Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що їй та відповідачам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . За словами позивача, на підставі договору дарування від 15.07.2014 року вона є власником 35/100 часток вказаного житлового будинку, а відповідачі є власниками по 65/200 часток відповідно. Розмір земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, становить 0,0601 га. Позивач зазначає, що всі співвласники житлового будинку спільно користуються земельною ділянкою, однак з цього приводу виник спір. Укласти угоду про порядок користування земельною ділянкою відповідачі категорично відмовляються, в результаті чого неможливо приватизувати частину земельної ділянки, якою позивач користується. З огляду на викладене, [PERSON] просить встановити порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , між сторонами у відповідності до розміру їх ідеальних часток у праві власності на житловий будинок. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 26 листопада 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Представник позивача - адвокат Романюк О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд встановити порядок користування земельною ділянкою у відповідності до варіанту №1 земельно-технічної експертизи. На її думку, у варіанті №2 зменшується частка земельної ділянки позивача у порівнянні з фактичним користуванням, натомість у разі обрання варіанту №3 позивач обмежується у виході до спільного двору. Крім цього, за варіантом №2 в спільний двір позивач може зайти лише через провулок, оскільки встановлений відповідачем паркан відмежовує ділянку від провулку. З приводу заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу зазначила, що обсяг виконаної нею роботи відповідає складності справи. Позивач [PERSON] підтримала позицію свого представника. Представник відповідачів - адвокат Ковальова Я.В. зазначила, що найбільш прийнятний варіант №2 порядку користування земельною ділянкою, так як він дозволяє обслуговувати господарські будівлі. Варіант №1 суперечить ДБН 2019 року, до того ж відповідачі позбавляються обслуговувати фасадну частину будинку до провулку. Відповідач [PERSON] підтримала точку зору свого представника та уточнила, що у разі встановлення порядку користування земельною ділянкою за варіантом №1 вона буде позбавлена можливості виїзду машиною з гаражу «Г» на провулок. Сторони визнали, що під літерою «Г» у технічному паспорті на будинок - гараж відповідачів, «Б», «В» - належні сторонам сараї. Також наведений у додатку №1 висновку судової земельно-технічної експертизи план фактичного користування земельною ділянкою відповідає дійсності. Крім того, представниками сторін були подані відповідні письмові заяви щодо висновку експерта, у яких представник позивача просила встановити порядок користування земельною ділянкою у відповідності до варіанту №1 висновку експерта №523/22 судової земельно-технічної експертизи, а представник відповідачів - за варіантом №2 експертизи. Представник третьої особи - Житомирської міської ради в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи й дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником 35/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору дарування 35/100 часток житлового будинку від 15.07.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2620. Також у володінні і користуванні [PERSON] перебувають сарай літ.«В», 1/2 частина сараю літ. «Б». Відповідачам на праві приватної спільної часткової власності належать по 65/200 часток вказаного будинку, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.09.2021 та наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про право на спадщину. Згідно з висновком експерта №523/22, складеного за результатами проведення на підставі ухвали суду судової земельно-технічної експертизи від 01 червня 2022 року, експертом запропоновано три можливих варіанти порядку користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , площа якої за результатами обміру склала 0,0601 га. Також експертом зазначено, що земельна ділянка площею 0,0601 га перебуває у фактичному користуванні сторін у справі як співвласників житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Співвласник [PERSON] користується земельною ділянкою площею 0,0164 га, що на 0,0046 га менше її ідеальної частки в будинковолодінні. Співвласники [PERSON] та [PERSON] користуються земельною ділянкою площею 0,0437 га, що на 0,0046 га більше ідеальної частки в будинковолодінні. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (стаття 88 ЗК України). Загальні правила вирішення спорів щодо порядку володіння й користування земельною ділянкою застосовуються також у випадку, коли належний особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. Порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований належний співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, у зв`язку з чим при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником (користувачем) земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об?єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об?єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 358 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. При цьому право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель і споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі №127/21769/16-ц. З огляду на наведені норми закону та встановлені обставини, враховуючи недосягнення сторонами угоди щодо порядку користування земельною ділянкою, а також враховуючи частки сторін в домоволодінні, з метою дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним із них належним майном, суд вважає за можливе визначити між сторонами порядок користування земельною ділянкою за варіантом №3 земельно-технічної експертизи, який найбільш наближений до ідеальних часток співвласників та найбільше відповідає принципу балансу інтересів сторін. Відхиляючи варіант №1 судової земельно-технічної експертизи суд враховує зауваження сторони відповідачів, за якими останні фактично будуть позбавлені можливості користування належним їм гаражем «Г» в разі необхідності проїзду до нього автотранспорту. Також судом звернуто увагу на суттєве звуження земельної ділянки, необхідної для обслуговування відповідачами власної частини житлового будинку. Разом з тим суд не може пристати і на запропонований експертом у варіанті №2 порядок користування земельною ділянкою, оскільки у разі обрання такого варіанту позивач, зокрема, буде позбавлена доступу до спільного двору з власної частини будинку, оминаючи необхідність виходу на провулок. На переконання суду, згадані у попередніх абзацах зауваження у певній мірі нівелює саме 3-ій варіант запропонованого експертом порядку користування земельною ділянкою. Щодо вимоги про стягнення з відповідачів судових витрат, суд зазначає наступне. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України) 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Визначені ЦПК України види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов`язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним. Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Встановлено, що 05.11.2021 року та 06.06.2022 року між [PERSON] та адвокатським бюро «Максима Бугайчука» в особі керівника бюро - адвоката Бугайчука М.В., що діє на підставі статуту, були укладені договори №43/21 та №01/22 про надання правової (правничої) допомоги. Пунктом 4.1 договорів встановлено, що вартість наданої правової (правничої) допомоги визначена в додатку 1 до договору, який узгоджується сторонами під час укладання договору. Адвокатське бюро самостійно після одержання від клієнта замовлення про надання правової (правничої) допомоги виставляє клієнту відповідний рахунок. За результатами надання правової (правничої) допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським бюро правової (правничої) допомоги та її вартість (п. 4.5 договору). Згідно акту виконаних робіт №1 від 08.11.2021 року вартість послуг адвоката складає 4 500 грн. (а.с. 103). Згідно акту надання послуг №01 від 15.07.2022 року вартість послуг адвоката складає 4 520,25 грн. (а.с. 115). На підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 4 500,00 грн. та 4 520,25 грн. надано квитанцію №37 від 09.11.2021 року та меморіальний ордер №@2PL865663 від 15.07.2022 року (а.с. 102, 114). Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial