Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 травня 2022 року по 08 вересня 2022 року включно в розмірі 10909,96 грн, яка визначена без врахування податків та зборів; обрахувати розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 09 вересня 2022 року по день ухвалення рішення суду в розмірі 126,86 грн, який визначений без податків та зборів, за кожен робочий день прострочення та стягнути його з відповідача на користь позивача; стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 18771,93 грн, яка визначена без врахування податків та зборів, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 35000 грн та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 01 листопада 1966 року позивача було прийнято на роботу до відповідача до механічного цеху ученицею сверловщицею. Далі позивача неодноразово було переведено до іншого відділу/цеху на інші посади та 01 серпня 2019 року позивача було переведено до виробництва гідроемульсійної апаратури свердлувальником 4 розряду. Починаючи з березня 2019 року по день складання позовної заяви відповідач не виплачує позивачу заробітну плату. 12 травня 2022 року судом у справі №204/6652/21 ухвалено рішення, залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 вересня 2022 року, яким суд вирішив стягнути з АТ «ДАЗ» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 62645 грн за період з березня 2019 року по серпень 2021 року, витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 7000 грн та судовий збір. В частині стягнення середнього заробітку в зв`язку з вимушеним прогулом судом було відмовлено позивачу. Таким чином, судом стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі, яка на час складання даного позову ще не виплачена позивачу. 20 лютого 2020 року позивачем подано АТ «ДАЗ» заяву про звільнення за власним бажанням, яку було прийнято відділом кадрів. Однак, за розглядом заяви позивача наказ про звільнення їй не надали, трудову книжку не видали на руки, вона до 12 травня 2022 року знаходилась у відповідача, заборгованість по заробітній платі не сплатили та повний розрахунок з позивачем не здійснили. Вказує, що позивача звільнено лише після ухвалення рішення суду, а саме 12 травня 2022 року. Вважає, що крім заборгованості по заробітній платі відповідач зобов`язаний сплатити позивачу компенсацію за невикористану відпустку, яка сплачується при звільненні, сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також сплатити завдану позивачу моральну шкоду, яку завдано позивачу у зв`язку з порушенням її прав щодо оплати праці. Позивач більше трьох з половиною років знаходиться в постійному стресі, відчуває душевні страждання, емоційний неспокій, погіршення сну, погіршення настрою та здоров`я. Заподіяну моральну шкоду у зв`язку з протиправними діями відповідача позивач оцінює в розмірі 35000 грн. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та 12 травня 2022 року його було звільнено за власним бажанням (а.с.11-13, 21, 22). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 вересня 2022 року, позовну заяву [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку у зв`язку з вимушеним прогулом задоволено частково; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] заборгованість по заробітної платі у розмірі 62 645 грн. 00 коп. (шістдесят дві тисячі шістсот сорок п`ять гривень 00 копійок) за період з березня 2019 року по серпень 2021 року (сума з урахуванням відрахувань і податків); стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок), витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн. 00 коп. (сім тисяч гривень 00 копійок); в решті позовних вимог відмовлено (а.с.15-18). Відповідно до копії довідки Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АГРЕГАТНИЙ ЗАВОД», розмір середньоденної заробітної плати позивача з урахуванням податків складає 159,57 грн, належить до виплати після відрахування податків (ПДФО, військовий збір та профспілковий внесок) 126,86 грн (а.с.23). Згідно копії довідки Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АГРЕГАТНИЙ ЗАВОД» про компенсацію невикористаної відпустки по [PERSON] , компенсація за невикористані 69 календарних днів відпустки, з урахуванням податків, складає 23612,49 грн. Належить до виплати, після відрахування податків (ПДФО, військовий збір, профспілковий внесок) 18771,93 грн (а.с.24). Станом на час розгляду справи відповідачем компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 18771,93 грн при звільненні позивачу не виплачено. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 травня 2022 року по 08 вересня 2022 року включно в розмірі 10909,96 грн, та з 09 вересня 2022 року і по день ухвалення рішення суду судом враховується наступне. Згідно статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку,\~але не\~більш як\~за шість\~місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений\~частиною першою\~цієї статті. Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, передбачено, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до довідки відповідача, після відрахування податків становить 126,86 грн, та позивач просив суд обрахувати розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходячи саме з такого розміру. Враховуючи наведене суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 13 травня 2022 року і по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Таким чином, оскільки відповідач так і не провів з позивачем остаточний розрахунок, середній заробіток має бути розрахований за період з 13 травня 2022 року по 13 листопада 2022 року. Кількість робочих днів за період з 13 травня 2022 року по 13 листопада 2022 року складає 131 день (травень 2022 року 13 днів, червень 2022 року 22 дні, липень 2022 року 21 день, серпень 2022 року 23 дні, вересень 2022 року 22 дні, жовтень 2022 року 21 день, листопад 2022 року 9 днів). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 13 травня 2022 року по 13 листопада 2022 року складає: 131 день х 126,86 грн = 16618,66 грн. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь\~позивача слід стягнути\~суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 16618,66 грн та компенсацію невикористаної відпустки у розмірі 18771,93 грн, що разом складає 35390,59 грн. Разом з цим, судом враховується, що такий розмір визначений вже з урахуванням утримання податку й інших обов`язкових платежів. Позовна вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду задоволенню не підлягає, а саме після 13 листопада 2022 року по день ухвалення рішення суду, оскільки нормами статті 117 КЗпП України передбачено, що підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (стаття 23 ЦК України). Крім того, у частині 1 статті 237-1 КЗпП України визначено, що\~відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. За пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, судом враховуються висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 682/1892/15-ц, відповідно до яких підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення підприємством трудових прав працівника, а саме невиплата всіх належних сум, що змусило докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного права, внаслідок чого в житті працівника відбулися вимушені зміни негативного характеру. Отже, суд виходить з того, що сам факт порушення прав позивача щодо своєчасного отримання компенсації за невикористану відпустку, свідчить про перенесені останнім моральні страждання, оскільки позивач об`єктивно був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням характеру страждань, їх обсягу, тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди необхідним, достатнім, розумним і справедливим за наведених обставин, є 3000 гривень, а тому позовні вимоги слід в даній частині задовольнити частково. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем під час подання позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн (а.с.8). Крім того, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн (а.с.26-29). За розгляд позовної вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку у розмірі 18771,93 грн з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у розмірі 4446,96 грн ((6500+992,40)*(35390,59+3000)/(10909,96+18771,93+35000)). Стягуючи витрати на професійну правничу допомогу судом враховується, що клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, від представника відповідача не надходило, обставини щодо неспівмірності витрат суду не повідомлялися та не доводилися. Крім того, судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Outcome: partial