Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з указаним позовом, за яким просив скасувати висновок про результати службової перевірки за фактом порушень строків початку проведення ремонтних робіт на відділенні № 4 м. Умань. В обґрунтування позову зазначає, що займає посаду територіального менеджера мережі відділень № 2 у Черкаській області. 26 вересня 2022 року інспектором регіональної групи безпеки Центрального регіону БД ТОВ «Нова Пошта» Копилом Р.П. був складений висновок службової перевірки, яка проводилась за фактом порушення строків початку проведення ремонтних робіт на відділенні № 4 ТОВ «Нова Пошта» в м. Умань. Позивач вважає, що складений за результатом службової перевірки висновок, не враховує всіх обставин справи, оскільки інспектором не було враховано обставини оголошених у період проведення ремонтних робіт повітряних тривог у м. Умань, що суттєво відкладало початок виконання робіт, а строк виконання робіт, встановлений попередньо, був безумовно дотриманий. Ухвалою судді від 10 листопада 2022 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 22 грудня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи про те, щову заявленому позові відсутній предмет спору як такий, з огляду на те, що складеним висновком права позивача не порушуються. Обраний позивачем спосіб захисту не може бути застосований судом, оскільки складений висновок не породжує для позивача будь-яких цивільних прав та обов`язків, крім того, позивач у позові не наводить, з яких підстав вказаний висновок має бути скасований. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено та підтверджується доказами, наданими сторонами, що 26 вересня 2022 року інспектором регіональної групи безпеки Центрального регіону Копил Р.П. разом із старшим інспектором регіональної групи безпеки Центрального регіону ДБ ТОВ «Нова Пошта» Божком О.І. проведено службову перевірку за фактом порушення строків початку проведення ремонтних робіт на відділенні № 4 ТОВ «Нова Пошта» в м. Умань, за результатом якої складено висновок службової перевірки № 326. Відповідно до змісту складеного висновка в останньому викладені обставини, які склались у період з 16.08.2022 року по 14.09.2022 року, зокрема відносно ходу проведення ремонтних робіт відділення ТОВ «Нова Пошта» № 4 в м. Умань. Посадовими особами ТОВ «Нова Пошта» складений висновок про те, що у зв`язку із відсутність контролю з боку позивача, як особи яка уповноважена здійснювати контроль, зокрема, за терміном початку ремонтних робіт, хоча і опосередковано, але спричинено потенційний матеріальний збиток компанії за 7 днів простою відділення та недоотриманий прибуток компанією від діяльності даного відділення. Вказаним висновком будь-якої відповідальності, зокрема дисциплінарної, до позивача застосовано не було. Позивач не погоджується із встановленими у вказаному висновку обставинами, вважає, що їх було встановлено необ`єктивно, не враховано обставини оголошених повітряних тривог у той час, що перешкоджало приступити до ремонтних робіт у строки, що були попередньо узгоджені, а тому висновок № 326 від 26.09.2022 року службової перевірки підлягає скасуванню. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України. Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02). Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу. Верховний Суд у постанові від 10.02.2021 року у справі №640/9600/20 зазначив, що службове розслідуванням - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення. За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення. Висновки службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, висновок за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року у справі № 520/15132/19 (провадження № 61-14687св20) зазначено, що «у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 травня 2021 року у справі № 680/195/19 (провадження № 61-18748св20) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Отже, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тому на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту». […] У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що «порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову». У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд враховує, що принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Таким чином, на підставі всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed