Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-04 00:00:00

1.Позиція позивача. У серпні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , третя особа: Товарна біржа «Дніпродзержинська» «про визнання договору купівлі-продажу дійсним». Згідно до змісту позовних вимог позивач просить: 1.Визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна від 25.12.1998 р. №004/444-Н квартири [ADDRESS] , зареєстрований Товарною біржею «Дніпродзержинська», укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , зареєстрований Товарною біржею «Дніпродзержинська» за №004/444-Н 25.12.1998 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що станом на 1998 рік, діюче законодавство України передбачало, крім нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, право на оформлення договорів-купівлі на товарній біржі, у передбаченому законом порядку. Дотримуючись діючої норми закону, нею як покупцем, та [PERSON] , як продавцем було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , на товарній біржі «Дніпродзержинська», а саме Договір № 004/444-Н від 25 грудня 1998 року, який був зареєстрований у Обласноку комунальному підприємстві Дніпродзержинському БТІ за № 126 від 18 січня 1999 року. Саме з 25 грудня 1998 року і по теперішній час, позивачка стверджує що відкрито володіє належною їх на підставі зазначеного договору квартирою, де проживає. 04 червня 2021 року вона звернулася до державного реєстратора з метою внесення відомостей у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно відомостей про її власність на квартиру [ADDRESS] , набуту нею на підставі зазначеного Договору, але їй було відмовлено з підстав відсутності нотаріального посвідчення зазначеного договору, що вимагає її здійснювати дії на захист своїх цивільних прав. 2.Позиція відповідача та 3-ої особи. Відповідачки [PERSON] подав до суду заяву, якою підтвердив фактичні обставини укладення Договору купівлі-продажу нерухомого майна укладеного між ним, як продавцем та [PERSON] , як покупцем квартири [ADDRESS] , який був укладений 25 грудня 1998 року на Товарній біржі «Дніпродзержинська». Просив провести розгляд справи за його відсутності. Представник 3-ої особи - Товарної біржи «Дніпродзержинська» до суду не прибув, заяв і клопотань не подав. 3-я особа сповіщена у передбаченому ст. 130 ЦПК України порядку на адресу юридичної особи. 3.Процесуальні питання, заяви та клопотання. У серпні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , третя особа: Товарна біржа «Дніпродзержинська» «про визнання договору купівлі-продажу дійсним». 17 січня 2022 року отримано відомості щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. 17 січня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження. 08 серпня 2022 року відповідачем подано заяву про проведення розгляду справи за його відсутністю, та визнання позовних вимог. Позивачем подано заяву про проведення розгляду за її відсутності. 16 листопада 2022 року підготовче провадження закрито і призначено справу до судового розгляду. Враховуючи подані заяви сторонами про проведення розгляду справи за їх відсутності, належного їх сповіщення про дату, час та місце судового розгляду, суд вважає можливим провести розгляд справи за наявними доказами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 4.Фактичні обставини встановлені судом. 25 грудня 1998 року, між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , як продавцем було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , на товарній біржі «Дніпродзержинська», а саме Договір № 004/444-Н від 25 грудня 1998 року, який був зареєстрований у Обласноку комунальному підприємстві Дніпродзержинському БТІ за № 126 від 18 січня 1999 року, зазначене підтверджено копією Договору (а.с. 7), відповіддю ДО РОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 09 червнія 2021 року за № 1179 (а.с. 8). Факт проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , починаючи з дати її придбання підтверджено відомостями щодо її реєстрації за вказаною адресою (а.с. 5), у відповідності до чого реєстрація її місця проживання проведена 15 лютого 1999 року. Факт невнесення відомостей про право власності [PERSON] станом на 04 червня 2021 року на квартиру [ADDRESS] , підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за я4 259928757 від 04 червня 2021 року (а.с. 9). Підтвердження дійсності намірів сторін договору, та дійсність дій здійснених [PERSON] як покупцем, та [PERSON] як продавця зазначеної квартири, підтверджено заявою відповідача поданої до справи. 5.Норми права застосовані судом. При вирішення справи по суті, враховуючи виникнення спірних правовідносин станом на 25 грудня 1998 року, судом застосовуються норми права які діяли на час їх вчинення. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦК УРСР (1963 року), передбачено що цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Також, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 4 ЦК УРСР (1963 року), відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. У відповідності до ч. 1 ст. 41 ЦК УРСР (1963 року) - Угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Частиною 1 ст. 47 ЦК УРСР (1963 року), передбачено, що Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Статтею 2 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року за № 697-ХІІ, в редакції чинній на 25 грудня 1998 року було передбачено, що: 1.Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. 2.Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. 3.Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. 4.Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними. 5.Власність в Україні існує в різних формах. Україна створює рівні умови для розвитку всіх форм власності та їх захисту. Статтею 12 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року за № 697-ХІІ, в редакції чинній на 25 грудня 1998 року, визначалися підстави виникнення права приватної власності, а саме: 1.Праця громадян є основою створення i примноження їх власності. 2.Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно до ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» від 10 грудня 1991 року за № 1956-ХІІ, в редакції станом на 25 грудня 1998 року передбачалося, що: Біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. 6.Мотиви та висновки суду. Судом встановлено, що спір між сторонами стосується права власності на об`єкт нерухомого майна, набутого у відповідності до норм законодавства України станом на 25 грудня 1998 року. При вирішення зазначеного спору, судом застосовано законодавства яке було чинне на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, а саме ЦК УРСР, Закон України «Про власність» від 07 лютого 1991 року за № 697-ХІІ, ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» від 10 грудня 1991 року за № 1956-ХІІ. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судо встановлено, та сторонами договору підтверджено, що 25 грудня 1998 року, між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , як продавцем було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , на товарній біржі «Дніпродзержинська», а саме Договір № 004/444-Н від 25 грудня 1998 року, який був зареєстрований у Обласноку комунальному підприємстві Дніпродзержинському БТІ за № 126 від 18 січня 1999 року, зазначене підтверджено копією Договору (а.с. 7), відповіддю ДО РОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 09 червнія 2021 року за № 1179 (а.с. 8). Згідно до діючого на час укладання договору законодавства України, передбачало право укладання договорів, в тому числі і щодо нерухомого майна на товарних біржах, згідно до ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» від 10 грудня 1991 року за № 1956-ХІІ, якою крім того визначалося, що нотаріальному посвідченню такі договори не пілягали, і були підставою для реєстрації права власності за сторонами договору, які набували таке право власності. Тобто як позивач [PERSON] , так і [PERSON] , діяли станом на 25 грудня 1998 року у передбачений діючим на час укладання угоди, спосіб та здійснили дії на реальне досягнення істотних умов договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , за якими [PERSON] отримала квартиру у право власності, яке зареєструвало у передбачений спосіб в ОКП «Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації» 18 січня 1999 року за собою, на підставі договору купівлі-продажу від 25 грудня 1998 року, зареєстрованого на тварній біржі «Дніпродзержинська» реєстраційний номер 004/444-н. На підставі зазначеного, встановив фактичні обставини, докази надані сторонами, суд приходить до висновку, що сторони оспорюваного договору діяли у спосіб та порядок який був врегульований на час його укладання, а саме станом на 25 грудня 1998 року, був укладений добровільно сторонами договору, за наслідком досягнення всіх істотних умов договору, і сторонами здійсненні дії на реальне набуття прав за договором, що підтверджує дійсність укладеного договору. Так, згідно до ст. 5 ЦК України, передбачено, що Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. При цьому, Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. А тому зміна норм законодавства не може бути застосована до правовідносин які виникли до набуття чинності діючим законодавством, в сторону погіршення. Виходячи з вищезазначеного, повно і всебічно з`ясував обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, враховуючи визнання позовних вимоги відповідачем, які підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню вцілому. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. 7.Судові витрати. Позивач, при зверненні із позовом, як особа яка має інвалідність 2-ої групи, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є особою звільненою від сплати судового збору.

Outcome: approved