Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зміну розміну стягуваних аліментів, в обґрунтування якого зазначив наступне. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.09.2012 року з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 15.08.2012 року і досягнення дитиною повноліття. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.05.2021 року з нього також стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.09.2020 року і до повноліття дитини. Вважає, що діти мають бути у рівних умовах та, крім того, загальна сума аліментів, що він сплачує на двох дітей на цей час перевищує 1/3 частину заробітної плати, як визначено законодавством, як розмір аліментів на двох дітей. Такий розмір стягуваних аліментів є непосильним для нього, тому він не має можливості сплачувати аліменти у такому розмірі, що призведе до утворення заборгованості. У зв`язку з цим просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини заробітної плати (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття. Також просить ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини заробітної плати (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня пред`явлення заяви до суду, і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття. В подальшому позивачем було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій крім раніше заявлених вимог також просить визначити аліменти, що стягуються з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та аліменти, що стягуються на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у єдиній частці від заробітку (доходу) батька, а саме в розмірі 1/3 частини заробітної плати (доходу) позивача. Також, приймаючи до уваги, що у неповнолітніх дітей різні матері, здійснити розподіл виплачуваних позивачем аліментів в розмірі 1/6 частини заробітної плати (доходу) позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та в розмірі 1/6 частини заробітної плати (доходу) позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Представником відповідача адвокатом Яроміч О.В. на адресу суду направлено відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування зазначаючи про те, що дійсно згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.05.2021 року з позивача стягуються аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частки від його доходів. При цьому, текстом цього рішення встановлено, що в підготовче засідання [PERSON] не з`явився, до суду подав заяву, у якій просив суд стягувати з нього аліменти у розмірі 1/4 частки від його доходів, та зрозуміло, що на той час йому достовірно було відомо про існування рішення суду від 17.09.2012 року, яким з нього стягуються аліменти ще на одну дитину у розмірі 1/4 частки від його доходів на користь [PERSON] , і яке він виконує протягом 9 років. Рішення суду від 27.05.2021 року [PERSON] не оскаржував і воно набрало законної сили. Позивачем, при зверненні до суду з цим позовом про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів не тільки не надано, у відповідності до вимог чинного законодавства, доказів того, що зміна майнового стану позивача спричинена наявністю саме непереробних, не залежних від нього об`єктивних обставин, але й взагалі не надано доказів того, що мала місце така зміна. Тобто суд може зменшити розмір стягуваних аліментів лише у тому випадку, якщо платних аліментів доведе належними та допустимими доказами, що його матеріальний стан погіршився, змінилися сімейні обставини, стан його здоров`я або ж покращився матеріальний стан, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Однак у позові такі обставини взагалі не вказуються і жодного доказу зміни матеріального становища позивача у період з дати постановлення рішення суду від 27.05.2021 року суду надано не було. Єдиним аргументом про необхідність зменшення розміру аліментів позивач називає наявність у нього двох дітей, аліменти на утримання яких він добровільно не сплачує, внаслідок чого відносно нього на примусовому виконанні є два виконавчих провадження. Утворюючи нову сім`ю [PERSON] повинен був усвідомлювати, що на нього покладається обов`язок дбати про таку сім`ю, матеріально її забезпечувати. Невжиття платником аліментів активних заходів до поліпшення свого працевлаштування, байдуже ставлення до свого матеріального становища не є достатньою підставою для висновку про його неспроможність сплачувати аліменти у відповідному розмірі. У зв`язку із зазначеним, а також враховуючи те, що позивач працездатний, має задовільний стан здоров`я, працює неофіційно, його щомісячний дохід значно перевищує середню заробітну плату по регіону, розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, та будь-яких належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] позивач суду не надав. Також до суду позивачем [PERSON] направлено відповідь на відзив, у якій просить суд позов задовольнити та заперечує проти фактів, викладених у відзиві та заперечує проти стягнення з нього витрат на правову допомогу, які понесла відповідач і які вона планує понести. У відповіді позивач вказує, що не погоджується з твердженням відповідача, що ним не надано доказів про зміну його матеріального стану та взагалі про те, що така зміна взагалі має місце. Так, він в ході розгляду справи уточнив позовні вимоги, і просить суд стягувати з нього аліменти у розмірі 1/3 частки від його доходів на утримання двох дітей, що відповідає вимогам чинного законодавства, а оскільки у дітей різні матері, тому і стало питання про стягнення з нього аліментів по 1/6 частці від його доходів на користь кожної із матерів його дітей. Крім того, вказує, що він на цей час є безробітним і загальна сума стягуваних з нього коштів становить 1/2 частину його доходів, а тому є непосильною, що призведе до утворення заборгованості по сплаті аліментів. Також не погоджується з тим, що заявлений представником відповідача розмір витрат на правову допомогу, значно перевищує значимість справи та нічим не підтверджений, оскільки суду не надано відповідний розрахунок виконаних робіт. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду представник позивача [PERSON] подав заяву, у якій просить суд справу слухати у його відсутність та у відсутність його довірителя, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Яроменко О.В. в судове засідання не з`явилися, раніше подавали суду заяву про відкладення розгляду справи, до закінчення військового стану, введеного в Україні, в подальшому про причини неявки не повідомили, будь-яких інших поважних причин не зазначили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у визначеному законом порядку, про причини неявки суд не повідомляла, заяв про розгляд справи у її відсутність або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, врахувавши позицію позивача, представника позивача, відповідача [PERSON] та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2012 року, яке згідно відповідної відмітки набрало законної сили 28.09.2012 року, з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, починаючи з 15 серпня 2012 року. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2021 року, яке набрало законної сили 30.06.2021 року з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.09.2020 і до повноліття дитини. Згідно довідки Уманського міського центру зайнятості виданої 11.01.2022 року за №19, [PERSON] перебуває на обліку як безробітний в Уманському міському Центрі зайнятості з 16 вересня 2021 року і матеріальна допомога по безробіттю, яка йому нарахована за період з 16.09.2021 по 31.12.2021 року становить 3500,00 грн. У графі про відрахування аліментів записи відсутні. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виходячи зі змісту ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Із зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Позивач, вважає, що погіршення його матеріального становища є підставою для звернення до суду з вимогою про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів. Згідно судової практики ЄСПЛ суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами батьків та дитини, і приділяти першочергову увагу найкращим інтересам дитини. Враховуючи, що неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , знаходиться на утриманні матері [PERSON] , та неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , знаходиться на утриманні своєї матері [PERSON] , і цей факт сторонами не спростовується, суд приходить до висновку, що вони потребують матеріальної допомоги з боку [PERSON] . При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. З наданих позивачем документів, вбачається лише той факт, що дійсно наявні два рішення суду, згідно яких з нього стягуються аліменти на утримання його неповнолітніх дітей на користь їх матерів, при цьому на утримання сина стягнення проводяться з 15 серпня 2012 року, а на утримання дочки з 23.09.2020 року, до суду з рішенням про зменшення стягуваних з нього аліментів позивач звернувся 16.06.2021 року і під час перебування вказаного позову у суді, а саме з 16.09.2021 року він набув статусу безробітного і згідно наданої довідки, відрахувань із нарахованої йому, у зв`язку з цим статусом, матеріальної допомоги по безробіттю, не проводилося. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували зміну його матеріального стану чи інших, вагомих для визначення розміру аліментів, аспектів, позивач не надає. Доводів та доказів на підтвердження своїх вимог позивачем, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували погіршення матеріального становища також не надано. Чітких відповідей та аргументів, які б слугували підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів ні позивачем, ні його представником надано не було. Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Судом, також, прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. За вказаних обставин суд, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи те, що позивач працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим рішенням розміру аліментів, адже сам лише факт перебування позивача на обліку як безробітного, за що ним отримується матеріальна допомога, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed