Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~У листопаді 2022 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 07 листопада 2015 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського міськрайонного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 287. Від шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки припинено з лютого 2022 року, відновлювати їх позивачка не бажає, шлюб існує формально, сторони проживають окремо, примирення неможливе. Між ними досягнуто згоди щодо залишення дитини на проживання з відповідачем. Тому позивачка просить шлюб розірвати, малолітню доньку залишити проживати з батьком. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов підтримують, просять його задовольнити. Позивачка пояснила, що понад півроку тому вона з відповідачем припинили спільне проживання внаслідок конфліктів та сварок, що виникали між ними. Після припинення шлюбних відносин малолітня дитина залишилася проживати з відповідачем в місті Чорткові. Вона в даний час проживає в с. Погрібці Зборівського району Тернопільської області, і водночас займається виготовленням документів для виїзду за кордон. До дитини вона періодично приїжджає і відповідач не створює їй перешкод для побачень з дитиною. З врахуванням таких обставин просить після розірвання шлюбу дитину залишити проживати з батьком. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] позов визнає, просить шлюб розірвати і після розірвання шлюбу залишити з ним малолітню дитину. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 07 листопада 2015 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського міськрайонного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 287. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки між сторонами припинено з лютого 2022 року, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально, у них різні погляди на життя та сімейні відносини. Між ними досягнута згода щодо залишення дитини на проживання з батьком. З будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку [ADDRESS] , вбачається, що в цьому будинку значиться зареєстрованою з 22 вересня 2020 року [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Вказаного висновку дійшов ВС КЦС у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18. Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2021 року в справі у справі № 339/143/20 звернув увагу на те, що враховуючи, що сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував проживання дитини, не визначаючи його. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Малолітню дитину суд залишає проживати з відповідачем. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved