Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»), приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М. О., в якому, просить: стягнути з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 90 995,26 грн безпідставно отриманих коштів, 999,46 грн процентів за користування ними, 716,03 грн - 3 проценти річних від простроченої суми, 2 104,72 грн інфляційних втрат, а всього 94 815,47 грн; стягнути з приватного виконавця Фесик М. О. 13 559,63 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 квітня 2020 року йому стало відомо, що приватним виконавцем Фесик М. О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] на підставі виданого Шевченківським районним судом міста Києва дубліката виконавчого листа № 2-11349/2009 від 05 вересня 2019 року, стягувачем у якому було ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», а боржником - він. Дублікат зазначеного виконавчого листа був виданий на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року, якою також було поновлено строк на пред`явлення його до виконання. Позивач зазначає, що у межах зазначеного виконавчого провадження, постановою приватного виконавця від 21 квітня 2020 року було накладено арешт на належне йому рухоме та нерухоме майно в межах суми звернення стягнення, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, у розмірі 376 274,91 грн. Постановою від 23 квітня 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на його банківських рахунках. Наприкінці квітня 2020 року позивач повідомив приватного виконавця Фесик М. О., що ним буде оскаржено в апеляційному порядку ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року. 28 травня 2020 року ним було подано апеляційну скаргу на зазначену ухвалу, за якою 02 липня 2020 ухвалою Київського апеляційного суду було відкрито провадження, а постановою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року було скасовано ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року та відмовлено у задоволенні зави ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення його до виконання. Однак до прийняття цієї постанови, у межах виконавчого провадження, з його рахунку були списані кошти в розмірі 3 554,90 грн, а на електронних торгах по реалізації арештованого майна, які відбулися 08 липня 2020 року, було продано належний йому автомобіль Chevrolet Lacetti, 2007 року випуску, д. н. з. [NUMBER] , за 100 999,99 грн. Враховуючи викладене, правові підстави для отримання ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» будь-яких коштів від позивача у межах вищевказаного виконавчого провадження, відпали та вони підлягають поверненню. У зв`язку з чим Товариству 10 вересня 2020 року було направлено заяву з пропозицією протягом трьох робочих днів з моменту її отримання повернути кошти, яку адресатом було отримано 14 вересня 2020 року, однак залишено без відповіді, що дає підстави для стягнення з нього 90 995,26 грн. Крім того, відповідач зобов`язаний сплатити 999,46 грн процентів за користування грошима, а також три проценти річних - 716,03 грн та інфляційні втрати в розмірі 2 104,72 грн, відповідно до статті 625 ЦК України. Також, позивач зазначає, що після того як йому стало відомо про відкриття апеляційного провадження за його скаргою, він одразу повідомив про це приватного виконавця Фесик М.О. та отримавши вказану ухвалу, намагався потрапити до неї на прийом, однак вона уникала зустрічі. 10 липня 2020 року на електронну пошту Фесик М. О. направив копію ухвали Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року та просив про зупинення виконавчого провадження. Згодом, йому стало відомо, що 08 липня 2020 року державним підприємством «СЕТАМ» проведено електронні торги по реалізації належного йому автомобіля, тобто вони були проведені після постановлення ухвали апеляційним судом. Тож, приватний виконавець, будучи обізнаною про наявність апеляційного провадження, не зупинила виконавче провадження та електронні торги, на підставі статті 38 Закону України «Про виконавче провадження», а 10 липня 2020 року перерахувала стягувачу кошти, отримані від реалізованого автомобіля. Позивач вважає, що така бездіяльність приватного виконавця призвела до того, що торги були проведені, а їх організатором державним підприємством «СЕТАМ» отримано 5 050 грн винагороди, тобто, саме з вини приватного виконавця Фесик М. О. йому було завдано шкоди у розмірі 5 050 грн, яку вона зобов`язана відшкодувати на підставі статті 1166 ЦК України. Крім того, вважає, що перерахування на рахунок приватного виконавця коштів в сумі 8 509,63 грн на часткову оплату основної винагороди безпідставне, оскільки вона повинна була зупинити виконавче провадження у разі прийняття апеляційної скарги до розгляду, та не мала права вчиняти будь-яких дій з коштами та майном позивача, а скасування судового рішення на підставі якого було видано виконавчий лист, що став підставою для відкриття виконавчого провадження, виключає можливість отримання з позивача будь-яких коштів, що підлягали сплаті у межах виконавчого провадження, у тому числі на винагороду приватному виконавцеві. З огляду на викладене, з приватного виконавця Фесик М. О. підлягають стягненню 13 559,63 грн завданої позивачу майнової шкоди. Так, недотримання приватним виконавцем встановлених чинним законодавством обов`язків призвело до безповоротної втрати належного позивачу автомобіля, також він був позбавлений можливості користуватись коштами, які були безпідставно передані іншим особам та вживати заходів по їх поверненню, що завдає йому моральних страждань і вимагає докладання додаткових зусиль для відновлення порушених прав, тому підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 50 000 грн. У зв`язку з викладеним, звернувся до суду з указаним позовом за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28 грудня 2020 року вказану позовну заяву залишено без руху. 12 січня 2021 року позивачем усунуто недоліки. Ухвалою цього ж суду від 15 січня 2021 року за вищевказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26 лютого 2021 року до суду, засобами поштового зв`язку, надійшли пояснення третьої особи - Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант», яку ухвалою суду від 17 травня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було замінено на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ОСТРА», оскільки строк дії договору добровільного страхування професійної відповідальності приватного виконавця № 23-ПВ\\02-207-00043, укладеного 01 липня 2019 року між приватним виконавцем Фесик М. О. та Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», закінчився 01 липня 2020 року, тобто до відкриття апеляційного провадження. 04 березня 2021 року, засобами поштового зв`язку, представник відповідача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» - Скребець О. С. подав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позиція позивача щодо відсутності підстав для отримання ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» коштів у межах виконавчого провадження у зв`язку зі скасуванням ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року є помилковою та необґрунтованою, оскільки підставою отримання коштів Товариством є договір кредиту і забезпечення від 04 січня 2008 року, укладений між позивачем та ПАТ «КБ «Експобанк», договір про відступлення прав вимог від 06 березня 2018 року, за умовами якого банк відступив право вимоги за вищевказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2009 року, на підставі якого було видано виконавчий документ, у зв`язку з втратою якого Шевченківським районним судом міста Києва був виданий його дублікат. Таким чином, кошти були отримані відповідачем в незаборонений цивільним законодавством спосіб, тож і підстава для стягнення процентів за користування кошами, 3 процентів річних та інфляційних втрат також є необґрунтованою. Крім того, відсутні підстави для стягнення з приватного виконавця майнової та моральної шкоди, оскільки позивачем не було оскаржено жодного рішення, дії чи бездіяльності приватного виконавця в межах виконавчого провадження № [NUMBER], рішення, дії чи бездіяльності приватного виконавця не були визнані незаконними чи протиправними, що свідчить про законність вчинених дій та прийнятих рішень. Також, позивачем документально не доведено наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою приватного виконавця та заподіяною шкодою. 15 березня 2021 року, засобами поштового зв`язку, до Шевченківського районного суду міста Києва надійшов відзив представника відповідача приватного виконавця Фесик М. О. - адвоката Кирей О. В., в якому сторона відповідача заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки ухвала про відкриття апеляційного провадження надійшла до приватного виконавця Фесик М. О. 13 липня 2021 року, в той же день була винесена постанова про зупинення виконавчого провадження, тобто в строк передбачений статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого було зупинено торги із реалізації двох земельних ділянок, які належать позивачу. Враховуючи, що на час здійснення виконавчих дій, тобто до 13 липня 2021 року, до приватного виконавця жодного належним чином завіреного рішення суду, яке було б підставою для зупинення виконавчих дій від боржника не надходило, останньою було здійснено виконання за виконавчим документом № 2-11349/2009, зокрема, 08 липня 2020 року був реалізований через електронні торги автомобіль, що належав боржнику в рахунок часткового погашення заборгованості. З отриманих від реалізації коштів була утримана і винагорода приватного виконавця. Крім того, 31 серпня 2020 року приватним виконавцем Фесик М. О., було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку зі скасуванням ухвали Шевченківського районного суду міста Києва. Також, відповідно до довідки за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності Фесик М. О. , на підставі скарги позивача, вбачається відсутність порушень останньою норм чинного законодавства. З огляду на викладене, приватний виконавець Фесик М. О., жодним чином не порушила Закон України «Про виконавче провадження», а відтак правомірно і на законних підставах отримала винагороду за вчинення виконавчих дій. Таким чином, вина приватного виконавця під час виконання рішення не встановлена, жодні рішення, дії чи бездіяльність Фесик М. О. позивачем у встановленому законом порядку не оскаржувались, тому вимога про стягнення грошових коштів, отриманих за вчинення виконавчих дій задоволенню не підлягає. 18 вересня 2020 року до приватного виконавця надійшла заява від позивача із вимогою повернути йому кошти у порядку статті 1212 ЦК України, на яку було надано відповідь та зазначено, що кошти, які стягуються в процесі виконання судового рішення не можуть бути охарактеризовані як безпідставно набуті, не можуть бути як такі, що набуті приватним виконавцем як фізичною особою, адже стягнуті з боржника в процесі примусового виконання судового рішення в межах відкритого виконавчого провадження. Крім того, враховуючи, що на момент виконання рішення, у приватного виконавця не було підстав для зупинення виконавчого провадження чи закриття даного виконавчого провадження, у стягувача була безумовна підстава розраховувати на виконання рішення суду та як наслідок отримання коштів від продажу нерухомого майна. З огляду на викладене, вважає, що в задоволенні вимог до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» слід відмовити, а позивачем обраний неналежний спосіб захисту. Також, зазначає, що не підлягає задоволенню вимога про стягнення з приватного виконавця моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено вини Фесик М. О. , розміру моральної шкоди та не підтверджений факт страждань. Враховуючи все вищевикладене, просить відмовити в задоволенні позову. 19 березня 2021 року у відповіді на відзив відповідача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» стороною позивача зауважено, що підставою отримання коштів відповідачем є саме дублікат виконавчого листа, виданий на підставі скасованої ухвали суду від 20 червня 2019 року, а не зазначені ним договір кредиту і забезпечення від 04 січня 2008 року, договір про відступлення прав вимог від 06 березня 2018 року, та рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2009 року. Зокрема, у платіжних дорученнях, якими підтверджується перерахування коштів Товариству міститься посилання на зазначений дублікат виконавчого листа. Окрім цього, наведені обґрунтування щодо необхідності стягнення коштів з приватного виконавця аналогічні тим, що викладені в позові. 23 березня 2021 року, до суду надійшли заперечення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на відповідь на відзив позивача, в яких сторона відповідача зазначає, що призначення платежу зазначені в платіжних доручення не може розглядатись як підстава отримання коштів, а призначено для ідентифікації стягувачем та коштів, що перераховуються, тому наполягає на позиції викладеній у відзиві, що кошти набуті у спосіб не заборонений цивільним законодавством. Крім того, вважає, що ухвала суду від 20 червня 2019 року не є рішенням, на підставі якого видано виконавчий лист, оскільки таким є рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2009 року, яке не оскаржувалось, а відтак, зупинення виконавчого провадження на підставі статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути наслідком прийняття апеляційної скарги до розгляду апеляційним судом на ухвалу суду про поновлення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачу дубліката та заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні. Також, зазначає про вчинення приватним виконавцем виконавчих дій у межах, встановлених законодавством, що свідчить про безпідставність вимог про стягнення з неї коштів. 11 травня 2021 року до суду надійшла відповідь сторони позивача на відзив відповідача приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М. О., в якому зазначає, що приватним виконавцем не було надано суду доказів, що на її офіційну електронну пошту 10 липня 2020 року не надходило повідомлень від позивача. Крім того, посилається на обставини, які були викладені в позові, та зазначає про особисту зацікавленість приватного виконавця у швидкій реалізації належного йому майна та перерахування коштів від реалізованого майна вже після того як їй стало відомо про відкриття апеляційного провадження, а також відсутність доказів щодо зайнятості Фесик М. О. і неможливості його прийняти саме 10 липня 2020 року. Таким чином, на думку позивача, приватний виконавець будь-яким чином намагалась завершити процес оформлення реалізації автомобіля та не допустити того, щоб отримати документи для зупинення вказаних дій. Окрім наведеного, зауважив, що на позивачеві не лежить обов`язок доводити вину Фесик М. О. у завданні йому шкоди, однак в позовній заяві наведені обставини, які вказують на те, що саме з вини приватного виконавця йому завдано шкоди. 26 липня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Остра», в яких зазначає, що заперечує проти задоволення позову, оскільки приватний виконавець Фесик М. О. здійснювала виконавчі дії з метою виконання рішення суду відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», порушень Закону України «Про виконавче провадження» з боку Фесик М. О. не вбачається, тому не знаходить свого підтвердження факт завдання шкоди майновим інтересам позивача. Водночас, зазначає, що приватним виконавцем не було повідомлено про зазначену подію, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Крім того, враховуючи умови договору, що страховик не відшкодовує збитки за вимогами третіх осіб щодо відшкодування, зокрема моральної шкоди ( підпункт 4.2.2. пункту 4.2 договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця № 011419050/І), а позивачем подано позов також і про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями приватного виконавця, СК «Остра» не має правових підстав для виплати страхового відшкодування. Враховуючи вищевикладене, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. 17 листопада 2021 року ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва задоволено клопотання сторони позивача про передачу справи за підсудністю та постановлено передати справу до Солом`янського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 лютого 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М., яку передано до провадження судді 21 лютого 2022 року. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 квітня 2022 року вищевказану справу прийнято до розгляду головуючим суддею Ішуніною Л. М. та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 07 жовтня 2022 року до суду надійшла заява сторони позивача про збільшення позовних вимог, в якій зазначає, що до теперішнього часу йому не повернуто протиправно стягнуті з нього кошти, тому просить стягнути з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 90 995,26 грн безпідставно отриманих коштів, 5 599,65 грн - 3 проценти річних від простроченої суми, 32 537,41 грн - інфляційних втрат, а всього 129 132,32 грн; стягнути з приватного виконавця Фесик М. О. 13 559,63 грн - відшкодування майнової шкоди, 5 000 грн - компенсація моральної шкоди, 911,12 грн - 3 проценти річних від простроченої суми та 4 729,81 грн - інфляційних витрат, а всього 24 263,56 грн, надавши відповідні розрахунки. Вказану заяву про збільшення позовних вимог, з урахуванням вимог пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України, було прийнято судом. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, 18 січня 2023 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог. Представник відповідача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, у поданому до суду відзиві просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Фесик М. О. та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце чудового засідання повідомлялись належним чином, 18 січня 2023 представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін та третьої особи. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки учасники в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд установив, що заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2009 року (справа № 2-11349/2009) стягнуто з [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства «Експобанк» загальну заборгованість по кредиту в сумі 340 338,10 грн, витрати по сплаті судового збору у сумі 1 700 грн, витрати по оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу у сумі 30 грн, а всього підлягає стягненню 342 068,10 грн (а. с. 100, т.1) 20 червня 2019 року ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва замінено стягувача у виконавчому листі по справі № 2-11349/2009, виданого Шевченківським районним судом міста Києва, а саме - Відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Видано дублікат виконавчого листа на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2010 року у цивільній справі № 2-11349/2009 та поновлено ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» строк для пред`явлення до виконання в органах виконавчої служби виконавчого листа (а. с. 17-20, т.1). 05 вересня 2019 року, на виконання зазначеного рішення суду, видано дублікат виконавчого листа № 2-11349/2009 (а. с. 101, т.1). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. від 21 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-11349/2009, виданого 05 вересня 2019 року Шевченківським районним судом міста Києва (а. с. 12, т.1). Цього ж дня, в межах зазначеного виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника (а. с. 14, т.1), 23 квітня 2020 року винесено постанову про арешт коштів боржника (а. с. 16, т. 1). 15 червня 2020 року винесено постанову про опис та арешт майна боржника (а. с. 154, т. 1). З акта про проведені торги за фіксованою ціною від 10 липня 2020 року вбачається, що відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 08 липня 2020 року № 489563 ДП «СЕТАМ» у м. Києві 08 липня 2020 року проведено електронні торги з реалізації транспортного засобу Chevrolett Lacetti, легковий, 2007 року випуску, № шасі/кузова: [NUMBER] , ДНЗ: [NUMBER] , сірого кольору. Майно придбане за фіксованою ціною 100 999,99 грн (а. с. 160-161, т. 1). 10 липня 2020 року приватним виконавцем Фесик М. О. перераховано стягувачу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» кошти в сумі 85 096,26 грн на часткову сплату боргу згідно виконавчого листа № 2-11349/2009 від 05 вересня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням від 10 липня 2020 року № 750, а також 5 899 грн - часткового повернення авансового внеску, що підтверджується платіжними дорученнями від 22 червня 2020 року № 686, 687 та від 10 липня 2020 року № 749 (а. с. 35-37, т. 1). 13 липня 2020 року позивач звернувся до приватного виконавця із заявою про зупинення виконавчого провадження № [NUMBER], у зв`язку з відкриттям апеляційного провадження щодо оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року (а. с. 163, т. 1). Цього ж дня, враховуючи викладені обставини та отримавши копію ухвали про відкриття апеляційного провадження, приватним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження (а. с. 172, т. 1). Постановою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року в частині задоволення заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про видачу дубліката виконавчого листа та про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання скасовано. У задоволенні заяви відмовлено (а. с. 23-27, т. 1). Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставина щодо відмови ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у видачі дубліката виконавчого листа № 2-11349/2009 та відмові в поновленні строків для пред`явлення його до виконання, не доказується. Відповідно до положень статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Вказана правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 334/2517/16-ц та від 13 січня 2021 року у справі № 539/3403/17). Згідно з положеннями статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. З огляду на викладене, враховуючи скасування ухвали в частині видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд приходить до висновку, що було скасовано правову підставу для набуття Товариством грошових коштів, тобто підстава для набуття майна згодом відпала. Таким чином, враховуючи, що підставою для набуття коштів ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» був дублікат виконавчого листа № 2-11349/2009 від 05 вересня 2019 року, виданий на підставі вищевказаної скасованої ухвали суду, правова підстава для набуття та утримання ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» коштів у сумі 90 995,26 грн стягнутих з позивача у межах виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа, відсутня. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» наведені позивачем обставини не спростував, доказів наявності законних підстав для утримання набутих коштів не надав. З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 90 995,26 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо стягнення з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, процентів за користування безпідставно отриманими коштами, три проценти річних від простроченої суми та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Частиною другою статті 536 ЦК України встановлено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (астина перша статті 1048 ЦК України). Позивачем визначено, що Товариство повинно сплатити 999,46 грн процентів за користування безпідставно набутими коштами. Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України з відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням умов договорів, підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних. Вимогами частини другої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, оскільки відповідачеві ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було відомо про необхідність повернення коштів, зокрема 16 вересня 2020 року ним було отримано вимогу позивача про повернення коштів, однак він ухиляється від виконання зобов`язання щодо повернення коштів та користується зазначеними коштами, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» процентів за користування безпідставно набутими коштами у розмірі 999,46 грн, 3% річних у сумі 5 599,65 грн та інфляційних втрат у сумі 32 537,41 грн є правомірною. Що стосується вимоги позивача про стягнення з приватного виконавця безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 13 559,63 грн, 5 000 грн - компенсації моральної шкоди, 911,12 грн - 3 % річних, 4 792,81 - інфляційних втрат, то суд зазначає наступне. В ході судового розгляду справи, позивача було допитано в якості свідка, надаючи пояснення він зазначив, що ним за допомогою телефонного зв`язку було повідомлено приватного виконавця про наявність ухвали про відкриття апеляційного провадження щодо оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року, 10 липня 2020 року ним було направлено копію ухвали Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року на електронну пошту приватного виконавця, однак повідомив, що даний лист не був скріплений його електронним цифровим підписом. Зазначив, що будучи обізнаною про відкриття апеляційного провадження, приватний виконавець 10 липня 2020 року замість зупинення виконавчого провадження та електронних торгів, перерахувала кошти стягувачу, виручені від реалізації на електронних торгах належного йому автомобіля та зареєструвала зміни в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що свідчить про її упередженість та бажання протизаконно допомогти стягувачу отримати кошти. Водночас, повідомив, що із письмовою заявою про зупинення виконавчого провадження, у зв`язку з відкриттям апеляційного провадження на підставі статті 38 Закону України «Про виконавче провадження», звернувся до приватного виконавця 13 липня 2020 року. І як вже було встановлено судом, приватним виконавцем, цього ж дня (13 липня 2020 року), отримавши копію ухвали про відкриття апеляційного провадження, було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження. За змістом статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. З наведеної норми права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди, виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Вказана позиція підтверджується постановою Верховного суду від 05 лютого 2020 року по справі № 201/8493/18. Судом установлено, що з коштів, отриманих внаслідок реалізації на електронних торгах належного позивачу майна, на користь приватного виконавця було стягнуто основну винагороду (8 509,63 грн), що підтверджується платіжним дорученням № 751 від 10 липня 2021 року, а також сплачено 5 050 грн винагороди ДП «СЕТАМ» за організацію електронних торгів, що належить до витрат виконавчого провадження. Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого приватний виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження № [NUMBER] позивачем не оскаржувались, постанови, зокрема, про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, кошти боржника, електронні торги незаконними не визнавались. Крім того, судом установлено, що згідно з довідками від 01 жовтня 2020 року та від 02 жовтня 2020 року за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М. О., які проводились на підставі скарг [PERSON] від 29 серпня 2020 року та від 07 вересня 2020 року, в діяльності приватного виконавчого щодо здійснення виконавчого провадження № [NUMBER] порушень норм законодавства не виявлено та порушень вимог статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» не виявлено (а. с. 184-185, а. с. 187-190, т.1). Отже, відсутні правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Ураховуючи викладене, позов у цій частині не підлягає задоволенню. Беручи до уваги, що вимога позивача про стягнення з приватного виконавця 3 % річних та інфляційних втрат є похідною, суд також приходить до висновку що вона задоволенню не підлягає. Що стосується стягнення моральної шкоди з приватного виконавця на користь позивача, то останнім у позовній заяві зазначено, що внаслідок незаконних та протиправних дій відповідача, які виразилися, на його думку, в упередженому ставленні до нього приватного виконавця, йому було завдано моральної шкоди, однак жодного доказу на підтвердження вищеописаних обставин не надав. Крім того, докази незаконності дій чи рішень відповідача в матеріалах справи також відсутні. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог в частині стягнення моральної шкоди. Суд, ураховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх часткове задоволення. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що була сплачена позивачем при зверненні до суду з указаним позовом. Відтак, сума судового збору в процентному відношенні від задоволеної суми становить 1 806,25 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial