Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] : суму основного боргу за договором позики у розмірі 81 702,00 грн., суму пені за договором позики у розмірі 11 417,00 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.09.2019 між сторонами був укладений договір позики від 07.09.2019, за яким позивач передав, а відповідач отримав у позику суму грошових коштів у розмірі 3 060 доларів США. Своїм підписом, у відповідності до ч.4 договору, позичальник підтвердив факт отримання останнім позики. За умовами договору остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 10.09.2020, в доларах США, за середнім курсом продажу долара США комерційними банками, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.3 цього Договору на дату здійснення платежу. Оскільки у порядок, визначений договором, позичальником кошти не були повернуті, позивачем 27.10.2020 та 10.12.2020 було направлено відповідачу вимогу про виплату боргу, проте відповідачем вимоги були залишені без відповіді, що стало передумовою для звернення позивачем до суду із даним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.09.2021 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, позивачем копію ухвалу про відкриття провадження у справі не отримано, а конверти повернулися до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачем до суду відзиву на позовну заяву подано не було, позивачем додаткових пояснень також до суду подано не було. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.12.2021 задоволено заяву позивача про виправлення описки. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, 07.09.2019 між [PERSON] , як позичальником, та [PERSON] , як позикодавцем, було укладено договір позики, відповідно до умов якого позичальник отримав від позикодавця грошові кошти у сумі 3 060 (три тисячі шістдесят) долари США, що еквівалентно 75 925 (сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) 25 коп. за середнім курсом продажу долару США комерційними банками на дату укладання договору (1 долар=24,81) (далі - Договір). Вказаний договір оформлений сторонами у простій письмовій формі та ними підписаний. Відповідно до п. 4. Договору своїм підписом під цим договором позичальник підтверджує факт отримання ним позики, від позикодавця. У п. 2.1. Договору сторони домовилися, що договір позики є безпроцентним. У відповідності до п. 2.2., 2.3. Договору, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 10.09.2020 року, в доларах США, за середнім курсом продажу долара США комерційними банками, визначеним в порядку передбаченому пунктом 2.3 цього Договору на дату здійснення платежу. Виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою або на банківську картку. Позика повертається у строки та порядку, визначеному пунктом 2.7. цього Договору, у доларах США або за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату повернення. Пунктом 2.7. Договору визначено, що позика повертається частинами у доларах США або за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату повернення згідно погодженого у цьому пункті порядку. Згідно п.3. Договору при неповерненні чи не своєчасному поверненні суми позики, тобто у строки, визначені пунктом 2.7 цього Договору, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,02 (дві сотих) процентів від суми простроченого платежу за кожний день прострочки сплати боргу. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Положеннями ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та у порядку, що передбачені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормою ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимог ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Оскільки у порядок, передбачений п. 2.7. Договору, позичальник не повернув позикодавцю отримані від нього у позику грошові кошти, останнім була направлена претензія про виплату боргу, яка залишилася без належного реагування з боку відповідача. При цьому, судом установлено, що відповідач не повернув отримані від позивача кошти у розмірі 3 060,00 доларів США в обумовлений у договорі позики строк, не пізніше 10.09.2020, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог. Відтак, суд доходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача суми боргу за договором позики від 07.09.2019 у розмірі 3 060,00 доларів США, у відповідності до положень статті 1046 ЦК України і статті 533 ЦК України. Так, Велика Палата Верховного суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц вказала, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 в справі № 14-134цс18. У частині стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов`язання суд доходить наступного. Як вбачається з позовної заяви відповідач у встановлений договором строк зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув, чим порушив майнові права позивача, а тому суд приходить до висновку, що такі підлягають відновленню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені). Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Так, згідно з п.3. Договору при неповерненні чи не своєчасному поверненні суми позики, тобто у строки, визначені пунктом 2.7 цього Договору, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,02 (дві сотих) процентів від суми простроченого платежу за кожний день прострочки сплати боргу. У відповідності до ч. 1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1, 2 ст. 511 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Суд не погоджується із розрахунком пені, наведеним позивачем у позовній заяві та вважає вірним наступний розрахунок за період з 10.09.2020 по 20.08.2021, за формулою: Пеня = С х РП х Д / 100, де С - сума заборгованості за період; РП - розмір пені, зазначений у договорі; Д - кількість днів прострочення, (3060*0,02*345/100 = 211,14 доларів США). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики. У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 931,20 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial