувся із претензією до відповідача, у якій просив сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, але будь-якої відповіді відповідач не надав (а.с. 37, 35). Відповідно до пункту 34.3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу, та отриманим страховим відшкодуванням (62315,50 грн - 38490,05 грн) в розмірі 23825,45 грн. У частині стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 191,91 грн за період з 05.03.2021 по 10.06.2021, суд зазначає наступне. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, у якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. З огляду на вищевказане, у зв`язку із невідшкодуванням відповідачем завданої позивачу майнової шкоди в результаті пошкодження належного їй транспортного засобу, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом норми ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. За наведених обставин суд приходить до висновку про задоволення позову у частині стягнення з відповідача 3 % річних. З приводу вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5 000 грн, суд враховує наступне. Відповідно до положень ч. 1 ст. 23, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA,№ 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 477/874/19 вказано, що по своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації. Верховний Суд у постанові від 19.10.2022 по справі № 944/4790/19 зазначив, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди позивач посилається на пережитий нервовий стрес, втрату нормальних життєвих зав`язків, моральних страждань та переживання через пошкодження майна, а також на неможливість тривалий час користуватися майном та побутові незручності, що виникли внаслідок цього, із невідшкодуванням відповідачем заданої шкоди та постійними нервовими навантаженнями. Враховуючи зміст позовних вимог, характер і тривалість моральних страждань позивача, неможливістю у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою користуватися транспортним засобом за призначенням, що призвело до вимушених змін у житті позивача та її перебуванні в стані напруження, необхідності звернення до суду за захистом порушених прав, суд вважає, що завдана позивачу моральна шкода може бути компенсована грошовою сумою в розмірі 2 500 гривень, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3328 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved