Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Державної казначейської служби України про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, внаслідок невиконання грошового зобов`язання та відшкодування моральної шкоди, відповідно до якої позивач з урахування заяви про збільшення позовних вимог, просить суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь позивача [PERSON] суму у розмірі 61 827,07 грн., яка складається з інфляційних збитків - 44 496,33 грн., відсотків за користування грошовими коштами складає 6 307, 18 грн. та моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн. за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України, без утримання з цієї суми при виконанні рішення обов`язкових платежів і зборів, комісійної винагороди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що листом від 07.12.2020 № 2600-0202-8/173931 відповідач підтвердив про отримання від КМВК довідки № ВСЗ/5634 від 05.11.2020, проте зазначив, що на адресу Головного управління 10.11.2020 за вх. № 44327/8 надійшов оригінал довідки (ВСЗ/5634 від 05.11.2020) про розмір грошового забезпечення за посадою [PERSON] станом на 05.03.2019, складеної Київським міським військовим комісаріатом на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.09.2020 у справі № 640/15339/20. Оскільки зазначеними рішеннями суду жодних зобов`язань щодо перерахунку пенсії згідно з довідкою про розмір грошового забезпечення від 05.11.2020 № ВСЗ/5634 на Головне управління не покладено, підстави для перерахунку пенсії [PERSON] відсутня. У зв`язку з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві добровільно здійснити перерахунок пенсії [PERSON] згідно з довідкою про розмір грошового забезпечення від 05.11.2020 № ВСЗ/5634, останні був змушений звернутися до суду з метою захисту своїх порушених прав. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2021 по справі №640/32301/20 позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задоволені частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови [PERSON] у проведенні з 01.04.2019 перерахунку та виплати пенсії на підставі довідки Київського міського військового комісаріату від 05.11.2020 № ВСЗ/5634 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, станом на 05.03.2019 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії [PERSON] на підставі довідки [INFO] від 05.11.2020 № ВСЗ/5634 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, станом на 05.03.2019, з урахуванням вже виплачених сум. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2021 по справі № 640/32301/20 набрало законної сили - 26.08.2021. У позовній заяві зазначено, що позивач отримав виконавчий лист по справі № 640/32301/20 від 31.08.2021 Окружного адміністративного суду міста Києва. 13.09.2020 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 66733523 для примусового виконання виконавчого листа № 640/32301/20 від 31.08.2021, що видав Окружний адміністративний суд міста Києва. 25.11.2021 позивач отримав від Державного виконавця постанову про закінчення ВП № 66733523 від 25.11.2021 у зв`язку з поданням про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві. Станом на дату звернення позивачем до суду відповідачем не було виконано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2021 по справі № 640/32301/20, не виплачено позивачу суми пенсії, визначеної станом на 05.03.2019, за період з 01.04.2019 по 30.11.2021, яка становить 198 801,74 грн. Позивач вважає, що оскільки рішення суду не виконане, то Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві має бути сплачено суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що з урахування заяви про збільшення розміру позовних вимог становить 51 271,51 грн. та складається із інфляційних збитків - 44 496,33 грн., відсотків за користування грошовими коштами складає 6 307, 18 грн. Крім того позивачем зазначено, що факт завдання відповідачем-1 йому моральної шкоди протиправними діями, встановленими рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2021 по справі №640/32301/20, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з неправильним обчисленням розміру пенсії і виплатою її у заниженому розмірі, у порушенні його життєвих планів, звичайного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації є доведеним. Таке відношення Держави в особі Відповідача-1 викликало у нього негативні емоції, внаслідок чого у нього погіршилось самопочуття, тривалий час у нього був пригнічений настрій. У зв`язку із чим позивач вважає, що йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює розмір моральної шкоди, який було завдано відповідачем у сумі 15 000,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2022 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 22.09.2022 року до суду надійшло клопотання позивача про збільшення розміру позовних вимоги. 15.02.2022 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання позивача про залишення без розгляду відзиву на позов поданого відповідачем Державної казначейської служби України, оскільки вказаний відзиві подано з порушення строків подання відзив. При цьому суд відмовляє в задоволенні вказано клопотання, оскільки відзив Державної казначейської служби України подано в межах строків визначених в ухвалі суду від 27.05.2022 року, оскільки вказану ухвалу та позовну заяву з додатками відповідач отримав лише 01.12.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а відзив надіслано до суду засобами поштового зв`язку 14.12.2022 року. 19.12.2022 року на адресу суду надійшов відзиві відповідача Державної казначейської служби України в якому відповідач просив суд відмовити у задоволені позову у повному обсязі. У відзиві зазначено, що позивач помилково визначив Казначейство, яке відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету за рішенням суду, відповідачем у цій справі, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавала. 19.12.2022 до суду надійшла відповідь позивача на відзив у якому позивач просив задовольнити позовну заяву у повному обсяг та викладено обґрунтування, щодо визначення Державної казначейської служби України відповідачем у вказаній справі. У встановлений судом строк, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві будучи повідомлений належним чином, відзив на позов не подав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 6 Конституції України визначає, що Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] , полковник запасу ЗСУ, учасник бойових дій (Посвідчення серія [NUMBER] від 19 серпня 2015 року виданий Дарницьким районним у м. Києві військовим комісаріатом) з 01 серпня 1987 р. по 11 жовтня 2010 р. проходив військову службу в Збройних Силах України (а.с. 21). З 14.11.2010 позивач є пенсіонером МО України, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.07.2021 року у справі №640/32301/20 задоволено повністю адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови [PERSON] у проведенні з 01.04.2019 перерахунку та виплати пенсії на підставі довідки Київського міського військового комісаріату від 05.11.2020 № ВСЗ/5634 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, станом на 05.03.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії [PERSON] на підставі довідки [INFO] від 05.11.2020 № ВСЗ/5634 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, станом на 05.03.2019, з урахуванням вже виплачених сум. Вказане рішення суду набрало законної сили 26.08.2021 (а.с. 22-25). З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання рішення суду від 23.07.2021 отримав виконавчий лист по справі № 640/32301/20 від 31.08.2021 Окружного адміністративного суду міста Києва (а.с. 26). 13.09.2020 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 66733523 для примусового виконання виконавчого листа № 640/32301/20 від 31.08.2021, що видав Окружний адміністративний суд міста Києва (а.с. 28-29). 25.11.2021 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 66733523 від 25.11.2021 у зв`язку з поданням про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (а.с. 32-33). Так з матеріалів справи вбачається, що 25.05.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом № 8977-8802/В-02/8-2600/22 повідомило позивача, він перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Також зазначено, що у листопаді 2021 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.2021 у справі №640/32301/20 Головним управління здійснено перерахунок пенсії позивача в порядку, встановленому судови рішенням та нараховані кошти у сумі 198 801,74 грн. за період з 01.04.2019 по 30.11.2021 року. Сума нарахованих коштів обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації. Крім того зазначено, що погашення заборгованості, обчисленої на виконання судового рішення, здійснюється в порядку черговості в межах відповідних бюджетних асигнувань. Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва 23.06.2021 у справі №640/32301/20 надійшо до боржника 02.08.2021 (а.с. 34-35). Вказана сума заборгованості підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справі №2601013591, який надано Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві додатком до листа від 25.05.2022 (а.с. 36). Як зазначає позивач, на день звернення до суду з даним позовом, відповідачем рішення суду не було виконано, не виплачено суми пенсії , визначеної станом на 05.03.2019 за період з 01.04.2019 по 30.11.2021, яка становить 198 801,74 грн. Доказів зворотного відповідачами не надано, матеріали справи не містять, твердження позивача не спростовано. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі - Положення). Відповідно до пункту 2 Положення, Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, а також дорученнями Кабінету Міністрів України і Міністра фінансів. Відповідно до Положенням, Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України. Згідно з Положенням, Казначейство відповідно до покладених на нього функцій забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку та, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно з абзацом 2 підпункту 1 пункту 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Водночас відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Пунктом 10-1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем . у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. У пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс 19) вказано, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Казначейства чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Казначейство чи її територіальний орган. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 641/4272/19 зазначено, що залучення або незалучення до участі у спорах з державою ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення відповідача у справі, оскільки таким належним відповідачем є Держава Україна, а не ДКС України чи її територіальний орган (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі М 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року № 641/8857/17 (пункт 64)). Тому у спорах про стягнення з держави коштів, зокрема і про стягнення відшкодування завданої шкоди (компенсації), немає необхідності визначати відповідачем ДКС України або її територіальний орган. Останні зобов`язані виконати відповідне рішення суду незалежно від їхньої участі у розгляді справи за позовом до держави. Так з позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення інфляційних витрат, 3% річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання ГУ ПФУ у м. Києві та відшкодування моральної шкоди, завданої на його думку незаконним діями чи бездіяльністю органу Пенсійного фонду України. При цьому, матеріали справ не містять та позивачем не викладено обставин, що Казначейством порушно права та інтересів позивача, та Казначейство не вступало у правовідносини з позивачем і жодної шкоди позивачеві не завдало. Враховую вище викладене, позовні вимоги до відповідача Державної казначейської служби України задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дана норма матеріального права визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. В розумінні даної норми закон,у нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Наведене вище узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (14-16цс18). Зобов`язання, що виникли у відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на підставі судового рішення є грошовими та виражені в національній валюті. Матеріалів справи, як вже зазначалось, не містять доказів виконання зобов`язань належним чином. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За встановлених обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку, що оскільки з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рішенням суду на користь позивача стягнуто грошові кошти в сумі 198801,74 грн., [PERSON] вправі вимагати сплати 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасно виконане грошове зобов`язання. Відповідно до розрахунку наданим позивачем, з урахування заяви про збільшення позовних вимоги, які були перевірені під час розгляду справи, 3% річних за період з 26.08.2021 р. (дня набрання рішенням законної сили) по 15.09.2022 р. становить 6 307,18 грн., інфляційні збитки - 44 964,33 грн. Щодо вимоги позовної заяви про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн., слід зазначити наступне. Як уже встановлено судом, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.07.2021 року у справі №640/32301/20 задоволено повністю адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови [PERSON] у проведенні з 01.04.2019 перерахунку та виплати пенсії на підставі довідки Київського міського військового комісаріату від 05.11.2020 № ВСЗ/5634 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, станом на 05.03.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії [PERSON] на підставі довідки [INFO] від 05.11.2020 № ВСЗ/5634 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, станом на 05.03.2019, з урахуванням вже виплачених сум. Вказане рішення суду набрало законної сили 26.08.2021 (а.с. 22-25). Вказана вимога позовної заяви позивачем мотивована тим, що факт завдання відповідачем-1 йому моральної шкоди протиправними діями, встановленими рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2021 по справі №640/32301/20, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з неправильним обчисленням розміру пенсії і виплатою її у заниженому розмірі, у порушенні його життєвих планів, звичайного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації є доведеним. Таке відношення Держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України викликало у нього негативні емоції, внаслідок чого у нього погіршилось самопочуття, тривалий час у нього був пригнічений настрій. Згідно із частинами першою, другою, третьою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Також, у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. У пункті 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Так, згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови [PERSON] у проведенні з 01.04.2019 перерахунку та виплати пенсії на підставі довідки Київського міського військового комісаріату від 05.11.2020 № ВСЗ/5634 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, станом на 05.03.2019 встановлена рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва суду від 23 липня 2021 року, яке набрало законної сили. Суд вважає доведеним факт завдання відповідачем позивачу моральної шкоди протиправними діями, встановленими рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2021 року (справа № 640/32301/20), яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з неправильним обчисленням розміру пенсії і виплатою її у заниженому розмірі, у порушенні його життєвих планів, звичайного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить, зокрема, з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, а також враховує стан його здоров`я, вимушені зміни в життєвих стосунках, тому

Outcome: partial