Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-12 00:00:00

14.11.2023 позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що у січня 2022 він зі своєю дружиною звернулись до туристичного агента ФОП [PERSON] з метою придбання туристичних послуг щодо організації проведення подорожі на двох до м. Прага для дружини та доньки. Узгоджено подорож, яка мала тривати 4 дні та 3 ночі з 05.03.2022 по 08.03.2022. Кінцева вартість подорожі становила 18\~000 грн, до якої входили: трансфер, проживання у готелі зі сніданком. Позивачем було сплачено на користь турагента повну вартість путівки у розмірі 18\~000 грн. Після переказу коштів турагентом було сформовано та надано позивачеві ваучер на готель. 24.02.2022 у зв`язку зі збройним нападом Російської Федерації на територію України було введено воєнний стан на всій території України. Внаслідок введення воєнного стану усі аеропорти країни було закрито, а усі рейси авіакомпаній на території України було скасовано до закінчення воєнного стану. Починаючи з лютого 2022 [PERSON] зв`язувалась з відповідачем з метою коригування умов подорожі. Позивач був згоден перенести подорож на осінь 2022 та здійснити трансфер не літаком, а автобусом, однак домовленостей досягнуто не було. Договору про надання туристичних послуг укладено не було. ЗУ «Про туризм» передбачено, що ваучер це форма письмового договору на туристичне або екскурсійне обслуговування, яка може використовуватись відповідно до цього Закону. Разом з тим, наданий ваучер не містив обов`язкових реквізитів, які можуть ідентифікувати його як договір. Отже, договору на туристичне обслуговування ні у письмовому вигляді , ні у формі ваучера укладено не було. Наявність між сторонами домовленостей щодо туристичного продукту без укладення договору про туристичне обслуговування і без надання належної інформації про туристичний продукт вказує на безпідставність отримання відповідачем коштів та відсутність правових підстави для набуття або збереження відповідачем грошових коштів позивача. На думку позивача, існують усі визначені законом підстави для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів у сумі 18\~000 грн на підставі ст. 1212 ЦК України. Окрім того, позивач просить стягнути неустойку, а саме пеню, три відсотки річних та інфляційні витрати, при цьому позивачем надано розрахунок коштів за період з 20.01.2022 по 11.11.2022 три відсотки річних становлять 437,92 грн, інфляційні витрати 4184,46 грн, пеня 5315,18 грн. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. 16.11.2022 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання. 08.12.2022 представником відповідача ФОП [PERSON] адвокатом Мух К.Б. подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що у середні січня 2022 до ФОП [PERSON] звернулась [PERSON] , з метою організації їх спільного відпочинку із донькою. Було досягнуто згоди щодо періода поїздки, варіанту перевезення, готелю, вартості та інших умов туру. Відповідачем було заброньовано для двох дорослих тур до Праги. 19.01.2022 на рахунок ФОП [PERSON] надійшла оплата у розмірі 18\~000 грн з призначенням платежу «за туристичні послуги». З цього ж рахунку відповідач і здійснила оплату за авіаквитки та готель, а трансфер [PERSON] сплачувала через особисту картку. 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, у зв`язку з чим пасажирські авіаперевезення з території України призупинено. Відповідач почала займатись питанням повернення коштів позивачу. На офіційному сайті авіакомпанії МАУ можна було заповнити форму отримання промокоду на суму вартості вже сплачених авіаквиткі. Через деякий час авіакомпанія надіслала [PERSON] ваучер на суму, яку сплачено за квитки на ім`я [PERSON] та [PERSON] , з можливістю використання ці кошти протягом двох років на будь- які інші авіаквитки. Вказані ваучери відповідач направила [PERSON] засобами електронного зв`язку. ФОП [PERSON] фактично надала посередницьку послугу з бронювання та купівлі авіаквитків у авіакомпанії МАУ, посередницьку послугу з бронювання номеру у готелі через ТОВ «ТЕЗ ТУР» та посередницьку послугу з бронювання трансферу. Отже, саме позивач повинен довести факт неналежного виконання договору про надання туристичних послуг та наявність вини у діях відповідача, що стали підставою для неможливості належного здійснення поїздки за оплаченим туром. На думку відповідача, вона є неналежним відповідачем, оскільки саме авіаперевізник має обов`язки стосовно відшкодування шкоди пасажирам за скасування рейсів, а ніяк не туроператор. Окрім того, грошові кошти у розмірі вартості туристичної послуги, яку мав надати туроператор, підлягають стягненню саме з нього. У зв`язку з чим відповідач просить відмовити у задоволенні позову. 27.12.2022 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій наголошено на тому, що між учасниками справи відсутні договірні відносини, жодної із передбачених ЗУ «Про туризм» вимог між позивачем та відповідачем щодо форми договору (письмової або електронної) досягнуто не було, а тому доводи відповідача про досягнення усіх істотних умов, а відтак і укладення договору між сторонами є нічим іншим як домислом відповідача. Посилання відповідача на те, що неналежним відповідачем з повернення грошових коштів за авіаквитки є перевізник не відповідають дійсності, оскільки замовником квитків є відповідач. Окрім того, представник позивача вказує, що не можуть бути застосовані висновки, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається відповідач, оскільки правовідносини, викладені у постановах ВС, інші від правовідносин у зазначеній справі. 06.01.2023 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, у яких наголошено, що позивач уклав з відповідачем на користь третіх осіб договір. Наголошено на тому, що саме авіаперевізник та туроператор, на рахунок яких перераховані кошти, є належними відповідачами. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити, з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні 12.12.2022 заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, у подальшому представник відповідача у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, звернулась до суду з заявою про відкладення розгляду справи, у зв`язку з сімейними обставинами. Треті особи [PERSON] та представник ТОВ «На канікули України» у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки представником відповідача не надано жодного доказу на підтвердження причин неявки, окрім того, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно\~ст. 12 ч. 3 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 19.01.2022 [PERSON] перераховано ФОП [PERSON] 18\~000 грн , призначення платежу «за туристичні послуги, [PERSON] », що підтверджується квитанцією №0.0.2425494900.1 (а.с.7). Відповідно до ч. 2\~ст. 5 Закону України «Про туризм»\~Суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб`єкти туристичної діяльності), є: туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність; туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг; інші суб`єкти підприємницької діяльності, що надають послуги з тимчасового розміщення (проживання), харчування, екскурсійних, розважальних та інших туристичних послуг; гіди-перекладачі, екскурсоводи, спортивні інструктори, провідники та інші фахівці туристичного супроводу - фізичні особи, які проводять діяльність, пов`язану з туристичним супроводом, крім осіб, які працюють на відповідних посадах підприємств, установ, організацій, яким належать чи які обслуговують об`єкти відвідування; фізичні особи, які не є суб`єктами підприємницької діяльності та надають послуги з тимчасового розміщення (проживання), харчування тощо. Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань №248011214883 підтверджується, що [PERSON] зареєстрована як фізична особа підприємець. Вид економічної діяльності: 79.11 діяльність туристичних агентів (основний), 79.90 надання інших послуг бронювання та пов`язана з цим діяльність, 82.99 надання інших допоміжних комерційних послуг (а.с.18-19). З копії субагентського договору №0459-НКУ від 16.02.2016 вбачається, що туристичний агент ТОВ «НА канікули Україна», що діє від імені та за дорученням туроператорів на підставі агентських договорів, в особі директора Пилипенко Д.А., що діє на підставі статуту, іменований в подальшому турагент з одного боку та ФОП [PERSON] в особі [PERSON] з іншого боку уклали договір (а.с.65-72). Відповідно до ч. 2\~ст. 17 Закону України «Про туризм»\~суб`єкт підприємницької діяльності, який отримав ліцензію на туроператорську діяльність, має виключне право на надання послуг з оформлення документів для виїзду за межі України. Туроператор може здійснювати також і турагентську діяльність. Зі змісту вказаної норми закону слідує, що виключно суб`єкт підприємницької діяльності, який отримав ліцензію на туроператорську діяльність, має виключне право на надання послуг з оформлення документів для виїзду за межі України. Як встановлено судом відповідач по справі 16.02.2016 уклав з ТОВ «На канікули Україна» субагентський договір №0459-НКУ, відповідно до умов якого турсубагент зобов`язується за винагороду надати послуги турагенту з реалізації турпродукту, сформованого туроператором, шляхом укладення договорів на туристичне обслуговування від імені туроператорів, а також здійснювати фактичні дій, визначені договором, із забезпечення надання відповідним Туроператорами турпродукту туристам. За цим договором турсубагент також має право за винагороду надавати послуги турагенту з реалізації споживачам інших товарів і послуг (авіаквитки, бронювання готелів тощо) від імені та за рахунок фізичних осіб підприємців, а також юридичних осіб, з якими турагент уклав відповідні агентські договори (п. 2.1 субагентського договору). Договір набув сили з моменту його підписання та діє протягом одного року. Якщо жодна із сторін протягом тридцяти календарних днів до закінчення строку дії договору не повідомить в письмовій формі іншу сторону про свій намір припинити дію договору, строк його дії продовжується на наступний календарний рік на попередніх умовах. Пролонгація строку дії договору на зазначених умова може бути здійснена без обмежень кількості разів (п. 12.1). По спливу строку вказаного договору відповідач, відповідно до заявки про приєднання до Агентського договору ТОВ «Тревел Профешнл Груп», з 12.03.2018 року приєднався до Агентського публічного договору на безстроковій основі (а.с. 72, 83). У розділі субагентського договору «терміни договору» визначено, зокрема, що турист особа, яка здійснює або має намір здійснити подорож до іншої країни з не забороненою законодавством країни перебування метою на термін від 24 годин до одного року без здійснення будь-якої оплачуваної діяльності та із зобов`язанням залишити країну або місце перебування в зазначений термін. В цьому ж розділі визначено поняття «договір на туристичне обслуговування» - договір за яким туроператор зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста або юридичної особи замовника) комплексу туристичних послуг. П. 3.1. субагентського договору передбачає, що на підставі договору турсубагент укладає договір на туристичне обслуговування від імені та в інтересах туроператора виключно у формі, встановленій туроператором Таким чином, ФОП [PERSON] , в розумінні ч. 2\~ст. 5 Закону України «Про туризм»\~та наведених пунктів укладеного з ТОВ «На канікули Україна» договору, являється турагентом ТОВ «На канікули Україна». Як вже встановлено в судовому засіданні ФОП [PERSON] 19.01.2022 прийняла від Мєшкова ОО. Грошові кошти у сумі 18\~000 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.2425494900.1, призначення платежу у квитанції зазначено «за туристичні послуги, [PERSON] », (а.с.7). Разом з тим, Договір про надання туристичних послуг (на туристичне обслуговування) ФОП [PERSON] , як турагент ТОВ «На канілкули Україна», з позивачем не уклала. Обставина неукладення Договору про надання туристичних послуг визнається сторонами по справі, а тому в силу ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~не підлягає доказуванню. Матеріали справи містять ваучер 9179264313523 (а.с.9). Згідно зі ст. 23 Закону України «Про туризм», ваучер це форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до цього Закону. У договорі на туристичне обслуговування, укладеному шляхом видачі ваучера, мають міститися такі дані: найменування та місцезнаходження суб`єкта туристичної діяльності, номер ліцензії на відповідний вид діяльності, юридична адреса; прізвище, ім`я (по батькові) туриста (при груповій поїздці прізвища, імена (по батькові) членів групи); строки надання і види туристичних послуг, їх загальна вартість; назва, адреса та номер телефону об`єкта розміщення, його тип та категорія, режим харчування; розмір фінансового забезпечення відповідальності туроператора (турагента) або межі відповідальності суб`єкта туристичної діяльності за договором агентування; інші дані, обумовлені характером угоди, складом групи тощо; дата видачі ваучера. Отже, ваучер є формою письмового договору на туристичне обслуговування, який повинен містити реквізити, що необхідні для його ідентифікації як відповідного договору. Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 18.07.2018у справі№148/1571/16-ц. Відповідно до п. 1.2. Інструкції про порядок оформлення ваучера на надання туристичних послуг та його використання, затвердженої наказом Держтурадміністрації №50 від 06.06.2005, ваучер - документ, який є підставою і гарантією для отримання туристом оплаченої послуги або комплексу послуг у суб`єкта туристичної діяльності, що надає послуги. У разі замовлення туристом послуг у різних суб`єктів туристичної діяльності турист отримує ваучери в кількості, пропорційній кількості суб`єктів туристичної діяльності. Зі змісту наданого позивачу ваучеру на готель № [NUMBER] вбачається, що останній також не містить обов`язкових реквізитів, які зможуть ідентифікувати його як договір на туристичне обслуговування. Так, ваучер №9179264313523 не містить: повного найменування, місцезнаходження, номеру ліцензії та юридичної адреси суб`єкта туристичної діяльності. Натомість, замовником послуг у ваучері вказано лише: NА KANIKULY КIЕV (NА KANIKULY UKRAINE КIЕV), що навіть не є офіційною назвою Товариства англійською мовою; розміру фінансового забезпечення відповідальності туроператора (турагента) або межі відповідальності суб`єкта туристичної діяльності за договором агентування; підтвердження сплаченої туристом суми за туристичні послуги у відповідному розмірі; дати видачі ваучера; страховика, що здійснює обов`язкове та/або добровільне страхування туристів за бажанням туриста, інших ризиків, пов`язаних з наданням туристичних послуг; правил в`їзду до країни (місця) тимчасового перебування та перебування там; вартості туристичного обслуговування і порядку оплати; форми розрахунку. Отже, як встановлено у судовому засіданні, виданий турагентом позивачу документ взагалі не містить жодних ідентифікаційних ознак. Аналізуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем ні з туроператором, ні з турагентом не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору. Спеціальним законом встановлено вимоги до форми договору на туристичне обслуговування. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно доп.2ч.1ст.208 ЦК Україниу письмовій формі належить вчиняти з поміж інших також правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою\~статті 206 цього Кодексу. Як встановлено ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 4\~ст. 20 Закону України «Про туризм»\~визначено істотні умови договору на туристичне обслуговування. Зі змісту пояснень сторін та письмових доказів, що надані в судовому засіданні, судом встановлено, що позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди, щодо усіх істотних умов договору. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в розумінні наведених вище норм\~ЦК України\~та\~ст. 20 Закону України «Про туризм», вказаний договір не є укладеним, оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору та ваучер не містить всіх необхідних реквізитів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ФОП [PERSON] , при прийнятті готівкових коштів від [PERSON] , та здійсненні з коштами подальших банківських операцій щодо їх перерахування на користь третіх осіб, не діяла як турагент ТОВ «На канікули Україна», тобто від його імені, в його інтересах та під його контролем, як це визначено умовами субагентського договору, оскільки договір на туристичне обслуговування між ТОВ «На канікули Україна», в особі його агента ФОП [PERSON] та позивачем по справі [PERSON] не укладено. Зі змісту ч. 1\~ст. 20 Закону України «Про туризм»\~вбачається, що турист набуває обов`язку оплатити туристичний продукт виключно той, який передбачений умовами договору на туристичне обслуговування (туристичний продукт надається туроператором за замовленням туриста), а тому будь\~яке позадоговірне набуття коштів туроператором/турагентом від особи (яка до укладення договору на туристичне обслуговування туристом не вважається) на переконання суду повинно вважатись безпідставним. Як наслідок, у ФОП [PERSON] була відсутня відповідна договірна підстава для прийняття та перерахування коштів на користь спочатку АТ «МАУ», та у подальшому на користь ТОВ «На канікули Україна». Як встановлено ч. 14\~ст. 20 Закону України «Про туризм»\~Права і обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також цим Законом. Пунктом 7.1 субагентського договору передбачено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за договором однією із сторін, сторона, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до п. 7.1.13 субагентського договору турсубагент несе повну відповідальність за укладення договору на туристичне обслуговування у формі, встановленій туроператором. Отже, неукладення з позивачем в інтересах туроператора договору про надання туристичних послуг вказує на те, що відповідач безпідставно отримала кошти від позивача. Відповідно до ч. 1 ст.\~32, ст.\~34 Закону України «Про туризм»\~за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Спори з питань надання туристичних послуг розглядаються у встановленому законом порядку третейськими судами та судами загальної юрисдикції. Позивач просив стягнути на його користь з відповідача на підставі\~ст. 1212 ЦК України\~грошові кошти у сумі 18\~000 грн, 3% річних 437,92 грн, інфляційні витрати 4184,46 грн та пеню 5315,18 грн. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами\~Глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України\~регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених\~ст. 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом\~ст. 1212 ЦК України\~безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.\~11, ч.ч. 1,2 ст.\~509 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених\~ст. 11 цього Кодексу. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1\~ст. 202 ЦК України). Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.\~11, ч. 1 ст.\~177, ч. 1 ст.\~202, ч. 1,2\~ст.\~205, ч. 1 ст.\~207, ч. 1 ст.\~1212 ЦК України\~дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Загальна умова ч. 1\~ст. 1212 ЦК України\~звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї норми тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~статтю 1212 ЦК України\~можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.06.2015 рокуу справі № 6\~100цс 15, а також у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 рокуу справі № 367/6344/16\~ц. З аналізу фактичних обставин справи суд приходить до висновку, що відсутність договірних зобов`язань між позивачем та туроператором ТОВ «На канікули Україна», внаслідок неукладення його субагентом (відповідачем ФОП [PERSON] ) договору на туристичне обслуговування зумовлює неможливість покладення відповідальності з відшкодування позивачу коштів, що сплачено за тур, який не організований та не відбувся на ТОВ «На канікули Україна». Наявність між позивачем та відповідачем певних домовленостей з приводу подорожі позивача без укладення договору на туристичне обслуговування і без надання належної інформації про туристичний продукт та особу, що його сформувала, без надання відповідного ваучера (путівки) вказує на безпідставність отримання відповідачем від позивача коштів та свідчить про відсутність правової підстави для набуття або збереження відповідачем грошових коштів позивача; вказані кошти відповідач набув за рахунок позивача (потерпіла особа); вказані дії відповідача з набуття коштів позивача спричинили останньому шкоду у вигляді погіршення його майнового стану на суму коштів, що були внесені відповідачеві згідно квитанції №0.0.2425494900.1, а отже наявні всі ознаки безпідставності отримання відповідачем майна позивача. Встановивши у справі відсутність між позивачем та ТОВ «На канікули Україна», від імені та в інтересах якого, діяла ФОП [PERSON] договірних правовідносин з приводу туристичного обслуговування, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих відповідачем коштів в сумі 18000 грн на підставі\~ст. 1212 ЦК України. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних від простроченої суми, пені та інфляційних втрат суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойка (пеня) штраф, то вона підлягає стягненню у повному розмірі незалежно від відшкодування збитків. Згідно з ч. З ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень\~ст. 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У ст.625ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.03.2016 справі № 6-2491цс15, за яким дія ст.625ЦК України\~поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5\~ст. 11 ЦК України\~не дає підстав для застосування положень ст.625ЦК України\~у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення ст.625ЦК України\~передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. За змістом ст.ст.\~524, 533-535 і 625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Таким чином,\~суд приходить\~до висновку,\~що дія\~ст.625 ЦК України\~поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі\~ст. 1212 ЦК України. Унаслідок чого у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України. До вказаного висновку суд дійшов з урахуванням позиції Верховного Суду, що висловлено у Постанові від 18.03.2020 року (справа № 760/6938/16-ц). З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем допускають застосування положень\~ст. 625 ЦК України. Звертаючись до суду з вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат позивачем надано відповідний розрахунок та вказано період, за який слід стягнути, з 20.01.2022 по 11.11.2022. Проте, суд частково погоджується з періодом, за який слід нарахувати 3% річних та інфляційних витрат та вважає необхідним стягнути 3% річних та інфляційні витрати з 06.03.2022 по 11.11.2022, при цьому 06.03.2022 це перший день подорожі позивача (родини позивача), саме в цей день позивач не поїхав у подорож, а отже саме з цього дня повинно нараховуватись 3% річних та інфляційних витрат. При цьому судом виконано наступний розрахунок 3% річних, пені та інфляційних витрат. Розрахунки за період з 06.03.2022 по 11.11.2022 на заборгованість в розмірі 18000.00 грн. \~ \~ \~ \~За період з 06.03.2022 по 06.09.2022 нараховується пеня в розмірі 3244.93 грн. Розрахунок пені: з 06.03.2022 по 02.06.2022 (днів: 89, облікова ставка НБУ x 2: 20), пеня складає 877.81 грн, з 03.06.2022 по 21.07.2022 (днів: 49, облікова ставка НБУ x 2: 50), пеня складає 1208.22 грн, з 22.07.2022 по 06.09.2022 (днів: 47, облікова ставка НБУ x 2: 50), пеня складає 1158.90 грн \~ \~ \~ \~За період з 06.03.2022 по 11.11.2022 нараховуються 3% річних в розмірі 371.34 грн. Розрахунок відсотків річних: - з 06.03.2022 по 11.11.2022 (днів: 251) сума 3% річних становить 371.34 грн (18000 х 3 х 251 / 365 / 100) \~ \~ \~ \~Інфляційні нарахування з 06.03.2022 по 11.11.2022 складають 3835.1 грн. Індекс інфляції за весь період = 1.2130613 (березень 2022 року - 104.5%, квітень 2022 року - 103.1%, травень 2022 року - 102.7%, червень 2022 року - 103.1%, липень 2022 року - 100.7%, серпень 2022 року - 101.1%, вересень 2022 року - 101.9%, жовтень 2022 року - 102.5%). Доводи відповідача з приводу того, що він, як турагент, перерахував спірні кошти на рахунок туроператора ТОВ «На канікули України» та АТ «МАУ», а тому ці кошти не можуть бути стягнуті з відповідача не заслуговують на увагу, оскільки для стягнення коштів на підставі\~ст. 1212 ЦК України\~обставини подальшого відчуження безпідставного набутого майна (гроші\~речі визначені родовими ознаками) не має правового значення, так як судом встановлено факт безпідставного набуття коштів саме відповідачем, що вчинено за відсутності договірних відносин позивача як з відповідачем так і з будь\~якими іншими третіми особами, внаслідок не укладення договору на туристичне обслуговування. Приймаючи до уваги викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про судовий збір, суд керується положеннями\~ст. 141 ЦПК України\~та вважає необхідним компенсувати його за рахунок держави пропорційно до задоволених вимог. Так, позовні вимоги задоволено на 91,1%, отже судовий збір підлягає стягненню у розмірі 904,10 грн, що становить 91,1% від 992,40 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial