Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 4305112550 від 08.12.2020 сумі 116 932,88 гривні станом на 20.07.2022. Позов обґрунтовує тим, що 08.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») та [PERSON] було укладено кредитний договір №4305112550, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у сумі 94 063,35 гривні зі строком користування 24 місяці та зі сплатою річних процентів в розмірі 0,01 % від суми боргу за договором та щомісячних процентів в розмірі 1,50 % від суми кредиту. Відповідач підтвердив свою згоду на отримання кредиту та інших послуг, що підтверджується його підписом у кредитному договору та Паспорті кредиту. Відповідно до п. 2.2. кредитного договору цей Договір, Паспорт кредиту № 5112550 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» в редакції від 04.05.2020 складають єдиний кредитний договір. 09.06.2022 позивач направив на адресу [PERSON] повідомлення-вимогу №8548/70.2.2, у якому зазначив про те, що між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого та витягу з Реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги позивач є новим кредитором боржника за кредитним договором №4305112550 від 08.12.2020, а також те, що [PERSON] станом на 08.06.2022 має кредитну заборгованість у сумі 114 473,98 гривень. Кредитор свої зобов`язання виконав у повному обсязі та належним чином шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений у п. 4 кредитного договору. В свою чергу, відповідач умови кредитного договору не виконав належним чином, кредитні кошти у встановлені договором (графіком погашення кредиту) строки не повернув, у зв`язку з чим станом на 20.07.2022 виникла заборгованість у сумі 116 932,88 гривні, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь разом з понесеними витратами по сплаті судового збору. Ухвалою від 02.12.2022 відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач відзив на позов не подав. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила. Заяву про розгляд справи без її участі або відкладення розгляду справи не надала. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за Кредитним Договором, внаслідок чого утворилась заявлена до стягнення сума заборгованості. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 08.12.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] було підписано Кредитний договір №4305112550 (далі Кредитний договір) та Паспорт кредиту №5112550 (далі Паспорт кредиту) на отримання кредитних коштів. Згідно Паспорту кредиту, позичальнику надано грошові кошти, а останній зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті, який є невід`ємною частиною цього Договору. Меморіального ордеру/платіжного доручення чи будь-якого іншого бухгалтерського документу, з якого б вбачалося, що [PERSON] отримав зазначені у Кредитному договір від 08.12.2020 грошові кошти у сумі 94 063,35 гривні суду надано не було. 20.09.2021 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір факторингу №200921, відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові Права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначеними договором. У відповідності до умов договору та витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу №200921 від 20.09.2021, позивач є новим кредитором боржника [PERSON] за Кредитним договором №4305112550 від 08.12.2020 (а.с.19-37). 09.06.2022 позивач направив на адресу [PERSON] повідомлення-вимогу №8548/70.2.2, у якому зазначив про те, що між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого та витягу з Реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги позивач є новим кредитором боржника за кредитним договором №4305112550 від 08.12.2020, а також те, що [PERSON] станом на 08.06.2022 має кредитну заборгованість у сумі 114 473,98 гривень, з яких: 39 195,35 гривень сума основного боргу, 2,84 гривні строкова заборгованість за процентами, 52 691,49 гривня прострочена заборгованість, 8,94 гривень прострочена заборгованість за процентами, 16 931,52 гривня прострочені щомісячні проценти, 5 643,84 гривні заборгованість за щомісячними процентами. (а.с.62-63) Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач станом на 20.07.2022 має заборгованість перед позивачем у сумі 116 932,88 гривні, з яких: 91 886,84 гривні заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена), 12,88 гривень заборгованість по річним процентам (в тому числі прострочені); 25 033,16 гривні заборгованість по щомісячним процентам (в тому числі прострочена). (а.с.43). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1,3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між товариством та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Згідно вимог позовної заяви, позивач просить стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором №4305112550 від 08.12.2020 у сумі 116 932,88 гривні станом на 20.07.2022. яка складається з: 91 886,84 гривні заборгованості по тілу кредиту ( в тому числі простроченої), 12,88 гривень заборгованості по річним процентам (в тому числі простроченим), 25 033,16 гривні заборгованості по щомісячним процентам (в тому числі простроченої). Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами, неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Кредитному договорі від 08.12.2020 процентна ставка не зазначена. Крім цього, у ньому відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді стягнення грошових коштів за порушення грошового зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Обґрунтовуючи право на стягнення грошових коштів за порушення грошового зобов`язання, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08.12.2020, посилався на те, що 08.12.2020 відповідач підписав кредитний договір про надання грошових коштів. У вказаному договорі зазначено, що він погодився з тим, що він разом із Паспортом кредиту та Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 04.05.2020, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua становить між ним та товариством єдиний Кредитний договір, а також, що він приєднується до цих умов, які були надані йому для ознайомлення. При цьому,\~Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 04.05.2020 не містять підпису відповідача. Кредитний договір, підписаний відповідачем, містить лише інформацію про суму кредиту та строк кредитування, проте не містить жодних даних про умови кредитування як то положення щодо можливості нарахування річних відсотків від суми боргу за договором та щомісячних відсотків від суми кредиту у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, ознайомлення з Паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в Паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такі висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладених в постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20. З огляду на викладене, наданий позивачем Паспорт кредиту не є договором споживчого кредиту, а лише передує укладенню самого договору, та містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту та максимальний строк, на який надається кредит. За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту кредиту не може свідчити про погодження сторонами розміру відсотків, а також порядку їх нарахування. Таким чином, на переконання суду, позивачем не доведено, що сторонами погоджено умови кредитного договору, зокрема, в частині сплати річних та місячних відсотків, а тому позовні вимоги у вказаній частині не підлягають задоволенню. Разом з тим, з наданих позивачем доказів вбачається, що [PERSON] висловив однозначне бажання скористатися запропонованими позивачем банківськими послугами, що слідує з підписаного ним Кредитного договору від 08.12.2020. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, сума кредиту становить 94 063,35 гривні. За змістом умов п. 1.4. Кредитного договору, підписавши цей договір, позичальник доручає кредитодавцю сплатити за рахунок отриманого кредиту: погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором № 1354637899 від 01.04.202 (отримувач ТОВ «ФК «ЦФР») 86 176,53 гривень; оплата страхового платежу за договором страхування №430511255-С від 08.12.2020 (отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС») 6 086,82 гривень; оплата страхового платежу за договором страхування №430511255-ЛО від 08.12.2020 (отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС») - 1 200,00 гривень; оплата за електричний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA» (отримувач ТОВ «ФК «ЦФР») 600,00 гривень. Як доказ перерахування вказаних грошових коштів, до позову долучені: Бухгалтерська довідка (без зазначення дати вказаної операції), відповідно до якої первісним кредитором ТОВ «ФК «ЦФР» з рахунка /субрахунка [PERSON] №3771 на рахунок /субрахунок [PERSON] №6851 було перераховано грошові кошти у сумі 86 176,53 гривень. (а.с.39); витяг з реєстру оплачених страховок ЗАТ СК «ТАС» за 08.12.2020 на суму 6 086,82 гривень та 1 200,00 гривень, а також витяг з реєстру проданих електронних ключів доступу до мобільного додатку «SUPPORT.UA» за 08.12.2020 на суму 600,00 гривень. Проте, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про укладення між ПАТ «СК «ТАС» та відповідачем 08.12.2020 відповідних договорів страхування та як наслідок, відповідач доручив ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перевести вказані кошти у загальному розмірі 7 286,82 гривень на користь страхової компанії, а також відсутні докази того, що між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] було укладено договір купівлі електронних ключів та саме на зазначену суму. Таким чином, доводи позивача про отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 7 286,82 гривень не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Схожі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 552/1471/19 (провадження № 61-22760 св 19). Разом з тим, згідно вищевказаної Бухгалтерської довідки з одного рахунка [PERSON] на інший його рахунок було переказано грошові кошти у сумі 86 176,53 гривень. Перевіривши розрахунок заборгованості, суд встановив, що кредитором нараховувались відповідачу проценти за користування кредитом та за прострочення його сплати. При цьому, проценти погашались, в тому числі, самим кредитором за рахунок кредитних коштів. З урахуванням викладеного в сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 86 176,53 гривень, що і буде складати суму коштів, отриманих [PERSON] 08.12.2020 у ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та які було перераховано первісним кредитором ТОВ «ФК «ЦФР» з рахунка /субрахунка [PERSON] №3771 на рахунок /субрахунок [PERSON] №6851 в рахунок погашення діючого на той час Кредитного договору № 1354637899 від 01.04.2020, як зазначено у Кредитному договорі №430511255 від 08.12.2020. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1828,25 гривень (2481*(86176,53*100%/116932,88)).

Outcome: partial