Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

22 грудня 2021 року представник позивача звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою про позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . 03 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Світловодськ було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2017 року шлюб між подружжям було розірвано. 10 липня 2018 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області видано судовий наказ про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 25 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] включно. Проте, відповідач ухиляється від належного виконання свого обов`язку щодо сплати аліментів та станом на 01 жовтня 2021 року має заборгованість у розмірі 68 025, 15 грн. Колишнє подружжя проживає окремо, малолітня дитина проживає та перебуває на утриманні матері [PERSON] . Позивач самостійно займається вихованням доньки, піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, лікування, матеріально забезпечує, створює всі необхідні умови для повноцінного розвитку дитини. Упродовж останніх трьох років [PERSON] не спілкується з донькою, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує її. Повністю ігнорує факт спорідненості зі своєю дитиною, ухиляється від свого батьківського обов`язку щодо неї, як духовного розвитку та батьківського піклування так і матеріального забезпечення. Враховуючи викладені обставини, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 12 січня 2022 року відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. (а.с.22-23) 23 лютого 2022 року ухвалою суду призначено справу до судового розгляду. (а.с. 37-38) Позивач та його представник, в судове засідання не з`явились, представник позивача надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. (а.с.96) Відповідач в судові засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, про дату, місце та час судового розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повернутими поштовими конвертами з відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.32, 34, 47, 49, 58, 66, 73, 80, 86, 95) Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, про дату, місце та час судового розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки. (а.с.57, 64, 85, 93) Надав до суду письмове пояснення про неможливість підготувати об`єктивний висновок для розв`язання спору по суті. ( а.с. 51) В зв`язку з вищевикладеним, відповідно до ухвали від 25 січня 2023 року суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження, батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] являється відповідач - [PERSON] . (а.с.6, 10). Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. [PERSON] відновлено її дошлюбне прізвище « [PERSON] ».(а.с. 14) Згідно довідки про склад сім`ї наданої керівником об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Приморський 46» №49 від 07 жовтня 2021 року - малолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом зі своєю матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с.11) Відповідно до довідки, наданої завідувачем дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №3 комбінованого типу комунальної власності №98 від 30 вересня 2021 року, малолітня [PERSON] , [INFO] є вихованкою з 06 вересня 2017 року. До дошкільного навчального закладу дитину щоденно приводить та забирає матір дитини. Батько дитини, [PERSON] за весь період жодного разу до садочка не приходив. Відповідач [PERSON] станом на 01 жовтня 2021 року має заборгованість по аліментах у розмірі 68 025, 15 грн., згідно розрахунку заборгованості по аліментах. (а.с. 13) Згідно письмових пояснень представника виконавчого комітету Світловодської міської ради від 13 травня 2022 року, зважаючи на сукупні фактори, які стали відомі спеціалістам служби у справах дітей та детально вивчивши документи, які були додані до матеріалів справи, стало зрозумілим, що підготувати об`єктивний висновок для розв`язання спору по суті Орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради не має можливості. (а.с. 51) При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Положенням ст. 9 зазначеної Конвенції, встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає встановленим, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , про що, в тому числі, свідчить і неявки відповідача за викликом суду в судове засідання без поважних причин, у зв`язку з чим, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача та можливим позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За встановлених вище обставин, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved