Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-04 00:00:00

покликаючись на досягнення старшою дитиною повноліття, представник позивача адвокат Наталія Кузьменюк-Волошина у поданій 05 жовтня 2022 року позовній заяві просить - стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.10.2022 (дата досягнення повноліття старшою донькою) до повноліття [PERSON] , в тому числі в межах суми за один місяць допустити до негайного виконання. - Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. - Раніше виданий судовий наказ Рівненського районного суду від 28.04.2022 відізвати. У відзиві від 17 листопада 2022 року відповідач визнає позов частково, не заперечує проти стягнення аліментів у розмірі 1/6 доходу, як і є на даний час. Сторін відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач до суду не з"явився, надавши свої повноваження соєму представнику- адвокату. Зважаючи на\~те,\~що явку\~сторін не\~визнано обов`язковою,враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку позивача, яка проти цього не заперечує, вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. Позивач в суді позов підтримала повністю і по аналогічних мотивах. По суті\~спору показала,\~що син\~сторін [PERSON] проживає з нею, є учнем 5-го класу Клеванського ліцею Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області і необхідно його належним чином забезпечувати. Цей обов?язок покладається на обох батьків, однак батько на це не зважає, їй приходиться самостійно забезпечувати мінімальні потреби сина, а це і харчування, одяг, лікування, самостійна оплата комунальних послуг, придбання предметів побуту для нормального життя сина, забезпечення його канцелярськими приладдями тощо, в той час коли батько дитини не бере своєї посильної участі у вихованні сина, абсолютно самоусунувся та не спілкується з сином належним чином, не цікавиться його успіхами у навчанні, його станом здоров?я, у необхідності сина у будь-яких речах. Вони проживають в одному будинку, але відповідач цікавиться своїми коханками, а не дітьми. Відповідач не має на утриманні непрацездатних членів сім?ї, родичів. Відповідач може надавати матеріальну допомогу, у нього задовільний стан здоров?я, а також він має можливість працювати, займається своїм бізнесом - продає ковбасні вироби по всій Україні, і, за його словами, його дохід є досить великим - більше 1 тис. доларів США щотижня. Також він має у своїй власності рухоме та нерухоме майно. Її представник адвокат Наталія Кузьменюк-Волошина, підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя, стверджує, що стан здоров?я відповідача, наявність у нього власного прибуткового бізнесу, нерухомого та рухомого майна, свідчить про його стабільний майновий стан та можливість сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 його доходу. Оскільки він офіційно непрацевлаштований, то аліменти вираховуються статистично, а під час війни ця сума є значно меншою. Фактично, сторони спорять за 1 тис. грн. аліментів щомісячно, при цьому 1/4 - розмір аліментів на одну дитину навіть у наказному провадженні, де не потрібно взагалі нічого доводити. Останнім часом стан здоров?я [PERSON] значно погіршився, вона перенесла операцію, що потребує додаткових затрат, зусиль для організації життя, облаштування побуту як свого, так і дітей. Представник відповідача адвокат Світлана Рудики, підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя, стверджує, що відповідач не заперечує проти сплати аліментів на сина у розмірі 1/6 його доходів, як і стало після досягнення старшою дитиною повноліття. Фактично даний позов - це позов про збільшення розміру аліментів. Позивач також подала позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/3 доходів відповідача, рішення по справі ще не прийняте. Об"єкти нерухомості, транспортні засоби, на наявність яких покликається позивач, є спільним майном подружжя, як і ті об"єкти, які зареєстровані на позивача і є більш дороговартісними. Суд, заслухавши їх пояснення, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою. Судом встановлені такі обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.05.2004 по 17.09.2021, мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 28 квітня 2022 року Рівненський районний суд Рівненської області прийняв судовий наказ, відповідно до якого було вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 доходів відповідача, починаючи з 30 березня 2022 року і до повноліття дитини. 12 лпня 2022 року з його виконання відкрите виконавче провадження. [INFO] [PERSON] виповнилося 18 років і з відповідача продовжено стягнення аліментів на утримання меншого сина [PERSON] у розмірі 1/6 заробітку. [PERSON] вказаний як власник таких об?ектів: 1.Земельна ділянка площею (га): 0.061, за кадастровим номером: 5624655400:02:018:2742, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування. Підстава для державної реєстрації: договір купівлі продажу, земельної ділянки, серія та номер: 716, виданий 02.06.2020, власник: Приватний нотаріус Павлюк Т.С 2.Будівля телемайстерні загальною площею (кв.м): 48.4 за адресою: [ADDRESS] . Підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, будівлі телемайстерні, серія та номер: 713, виданий 02.06.2020, видавник: Приватний нотаріус Павлюк Т.С. Згідно з відповідю ТСЦ МВС N:5641 за відповідачем 08.08.2020 зареєстровано транспортний засіб "BMW X5", номерні знаки [NUMBER] , 2007 року випуску, сірого кольору, двигун 3.0, номер кузова [NUMBER] . 04.07.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки строком дії на 49 років кадастровий номер: 5623481600:03:003:0024, площею 1.4128 га. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Відповідно до ч.1, 2 ст.141\~СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ст.150\~цього Кодексу зобов"язує батьків піклуватися про виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття /ст.180\~СК України/. Крім того, ч.ч.1, 2 ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов?язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: -стан здоров?я та матеріальне становище дитини; -стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності. володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав. у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав: 2) доведені стягувачем аліментів витрати придбання нерухомого майна: та аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно із ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тії рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно з ч.1 ст.192\~СК України розмір аліментів на дитину може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналогічна вимога міститься і у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" N 3 від 15.05.2006. Ст.1\~Закону України\~"Про\~прожитковий мінімум" визначає прожитковий мінімум як вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років - 2 833 гривні. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст.27 вказаної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зазначене кореспондується із нормами національного законодавства, зокрема, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав. установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. непрацездатних членів сім?ї (ч.7,8 ст.7 СК України). Отже, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов?язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, що закріплений у ст.51 Конституції України. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, позивач зобов`язана разом із відповідачем забезпечити дитині рівень життя, необхідний та достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, суд приходить до висновку про необхідність зміни щомісячних аліментів у визначеному судом розмірі, який при взаємному обов`язку батьків утримувати дітей є обґрунтованим в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку неповнолітньої дитини та її потреб, відповідає засадам розумності і справедливості та є таким, що не створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, доказів щодо наявності інших утриманців не представив, будь-яких доказів, заслуговуючих на увагу і спростовуючих показання позивача, відповідач не надав, а судом їх не здобуто, що вказує на обгрунтованість позову. Посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Аналогічний за змістом висновок міститься у пункті 7.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19). У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту» Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п.6 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Щодо порядку і строку виконання рішення. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно з ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. При вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільнялися позивачі, ) позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідач пільг щодо сплати судового збору не має. Оскільки позивач за подання позову майнового характеру до суду відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» мав би сплатити судовий збір, суд при ухваленні рішення присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі, визначеному на день подачі позову. З огляду на викладене,

Outcome: approved