Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

12.12.2022 [PERSON] здав на пошту позов до [PERSON] , в якому вказує, що судовим наказом Білопільського районного суду Сумської області від 23.09.2022 з нього на користь відповідачки на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , стягнуті аліменти в розмірі частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Але на даний час він регулярно допомагає своїй доньці [PERSON] , [INFO] , яка народилася під час спільного проживання з [PERSON] . 17.04.2005 від шлюбу із [PERSON] у нього народилася донька [PERSON] . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Сум від 25.09.2009 з нього на утримання останньої стягнуті аліменти в розмірі 150 грн. Крім аліментів, він постійно допомагає [PERSON] матеріально. Під час перебування в шлюбі з [PERSON] на базі їх родини створено прийомну сім`ю, до якої з 16.11.2011 на виховання та спільне проживання влаштовано [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . І хоча після розірвання 06.03.2018 шлюбу між ним і [PERSON] він проживає окремо, але продовжує піклуватися про дітей, допомагає утримувати їх матеріально. Крім того, він надає матеріальну допомогу своїм батькам [PERSON] , 1944 р. н., та [PERSON] , 1950 р. н., які через похилий вік не можуть працювати самостійно. Також, 12.08.2022 він уклав новий шлюб з [PERSON] . Посилаючись на те, що на його утриманні перебувають чотири дитини, на двох з яких стягуються аліменти, а також батьки-пенсіонери, [PERSON] просив зменшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] до 1/8 частини його заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 28.12.2022 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання [PERSON] і його представник адвокат Маховик Р.В. не з`явилися. Останній подав клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просить задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а. с. 34). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання остання відсутня, інформації щодо\~своєї адреси\~суду не\~надала,\~а тому\~відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка вручена їй належним чином (а. с. 31, 33). У зв`язку з тим, що належним чином повідомлена про час і місце судового засідання відповідачка в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву не подала, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а. с. 6, 23). Судовим наказом Білопільського районного суду Сумської області від 23.09.2022, який набрав законної сили 23.09.2022, з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19.09.2022 до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини [PERSON] (а. с. 6). Також судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої в свідоцтві про народження записані позивач і [PERSON] (а. с. 7). З 04.03.2005 позивач перебував у шлюбі з [PERSON] , від якого в них [INFO] народилася донька [PERSON] (а. с. 9, 11). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.09.2009 шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано та стягнуто з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 150 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 14.04.2009 (а. с. 11). З 04.03.2011 по 06.04.2018 позивач [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] (а. с. 17). За бажанням останніх на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації Сумської області від 14.11.2011 №914 на базі їхньої родини було створено прийомну сім`ю за місцем їх проживання та з 16.11.2011 передано їм на виховання дітей позбавлених батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з виплатою соціальної допомоги на них (а. с. 14-16). Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 06.03.2018, яке набрало законної сили 06.04.2018, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано (а. с. 17). 12.08.2022 [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим останній було присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 19). Батьки позивача [PERSON] , 1944 р. н., та [PERSON] , 1950 р. н., є пенсіонерами за віком (а. с. 20). Згідно з довідкою військової частини [NUMBER] від 09.11.2022 [PERSON] проходить службу в зазначеній частині на посаді солдата (а. с. 22). У частині 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 1 і 2 ст. 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. З огляду на положення ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення\~матеріального становища\~батька може\~бути підставою\~для його\~вимоги про\~зменшення розміру\~аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78, ст. 80, ч. 1 ст. 89 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач вказував на те, що в нього на утриманні перебуває чотири дитини: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та батьки пенсіонери [PERSON] , 1944 р. н., та [PERSON] , 1950 р. н., які через похилий вік не можуть працювати самостійно. На утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] з нього стягуються аліменти. Також він матеріально допомагає своїй доньці [PERSON] , [INFO] . Крім того, 12.08.2022 він уклав шлюб з [PERSON] . На підтвердження зазначено [PERSON] надав: 1) копію квитанції від 01.10.2022 про перерахування 8081 грн. 90 коп. аліментів Головному територіальному управлінню юстиції в Сумській області, призначення платежу: сплата аліментів [PERSON] , яка є студентом СНАУ (а. с. 1); 2) копію розписки [PERSON] від 06.12.2022 про те, що батько періодично допомагає їй фінансово, надсилаючи кошти на банківський рахунок (а. с. 8); 3) копію розписки [PERSON] від 06.12.2022 про те, що батько допомагає їй фінансово, надсилаючи кошти на банківський рахунок (а. с. 12); 4) копію розписки [PERSON] без дати про те, що її колишній чоловік [PERSON] з дня їх розлучення з відповідальністю ставиться до своїх прийомних дітей, виконує батьківський обов`язок, допомагає матеріально раз на рік привозить кошти в сумі 20000-25000 грн., а також виділяє щомісячну допомогу в сумі 15000 грн. (а. с. 18); 5) копію квитанцій про перерахування відповідачці [PERSON] 03.12.2021 - 82555 грн. 28 коп., 14.09.2022 - 5000 грн. (а. с. 24). У той же час доньці позивача [PERSON] 12.09.2022 виповнилося 23 роки, а отже у розумінні ст. 199 СК України в [PERSON] припинився обов`язок з її утримання. При цьому суд враховує, що позивачем не було надано суду доказів стягнення з нього до 12.09.2022 аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, наявності виконавчого провадження, щомісячного розміру аліментів, які підлягали сплаті. На утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з позивача рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.09.2009 було стягнуто аліменти в розмірі 150 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 14.04.2009. Чи перебуває виконавчий лист, виданий на підставі вказаного рішення, на виконанні та яка сума аліментів підлягає сплаті на даний час позивач суду не повідомив. Також позивач не надав суду доказів на підтвердження свого матеріального становища та стану здоров`я. Щодо вказівки позивача на утримання прийомних дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі ст. 2561, ч. 1 ст. 2562 СК України прийомна сім`я сім`я, яка добровільно взяла на виховання та спільне проживання від одного до чотирьох дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування. Прийомні батьки - подружжя або особа, яка не перебуває у шлюбі, які взяли для спільного проживання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 2562 СК України прийомні батьки несуть обов`язки по вихованню та розвитку дітей, передбачені статтею 150 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 2563 СК України за прийомними дітьми зберігається право на аліменти, пенсію, інші соціальні виплати, а також на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, які вони мали до влаштування до прийомної сім`ї. Частиною 2 ст. 2564 СК України передбачено, що між прийомними батьками та органом, який прийняв рішення про створення прийомної сім`ї, на основі типового договору укладається договір про влаштування дітей до прийомної сім`ї. Розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації Сумської області №914 стосується створення прийомної сім`ї на базі родини [PERSON] і [PERSON] , останнє датоване [INFO] . Шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано 06.04.2018. Як вказано в позовній заяві та розписці [PERSON] після розлучення позивач проживає окремо від прийомної сім`ї. Таким чином, у розумінні зазначених вище статей СК України позивач на даний час не може бути прийомним батьком [PERSON] , [PERSON] . Доказів того, що після розлучення з [PERSON] він продовжує відповідно до встановленого законодавством порядку бути прийомним батьком для зазначених дітей та виконувати відповідні обов`язки, [PERSON] суду не надав. Як вбачається з копій пенсійних посвідчень батьки позивача останні є пенсіонерами та отримують пенсію за віком. Доказів на підтвердження того, що останні потребують матеріальної допомоги і перебувають на утриманні позивача, останнім суду також не надано. Надання матеріальної допомоги позивачем близьким йому людям є його правом, але не звільняє від обов`язку належного утримання ним свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зміна сімейного стану позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Таким чином, всупереч вказаним вимогам позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що з часу стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] в нього погіршився майновий стан, що відповідно до ч. 2 ст. 192 СК України, було б підставою для зменшення розміру аліментів. При цьому зменшення аліментів, розмір яких відповідає вимогам сімейного законодавства, у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні іншу дитину - [PERSON] , [INFO] , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямоване на належне забезпечення малолітнього [PERSON] та суперечитиме його інтересам. Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі №715/2073/20. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. З огляду на викладене, враховуючи, що розмір аліментів, які стягуються з позивача, не перевищує встановлений законом загальний розмір відрахувань із заробітної плати останнього, встановлений у ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», а також враховуючи відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження зміни майнового стану, погіршення здоров`я після ухваленого судового рішення про стягнення аліментів, які б стали підставою для зменшення розміру аліментів, суд вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №194/629/17-ц, від 04.10.2018 у справі №549/310/17. З огляду на викладене, оскільки позивачем у судовому порядку не доведено наявності підстав для зміни раніше встановленого розміру аліментів, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed