Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

В грудні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення про визнання недійсним договору про відчуження транспортного засобу [PERSON] на користь [PERSON] від 27 липня 2021 року. Позов мотивований тим, що позивач та [PERSON] під час шлюбу у квітні 2018 року на підставі договору купівлі-продажу придбали автомобіль OPEL VECTRA, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN № [NUMBER] , який було оформлено на останнього. 27 липня 2021 року [PERSON] без згоди позивача відчужив зазначений транспортний засіб [PERSON] . Вказаний правочин виходить за межі дрібного побутового, позивач не надавала згоди на реалізацію автомобіля, тому він є недійсним. Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 30 грудня 2021 року вирішено дану справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та визначено строк для подання учасниками справи заяв по суті справи. Заперечуючи відносно наведених позивачем обставин, відповідачем [PERSON] подано до суду відзив, в якому, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову. В строк для подання відзиву, відповідач [PERSON] пред`явила зустрічний позов до [PERSON] та [PERSON] про стягнення коштів за договором купівлі-продажу автомобіля OPEL VECTRA реєстраційний номер [NUMBER] . 15 березня 2022 року Романівським районним судом Житомирської області постановлено ухвалу, згідно якої прийнято рішення про перехід від розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 29 березня 2022 року [PERSON] подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль OPEL VECTRA, що належить [PERSON] . Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 31 березня 2022 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на вищевказаний об`єкт рухомого майна. 26 липня 2022 року Романівським районним судом Житомирської області постановлено ухвалу, згідно якої зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення коштів повернуто [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, та просять стягнути з відповідачів на користь позивача документально підтверджені судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, вказавши, що таке відчуження відбулося в інтересах сім`ї зі згоди позивача. Окрім цього, посилаючись на не обґрунтованість витрат на оплату правничої допомоги адвоката належними та допустимими доказами, останній не вбачає підстав для стягнення розміру таких витрат. В судове засідання відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час і місце його проведення, не з`явилися без повідомлення причин. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення\~позивача, представника позивача та представника відповідача [PERSON] , дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 02 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2021 року, яке набрало законної сили 24 грудня 2021 року. 18 квітня 2018 року [PERSON] придбав на підставі договору купівлі-продажу автомобіль OPEL VECTRA, реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, за 155000,00 грн, який було за ним зареєстровано 18 квітня 2018 року. На підставі договору купівлі-продажу від 27 липня 2021 року № 1842/2021/2700328 вищезазначений автомобіль [PERSON] відчужив [PERSON] за 100000,00 грн. Окрім цього встановлено, що в провадженні Романівського районного суду Житомирської області перебуває на розгляді цивільна справа № 290/908/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, а саме автомобіля OPEL VECTRA, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно статті 204 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Відповідно до частини першої 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і частина третя статті 368 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. За змістом статті 31 ЦК України правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. У\~\~постановах\~\~від\~\~07\~\~жовтня\~\~2015\~\~року\~\~у\~\~ справі\~\~№ 6-1622цс15,\~\~від\~\~27\~\~січня 2016 року у справі №6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі\~№ 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 07 жовтня 2015 року у справі\~ № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16, посилаючись на те, що такі висновки суперечать принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною, без визначення часток. Отже, відсутність згоди одного із співвласників подружжя на розпорядження майном, відчуженим за правочином, який виходить за межі дрібного побутового, є підставою визнання цього правочину недійсним. Визначення «дрібний побутовий правочин» має оціночний характер, не має установлених меж грошового виразу (вартості), а тому має для різних видів діяльності, речей і майнового стану учасників цивільних правовідносин, різні межі вартості. Предметом договору купівлі-продажу є автомобіль OPEL VECTRA, 2003 року випуску, правочин щодо відчуження вказаного автомобіля виходить за межі дрібного побутового, тому потребував згоди позивача як другого із співвласників. Встановивши, що зазначений автомобіль є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , суд приходить до висновку, що неотримання згоди іншого з подружжя при відчуженні такого майна є порушенням вимог статей 60, 61, 63 СК України, і підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля відповідно до статей 203, 215 ЦК України. Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються\~на відповідача. Відповідно до\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, представником позивача до суду надано договір про надання правничої допомоги № б/н, укладений 01 грудня 2021 року, акт наданих послуг від 25 липня 2022 року та накладну № 1 від 25 липня 2022 року, відповідно до яких позивачем сплачено адвокату 7000,00 грн за надання правничої допомоги (надання правової інформації, консультацій і роз`яснень норм СК України та ЦК України (1,5 год) 1500,00 грн, розробка та складання позовної заяви (1 год) 4000,00 грн, участь в судових засіданнях у справі № 290/1234/21 (3 год) 1500,00 грн). Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплаченаабо підлягає сплатівідповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. За таких обставин, суд стягує з відповідачів витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі по 3500,00 грн з кожного, оскільки вони підтвердженні документально та є співмірними із складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Відповідно до\~статті 141 ЦПК України, суд присуджує з відповідачів на користь позивача в рівних частинах понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. Частиною сьомої статті 158 ЦПК України визначено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved