Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

28 грудня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №60304, вчинений 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського (Києво-Святошинського) районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, яким задоволено вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Айконс» про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 14 320 грн та судові витрати у сумі 908 грн та 4 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського (Києво-Святошинського) районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис №60304 про стягнення з неї на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айконс» заборгованості в розмірі 14 320, 00 гривень. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з підстав того, що жодних кредитних договорів зі стягувачем за виконавчим написом вона не укладала, про перехід до відповідача права вимоги за будь-якими кредитними договорами належним чином не повідомлялася. Також вважає, що заборгованість, яка визначена відповідачем у виконавчому написі є спірною, документи, які б безспірно доводили розмір та наявність заборгованості, нотаріусу подані не були як і не було подано документів, що підтверджували б право відповідача звертатися із відповідною заявою до нотаріуса. Крім того вказує, що вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису можливе лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, а такий йому надано не було, що вказує на неправомірність дій нотаріуса при вчиненні спірного виконавчого напису. Ухвалою судді Жовтневого районного суду Миколаївської області Семенової Л.М. від 19 січня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 20 січня 2022 року про витребування доказів витребувано від приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни копію матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення 11 червня 2021 року виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №60304, яким задоволено вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Айконс» про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 14 320 грн. На підставі розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2022 року №25 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», у зв`язку з відрядженням судді Семенової Л.М. до іншого суду, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 вересня 2022 року, зазначена цивільна справа розподілена головуючому судді Глубоченку С.М. Ухвалою судді від 03 жовтня 2022 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айконс», треті особи - приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков Артем Дмитрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню прийнято до провадження та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] , будучи повідомленою про час та місце розгляду справи не з`явилася, не повідомивши суд про причини неявки. Представник позивача \- адвокат Жупинський М.А. в судове засідання також не з`явився, надіславши на адресу суду клопотання про проведення судового засідання без його участі. Просив позов задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач \- товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айконс» у судове засідання свого представника не направило, про дату, час і місце судового засідання повідомлене належним чином, причини неявки представника в судове засідання не повідомило, відзив не подало. Третя особа приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки в судове засідання суду не відомі. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков Артем Дмитрович в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду від 25 січня 2023 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд уважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Пунктом 2 статті 432 ЦПК України встановлено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Згідно з пунктом 16 Постанови Вищого спеціалізованого суду України № 3 спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. З досліджених судом документів, які долучені позивачем до позову, встановлено, що 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис №60304 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айконс» заборгованості в загальному розмірі 14 320 гривень (а.с.18). 06 грудня 2021 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим Артемом Дмитровичем було відкрито виконавче провадження № 67772300 на підставі виконавчого напису №60304 від 11 червня 2021 року, про примусове стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айкон» заборгованості у розмірі 14320 гривень. З тексту виконавчого напису від 11 червня 2021 року №60304 вбачається, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова КМУ від 26 листопада 2014 року №662 Про внесення змін до переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною вищезазначену постанову КМУ №662 від 26 листопада 2014 року, у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Стаття 50\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вищенаведені норми вказують на те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 27 березня 2019 року в справі №137/1666/16-ц. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду в справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року в справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) зазначив, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 11 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що спірні правовідносини виникли між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору кредиту від 15 травня 2020 року №759211. Відомості, щодо нотаріального посвідчення цього кредитного договору відсутні. Таким, чином укладений між позивачем та ТОВ «Лінеура Україна» кредитний договір, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був посвідчений нотаріально, що свідчить про недотримання нотаріусом умов вчинення виконавчого напису, щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, судом встановлено та слідує зі змісту матеріалів справи, що нотаріус як на підставу стягнення спірної заборгованості з позивача на користь відповідача посилався на кредитний договір №759211 від 15 травня 2020 року, який було укладений між позивачем та ТОВ «Лінеура Україна», вказуючи при цьому, що правонаступником усіх прав та обов`язків останнього на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 26 квітня 20201 року №1-26/04/2021 є ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 26 квітня 20201 року №1-26/04/2021, у свою чергу, є ТОВ «Фінансова компанія «Айконс». Водночас відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Айконс» не надано доказів, які б підтверджували факту набуття останнім права вимоги за спірним кредитним договором, та давали б можливість відстежити факт переходу права вимоги від первісного кредитора до відповідача по даній справі. Вказані обставини свідчать про недотримання нотаріусом умов вчинення виконавчого напису, щодо подання стягувачем документів на підтвердження права вимоги до боржника. Даних про те, що позивач має безспірні зобов`язання перед відповідачем або відповідач має право безспірної вимоги до позивача за кредитним договором від 15 травня 2020 року №759211 судом не встановлено а відповідачем не доведено. ТОВ «Фінансова компанія «Айконс» суду не було надано засвідченої виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості, відсотків, які нараховані за певний період, а також строк нарахування відсотків про що зазначено у виконавчому написі та що у свою чергу підтверджувало б безспірність заборгованості боржника перед стягувачем. Оцінивши та дослідивши надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оспорюваний позивачем виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог Закону, що є підставою для його скасування Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ураховуючи положення статті 141 ЦПК України та приписи Закону України «Про судовий збір», судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, то, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі в загальному розмірі 908 грн, що складаються з судового збору за подання позову. Крім того, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3) Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В ході судового розгляду відповідачем не було подано заперечення, щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи за позовом [PERSON] тому вартість наданих та оплачених послуг адвоката Жупинського М.А. в сумі 4 000 гривень суд вважає обґрунтованою. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір. У статті 137 ЦПК України встановлено, що в разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд за клопотанням іншої сторони може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення несумірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Надання адвокатом позивачу адвокатських послуг у суді при розгляді справи підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю; ордером на надання правової допомоги; договором про надання правової допомоги; розрахунком про надання послуг до договору (в якому зазначено про надання адвокатом позивачу відповідних послуг та підтверджено їх розмір. Суд погоджується з наданим розрахунком та вважає, що понесені позивачем витрати на правову допомогу відповідають тяжкості справи, тобто є спів мірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим часом на надання таких послуг та відповідає критерію реальності витрат, розумності їх розміру. При цьому відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, то витрати на правову допомогу на користь [PERSON] також підлягають стягненню з ТОВ «Фінансова компанія «Айконс».

Outcome: approved