Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернулась до суду із позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] та Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» та просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на її користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 129 000 грн; стягнути з ФОП [PERSON] на її користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 269 942,42 грн., стягнути з відповідачів на користь позивача вартість проведених експертних досліджень на суму 3400 грн., а також вирішити питання про поділ судових витрат. Позовні вимоги мотивує наступним. 10.12.2020 року сталась ДТП за участю автомобіля позивача марки Nissan Qashqai (д.н.з. [NUMBER] ), автомобіля BMW X5 (д.н.з. [NUMBER] ) та автомобіля DAF (д.н.з. [NUMBER] ), під керування водія [PERSON] , якого постанового Голосіївського районного суду м. Києва від 02.02.2021р. визнанно винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. За твердженням позивача автомобіль DAF (д.н.з. [NUMBER] ), яким керував [PERSON] , на момент скоєння ДТП належав на праві власності ФОП [PERSON] та був застрахований у ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» відповідно до Полісу № ЕР-115605938 обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів від 19.03.2020. Позивач звернулась до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, у відповідь на яку отримала лист про те, що виплата грошового відшкодування в розмірі 129000 грн. відбудеться найближчим часом, однак на день звернення із указаним позовом грошові кошти страховою компанією виплачені не були. Крім того, відповідно до проведеного позивачем звіту про розмір вартості матеріального збитку, останній складає 388 542,42 грн., а тому різницю матеріального збитку, яку не покриває страхове відшкодування, позивач просить стягнути з власника автомобіля DAF (д.н.з. [NUMBER] ) - ФОП [PERSON] . Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою судді від 21 липня 2021 року за означеною позовною заявою відкрито провадження та вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Надалі, 21 лютого 2022 року вказана цивільна справа надійшла у провадження судді Ольшевської І.О. на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який проведено у зв`язку із перебуванням судді Слободянюк А.В. у відрядженні. Стислий виклад позиції відповідачів. Відповідачі у справі повідомлялись у спосіб передбачений ЦПК України, однак направлена на встановлене судом місцем реєстрації юридичної особи ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України.. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. З постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 02.02.2021 року, постановленої у справі за № 753-1603-21, вбачається, що 10.12.2020 року за адресою: м. Київ, Столичне Шосе, сталась ДТП за участю автомобілів: Nissan Qashqai (д.н.з. [NUMBER] ), BMW X5 (д.н.з. [NUMBER] ), DAF (д.н.з. [NUMBER] ), внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаною постановою визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, водія, який керував автомобілем DAF (д.н.з. [NUMBER] ) [PERSON] . Позивач зазначає, що цивільна правова відповідальність водія автомобіля марки DAF (д.н.з. [NUMBER] ) застрахована у ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», а тому позивач звернулась до ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» із заявою від 29.12.2020 року на виплату страхового відшкодування. Вказане не заперечується і ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», оскільки, як вбачається із відповіді представника товариства на адвокатський запит, документи, які були долучені до заяви позивача від 29.12.2020р., розглянуті та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 129000, яке на даний момент не було виплачено. Крім того, за заявою позивача суб`єктом оціночної діяльності СПД « [PERSON] » було проведено звіт № 8664 про визначення вартості матеріального збитку КТЗ Nissan Qashqai держ № [NUMBER] , яким встановлено, що вартість матеріального збитку власнику КТЗ складає 388542,42 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, страховик відповідальності водія автотранспортного засобу DAF (д.н.з. [NUMBER] ) - ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Оскільки, позивачем заявляється вимога про відшкодування шкоди з страховика - ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» у розмірі 129000 грн., а відповідачем на підставі доказів, долучених до позову, такий розмір страхового відшкодування не заперечується, тому в цій частині позовні вимогу обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до вимоги про стягнення розміру матеріального збитку з власника автомобіля DAF (д.н.з. [NUMBER] ) у розмірі 262 942,42 грн. та 3400 вартості експертного дослідження суд зазначає наступне. З огляду на наведені вище норми, регулюванні спірних правовідносин, можна дійти висновку про те, що власник автомобіля є зобов`язаною особою та несе відповідальність перед потерпілим за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду у випадку, якщо в момент дорожньо-транспортної пригоди він керував транспортним засобом (тобто є заподіювачем шкоди) або у випадку, передбаченому ч. 2 ст. 1187 ЦК України. Згідно із роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4, обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, з долучених до справи доказів в обґрунтування позовних вимог не можливо встановити, що ФОП [PERSON] є власником автомобіля марки DAF (д.н.з. [NUMBER] ), а тому в задоволенні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 269 942,42 грн. слід відмовити за недоведеністю. Крім того, оскільки позовні вимоги до ФОП [PERSON] задоволенню не підлягають, а між позивачем та ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» спір про розмір страхового відшкодування відсутній, тому і відсутні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача вартість проведених експертних досліджень у сумі 3400 грн. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов є обґрунтованим в частині, а тому позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь позивача судовий збір у розмірі 1290 грн., тобто пропорційно до розміру задоволеної судом вимоги про стягнення матеріальної шкоди, а інші витрати позивача залишаються за останньою по фактично понесеним. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial