Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся в Канівський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до Комунальної організації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «[INFO]» (далі також - КО «[INFO]», відповідач) про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, починаючи з 15.07.2019 на підставі наказу № 191-К працював у відповідача на посаді охоронника. З 01.03.2020 позивача було переведено на посаду старшого охоронника на підставі наказу № 58/5-К. Наказом від 05.03.2022 за № 192/51-К позивача звільнено з посади старшого охоронника з 05.03.2022 за численні прогули без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України. З наказом про звільнення позивача було ознайомлено лише 31.05.2022, з того часу позивач і довідався про своє порушене право. Позивач вказує, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 03 березня 2022 року між позивачем та Державою Україна було укладено контракт добровольця територіальної оборони. З 11.04.2022 контракт було переукладено на тих самих умовах. В своєму позові позивач посилається на положення ч. 2 ст. 24 Закону України «Про основи національного спротиву», відповідно до якої, на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Тобто, гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюються на всіх членів добровольчих формувань територіальних громад незалежно від підстав (способу) їх вступу. Крім того, позивач також звертає увагу на положення ч. 1 ст. 119 КЗпП України, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. При цьому на час виконання працівниками обов`язків з територіальної оборони у робочий час їм гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Документами, що підтверджують участь в територіальній обороні є контракт добровольця територіальної оборони. На громадян України, зарахованих до складу добровольчих формувань територіальних громад, під час участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони поширюється дія статутів Збройних Сил України. Аналогічні приписи містяться в п. 2 Контракту добровольця територіальної оборони від 03 березня 2022 року. Пунктом 3 Контракту добровольця територіальної оборони від 03 березня 2022 року встановлено, що на Добровольця, який уклав цей Контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст. 119 Кодексу законів про працю України. Таким чином, на думку позивача, за працівниками, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, зберігається місце роботи, посада і середній заробіток. Підставою є підписаний контракт. Позивач зазначає, що порушення трудового законодавства, які допущені відповідачем при його звільненні свідчать про незаконність такого звільнення. З огляду на вказані обставини, позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ директора Комунальної організації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «[INFO]» від 05.03.2022 за № 192/51-К про звільнення [PERSON] з посади старшого охоронника з 05.03.2022 за численні прогули без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України; поновити [PERSON] на посаді старшого охоронника Комунальної організації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «[INFO]» з 05.03.2022; стягнути з відповідача - Комунальної організації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «[INFO]» на користь позивача середній заробіток (середню заробітну плату) за час вимушеного прогулу з розрахунку 100,99 грн. за 1 робочий день, починаючи з 05.03.2022 по день винесення рішення, розмір якого на момент звернення позивача до суду складає 66 153,38 грн.; рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку (середньої заробітної плати) за час вимушеного прогулу допустити до негайного виконання. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21.06.2022 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, оскільки для визначення підсудності справи Канівському міськрайонному суду Черкаської області, позивачем не надано доказів на підтвердження місця його перебування за адресою: [ADDRESS] (а.с.31-32). Вказані в ухвалі суду недоліки позивачем усунуто про що на адресу суду представником позивача надано довідку виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаської області від 20.06.2022 № 676, видану [PERSON] про те, що він зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.35). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01.07.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.37). 30.08.2022 від відповідача Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «[INFO]» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення на позовну заяву, зазначає, що станом на 24 лютого 2022 року позивач працював старшим охоронником та забезпечував охорону Київської міської клінічної лікарні № 17, яка є об`єктом критичної інфраструктури в розумінні Закону України «Про критичну інфраструктуру». Факт відсутності на роботі позивача підтверджується актами про відсутність на робочому місці, доповідною запискою заступника начальника Департаменту фізичної та технічної охорони Петра Пася , довідкою першого заступника директора з операційної діяльності [PERSON] та поясненнями позивача. Надані позивачем до позовної заяви докази не надають роботодавцю законних підстав для збереження робочого місця та для нарахування, виплати заробітної плати. Доказом участі позивача в добровольчому формуванні територіальної оборони та відповідно отримання гарантій, передбачених Законом України «Про основи національного спротиву» та ст. 119 Кодексу законів про працю України є наявність укладеного контракту добровольця територіальної оборони та належним чином засвідчені документи, які в достатній мірі вказують на залучення добровольця до виконання завдань територіальної оборони в його робочі (згідно визначеного роботодавцем режиму) дні, а відтак відповідач звертає увагу, що відповідно до довідки від 20 квітня 2022 року № 391, яка видана [INFO] Черкаської області позивач задіяний добровольчим формуванням № 1 [INFO] Черкаської області з 10 квітня 2022 року. Дані зазначені у вказаній довідці свідчать про те, що в період часу з 24 лютого 2022 року по 10 квітня 2022 року позивач не був задіяний до виконання військово-цивільного обов`язку територіальної громади і контракт у вказаний період з ним не укладався. Крім цього, як зазначив представник відповідача, позивачем не надано до суду копії документів, які він надавав відповідачу вже після звільнення з метою введення в оману, що нібито був відсутній на робочому місці з поважних причин. Позивач, протягом часу з 24 лютого 2022 року по 05 березня 2022 року не з`являвся на робочому місці, про місце свого перебування і підстави неявки повідомляти відмовився. В подальшому з наданих документів, які могли б надавати право на застосування гарантій передбачених законами України «Про основи національного спротиву», «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також частини 1 статті 119 Кодексу законів про працю України та інших чинних законодавчих актів, за період з 25 лютого 2022 року по 05 березня 2022 року позивач не надав. З огляду на вказані обставини, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Судові засідання неодноразово відкладались та в судових засіданнях оголошувалися перерви. Представник позивача - адвокат Васянович В.В. в судове засідання 24.01.2023 не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності у зв`язку з хворобою, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В минулих судових засіданнях в яких він брав участь звернув увагу, що гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюються на всіх членів добровольчих формувань територіальних громад незалежно від підстав (способу) їх вступу. На час виконання працівниками обов`язків з територіальної оборони у робочий час їм гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Документами, що підтверджують участь в територіальній обороні є контракт добровольця територіальної оборони. 03 березня 2022 року [PERSON] був укладений контракт добровольця територіальної оборони, який в подальшому переукладався, а тому на позивача поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст. 119 Кодексу законів про працю України. Порушення трудового законодавства, які допущені відповідачем при звільненні [PERSON] свідчать про незаконність його звільнення. Просив позовну заяву [PERSON] задовольнити повністю. Представник відповідача Комунальної організації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «[INFO]» [PERSON]. в судове засідання 24.01.2023 також не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. В минулих судових засіданнях в яких він брав участь зазначив, що надані позивачем докази не надають роботодавцю законних підстав для збереження робочого місця та для нарахування, виплати заробітної плати. В наявних в матеріалах справи доказах містяться протиріччя щодо періоду перебування позивача в складі територіальної оборони, а також незрозуміла необхідність переукладення контракту по декілька разів. Позивач, протягом часу з 24 лютого 2022 року по 05 березня 2022 року не з`являвся на робочому місці, про місце свого перебування і підстави неявки не повідомляв. З наданих документів, які могли б надавати право на застосування гарантій передбачених законами України «Про основи національного спротиву», «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також частини 1 статті 119 Кодексу законів про працю України та інших чинних законодавчих актів, за період з 25 лютого 2022 року по 05 березня 2022 року позивач не надав. З огляду на вказані обставини, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки позивача [PERSON] , на підставі наказу № 191-К, він прийнятий на роботу до Комунальної організації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «[INFO]» на посаду охоронника. З 01.03.2020 позивача було переведено на посаду старшого охоронника на підставі наказу № 58/5-К (а.с.11-13). З наданих позивачем доказів вбачається, що 03 березня 2022 року між [INFO] [PERSON] (далі - Командир) та [PERSON] (далі - Доброволець ) було укладено Контракт добровольця територіальної оборони (далі - Контракт) відповідно до якого, Доброволець ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України щодо національного спротиву, добровольчих формувань територіальних громад (далі - ДФТГ) територіальної оборони і добровільно бере на себе зобов`язання: виконувати завдання територіальної оборони в межах відповідної територіальної громади протягом строку дії Контракту, відповідно до вимог визначених Законом України «Про основи національного спротиву», Положенням та іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють порядок діяльності добровольчих формувань територіальних громад та цим Контрактом; додержуватися Конституції України та законів України та нормативно-правових актів, виконувати завдання та повноваження територіальної оборони, виконувати державні та/або громадські обов`язки в інтересах Українського народу; додержуватись та виконувати складену присягу добровольця територіальної оборони, викладену в Додатку до цього Контракту; дорожити честю і гідністю члена ДФТГ; вміло володіти та застосовувати особисту та/або надану Збройними Силами України зброю (мисливську, стрілецьку, інші види озброєння та боєприпаси до них у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України); додержуватися правил і заходів безпеки під час поводження зі зброєю; постійно підвищувати рівень професійних знань, вмінь та навичок; не розголошувати інформацію, що становить державну таємницю, інформацію про добровольче формування, інформацію з обмеженим доступом та інформацію, яка стала відомою у зв`язку з виконанням обов`язків за цим Контрактом, Законом та Положенням. У відповідності до п. 2, 3 Контракту, на добровольця, який зарахований до складу ДФТГ та уклав цей Контракт, поширюється дія статутів Збройних Сил України, гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст. 119 Кодексу законів про працю України. Як зазначено в п. 13 Контракту, він набирає чинності з 03 березня 2022 року (а.с.16-18). Аналогічні контракти були укладені також 14.03.2022 (а.с.74-75), 11.04.2022 (а.с.19-22), 12.04.2022 (а.с.137-138). 01.03.2022 [PERSON] видано посвідчення № [NUMBER] члена осередку із забезпечення порядку в [INFO], яке дійсне до 28.03.2022 (а.с.23). Як вбачається з листа виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаської області від 27.02.2022 № 230/1, [PERSON] на час дії воєнного стану - з 27.02.2022 по 25.03.2022 - залучений до участі громадського осередку по забезпеченню належного функціонування [INFO] в умовах воєнного стану (а.с.24). Згідно довідки командира [INFO] від 20.04.2022 № 391, [PERSON] з 10.03.2022 по день видачі довідки перебував на службі в «[INFO] [INFO] Черкаської області» на підставі укладеного контракту добровольця територіальної оборони (а.с.62, 86). 01 та 02 березня 2022 року складено акти відсутності на робочому місці працівника [PERSON] в яких зазначено, що про свою можливу відсутність він не попереджав, заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати не писав. На телефонні дзвінки протягом робочої зміни не відповідав (а.с.64, 65, 88, 89). 03.03.2022 заступником начальника [INFO]» [PERSON]. складено доповідну записку про відсутність [PERSON] у підпорядкованому підрозділі з 25 лютого по 03 березня 2022 року. Інформація про обставини відсутності на робочому місці працівника невідома (а.с.66, 90). 05.03.2022 першим заступником директора з операційної діяльності [PERSON] складено довідку за № 110-80/1 про відсутність старшого охоронника відділу охорони Департаменту фізичної та технічної охорони об`єктів [PERSON] на роботі в КО «[INFO]» в період з 25 лютого по 04 березня 2022 року без засвідчення поважних причин своєї відсутності (а.с.67, 91). На підставі довідки про відсутність на роботі від 05.03.2022 № 110-80/1, наказом директора Комунальної організації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «[INFO]» від 05.03.2022 № 192/51-к звільнено [PERSON] , старшого охоронника 05.03.2022 за численні прогули без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.14, 69, 93). Не погоджуючись з прийнятим наказом про звільнення за прогули, вважаючи його незаконним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом про визнання такого наказу незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на таке. Частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку, встановленому ЦПК України. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з статтею 139 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), працівники зобов`язані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в том числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акту, тому він подається у довільній, простій письмовій формі та підписується не менше ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано відсутність працівника на роботі. Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. У таких документах обов`язково вказується не тільки дата, а й конкретний час відсутності працівника. Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана. Для з`ясування причини відсутності працівника на роботі роботодавець на свій розсуд може: 1) зателефонувати працівнику або членам його родини; 2) написати працівнику в доступні месенджери; 3) надіслати листа на особисту електронну скриньку; 4) відвідати працівника за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання; 5) надіслати лист з повідомленням про вручення з пропозицією надати пояснення щодо своєї відсутності. Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Безумовно, це мають бути об`єктивні обставини, які перешкоджали працівнику з`явитися на роботу і не могли бути ним усунуті. У частині першій статті 147 КЗпП України зазначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Відповідно до статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП України). Водночас правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду 29.06.2022 у справі № 569/22159/19 (провадження № 61-19646св21). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У трудових відносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Принцип добросовісності у трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором. Статтею 119 Кодексу законів про працю України визначено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими. Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, не поширюються на осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту, а в частині збереження місця роботи, посади - також на осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився. Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII). Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. Вирішуючи даний спір, суд досліджує спірні правовідносини крізь призму прав та обов`язків учасників цих правовідносин та з огляду на це, враховує наступні законодавчі норми. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про основи національного спротиву» від 16.07.2021 № 1702-IX (далі - Закон № 1702), складовими національного спротиву є територіальна оборона, рух опору та підготовка громадян України до національного спротиву. Військова складова територіальної оборони включає органи військового управління, військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України, інші сили і засоби сил безпеки та сил оборони, які залучаються до виконання завдань територіальної оборони (частина друга статті 4 Закону № 1702). Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 1702, комплектування добровольчих формувань територіальних громад здійснюється на добровільній основі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. До складу добровольчих формувань територіальних громад зараховуються громадяни України, які відповідають вимогам, встановленим Положенням про добровольчі формування територіальних громад, пройшли медичний, професійний та психологічний відбір і підписали контракт добровольця територіальної оборони. 29.12.2021 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1449, якою затверджено Положення про добровольчі формування територіальних громад (далі - Положення № 1449). Пунктом 16 Положення № 1449 передбачено, що членом добровольчого формування може бути громадянин України віком від 18 років, який проживає на території громади, де діє добровольче формування, пройшов медичний, професійний та психологічний відбір (перевірку) і уклав контракт добровольця територіальної оборони. Згідно з пунктами 19, 20 Положення № 1449, особа, яка виявила бажання стати членом добровольчого формування, подає заяву на ім`я командира добровольчого формування. У заяві зазначається прізвище та ім`я особи, місце реєстрації та фактичного проживання, інформація про освіту, інформація про місце роботи або вид діяльності, інформація про військово-облікову спеціальність (за наявності), обґрунтування бажання стати членом добровольчого формування. Командир добровольчого формування ухвалює рішення про зарахування до членства у добровольчому формуванні протягом семи робочих днів або надає особі обґрунтовану відмову в зарахуванні до членства на підставі критеріїв, визначених пунктами 16 та 17 цього Положення. Громадяни України, які не проходили військової служби у Збройних Силах, служби в інших військових формуваннях чи служби в правоохоронних органах, зараховуються до членства в добровольчому формуванні після складення ними присяги добровольця територіальної оборони (пункт 25 Положення № 1449). Відповідно до частини третьої статті 9 Закону № 1702, на громадян України, зарахованих до складу добровольчих формувань територіальних громад, під час участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони поширюється дія статутів Збройних Сил України. Згідно з пунктом 3 Положення № 1449, командир добровольчого формування є відповідальним за діяльність добровольчого формування. Командир визначає завдання членам добровольчого формування з урахуванням їх спроможностей та за потреби структуру добровольчого формування. Діяльність добровольчого формування провадиться під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил за територіальним принципом. З аналізу зазначених вище правових норм вбачається, що зарахування до складу добровольчих формувань територіальних громад здійснюється за бажанням особи, а підставою для цього є заява на ім`я командира добровольчого формування. Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з бажанням захищати свою територіальну громаду від протиправних посягань, а також зовнішньої агресії, [PERSON] на ім`я командира [INFO] було подано заяву про залучення його до членства у [INFO] та складено присягу добровольця територіальної оборони (а.с.72, 95). 03 березня 2022 року між [INFO] [PERSON]. (далі - Командир) та [PERSON] (далі - Доброволець ) було укладено Контракт добровольця територіальної оборони (далі - Контракт) відповідно до якого, Доброволець ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України щодо національного спротиву, добровольчих формувань територіальних громад (далі - ДФТГ) територіальної оборони і добровільно бере на себе зобов`язання визначені п. 1 Контракту та як зазначено в п. 13 Контракту, він набирає чинності з 03 березня 2022 року (а.с.16-18). Однак, подана позивачем заява про бажання вступити до [INFO] не містить дати її написання, що унеможливлює встановити момент її подання на ім`я командира Загону . В судовому засіданні 07.12.2022 позивач [PERSON] також не зміг надати відповідь щодо дати подання такої заяви, а зазначив лише, що таких відомостей він не пам`ятає. Крім цього, суд бере до уваги, що форма контракту добровольця територіальної оборони та посвідчення добровольця територіальної оборони були затверджені наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022 № 84, про що в правому верхньому куті першого аркуша контракту зазначено: «Затверджено Наказом Міністерства оборони України 07 березня 2022 року № 84». Тобто, з вказаного випливає, що контракт з [PERSON] не міг бути підписаний та набрати чинності з 03.03.2022 - до затвердження форми контракту Міністерством оборони України, а тому відсутні підстави вважати такий контракт укладеним 03 березня 2022 року. Відповідно, відсутні й підстави для застосування щодо позивача положень статті 119 КЗпП України, враховуючи, що позивач був звільнений з посади 05 березня 2022 року. Крім цього, суд звертає увагу, що аналогічного змісту контракти були укладені з [PERSON] також 14.03.2022 (а.с.74-75), 11.04.2022 (а.с.19-22), 12.04.2022 (а.с.137-138). Однак, обґрунтованої необхідності їх переукладення ні позивач, ні його представник в судовому засіданні пояснити не змогли. Представник позивача лише зазначив, що переукладення контрактів з [PERSON] пов`язане з тим, що з часом деякі положення контакту уточнювалися та доповнювалися. Такі доводи представника позивача суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки як вбачається зі змісту контрактів, які наявні в матеріалах справи, всі вони складені за затвердженою наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022 № 84 однією і тією ж формою та відрізняються лише датою їх укладення. На підтвердження позиції, яка викладена в позовній заяві, позивачем також надано лист від 27.02.2022 № 230/1 за підписом сільського голови Бобрицької сільської ради О. Штефан, з якого вбачається, що позивач на час дії воєнного стану з 27 лютого 2022 року до 25 березня 2022 року залучений до участі громадського осередку по забезпеченню належного функціонування [INFO] в умовах воєнного стану (а.с.24). Крім цього, матеріали справи містять також лист від 27.02.2022 № 230/1 за підписом сільського голови Бобрицької сільської ради О. Штефан, проте з іншою інформацією та зазначено, що [PERSON] залучений добровольцем до участі добровольчого формування по забезпеченню належного функціонування [INFO] в умовах воєнного стану з 27 лютого 2022 року по 24 квітня 2022 року (а.с.73, 96). Суд погоджується з доводами відповідача, що такі листи не є підставою відсутності [PERSON] на робочому місці. Правомірність залучення його для участі по забезпеченню належного функціонування [INFO] в умовах воєнного стану є суто вольовим рішенням позивача, проте зазначені листи не надають законних підстав роботодавцю для збереження робочого місця та для нарахування і виплати заробітної плати. Також суд звертає увагу, що у вказаних листах зазначена різна інформація щодо участі [PERSON] в забезпеченні належного функціонування сільської ради в умовах воєнного стану (з 27 лютого 2022 року до 25 березня 2022 року та з 27 лютого 2022 року по 24 квітня 2022 року). При цьому, датою видачі листів є 27 лютого 2022 року. Інформація, викладена в листах не відображає фактичних обставин і може свідчити лише про наміри з 27 лютого 2022 року задіяти позивача у забезпеченні функціонування [INFO], а не як виконаний факт. Надане позивачем посвідчення № [NUMBER] члена осередку із забезпечення порядку в [INFO] видане 01.03.2022 (а.с.23) не надає будь-яких статусів для володільця цього документу. Форма такого посвідчення не визначена, не встановлена та не затверджена центральними органами виконавчої влади, а тому дане посвідчення містить інформаційний характер та діє в межах [INFO], однак законних підстав відсутності на робочому місці не надає. Також слід зауважити, що вказане посвідчення видане 01 березня 2022 року та дійсне до 28 березня 2022 року. В матеріалах справи міститься довідка командира [INFO] від 20.04.2022 № 391 (а.с.62, 86) з якої вбачається, що [PERSON] з 10.03.2022 по даний час перебував на службі в «[INFO] [INFO] Черкаської області» на підставі укладеного контракту добровольця територіальної оборони. Зазначені у такій довідці дані свідчать про те, що в період часу з 24 лютого 2022 року по 10 березня 2022 року позивач не був задіяний до виконання військово-цивільного обов`язку територіальної громади і контракт у цей період з ним не укладався. В той же час, як вбачається з листа виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаської області від 01.09.2022 № 861, який наданий на виконання ували суду від 14.09.2022 про витребування доказів, гр. [PERSON] до виконання будь-яких завдань Бобрицькою сільською радою не залучався (а.с.134). Також, на виконання ухвали суду про витребування доказів, Командиром [INFO] [PERSON]. надано відповідь про те, що [PERSON] не подавав заяву щодо залучення його до [INFO] [INFO] Черкаської області. Контракт з [PERSON] був укладений 12 квітня 2022 року (а.с.136). Вказаний Контракт добровольця територіальної оборони укладений між Командиром [INFO] [PERSON] та гр. [PERSON] , наданий для долучення до матеріалів справи (а.с.137-138). Таким чином, аналізуючи матеріали справи, суд дійшов висновку, що наявні докази не підтверджують обставин, що з 24.02.2022 по день звільнення позивача з роботи (05.03.2022) його було задіяно до виконання державних та громадських обов`язків в територіальній обороні. Надані докази містять протилежну за змістом інформацію, а також зазначені різні початкові і кінцеві дати залучення [PERSON] до участі громадського осередку по забезпеченню належного функціонування [INFO] в умовах воєнного стану. З огляду на вказані обставини, суд приходить до висновку, що з 24.02.2022 по 05.03.2022 [PERSON] був відсутній на своєму робочому місці без поважних причин, оскільки наявними в матеріалах справи доказами поважність таких причин не підтверджена. Крім цього, суд звертає увагу на письмові пояснення [PERSON] , де зазначено, що в чат-боті телеграм-каналу КО «[INFO]» він побачив повідомлення від керівництва, що ті хто має змогу можуть вивезти рідних в безпечні місця та повернутися до роботи як буде можливість (а.с.70, 94). Надаючи в судовому засіданні свої пояснення по суті справи, [PERSON] також зазначено, що через декілька днів після своєї відсутності на роботі, йому телефонував черговий з метою з`ясування причин відсутності позивача на робочому місці. Тобто, роботодавцем здійснювалися заходи спрямовані на з`ясування причин відсутності на роботі [PERSON] , однак останній на роботу не з`явився, відповідних підтверджуючих документів з цього приводу відповідачу не надав. Доводи позивача про те, що він попереджав відповідача про виконання ним державних та громадських обов`язків в територіальній обороні в робочий час шляхом надсилання повідомлень в телеграм-каналі КО «[INFO]» не заслуговують на увагу, оскільки жодних підтверджуючих доказів таких обставин позивачем не надано. Крім цього, як зазначено представником відповідача в судовому засіданні жодних повідомлень в телеграм-каналі зі сторони [PERSON] відповідачем не отримано. Таким чином, у зв`язку з відсутністю у відповідача на момент звільнення [PERSON] належних та допустимих доказів на підтвердження виконання останнім державних або громадських обов`язків добровольця територіальної оборони в робочий час, у відповідача були наявні підстави звільнити [PERSON] з роботи за численні прогули без поважних причин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Доводи представника позивача з приводу того, що [PERSON] було звільнено з роботи «заднім числом», оскільки 04.05.2022 на рахунок позивача надійшла заробітна плата в сумі 14 207,96 грн. (а.с.173) судом не беруться до уваги, оскільки як вбачається з розрахункового листа за березень-квітень 2022 року, зазначена сума (з проведеними відрахуваннями) є компенсацією відпустки з урахуванням боргу підприємства в сумі 192,26 грн. (а.с.92). Тобто, сума 14 207,96 грн. була боргом підприємства на початок квітня 2022 року та надійшла на рахунок позивача 04.05.2022. Як зазначалося також представником відповідача в судових засіданнях протягом розгляду даної справи, предметом діяльності відповідача, зокрема, є охорона об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, які потребують здійснення пріоритетних заходів з їх охорони та збереження, патрулювання на вулицях. З огляду на функціональний обов`язок, функції КО «[INFO]» були та є критично необхідними з початку повномасштабної військової агресії російської федерації проти України, відповідач забезпечує охорону стратегічних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури територіальної громади міста Києва. Станом на 24.02.2022 позивач працював старшим охоронником та забезпечував охорону Київської міської клінічної лікарні № 17, яка є об`єктом критичної інфраструктури в розумінні Закону України «Про критичну інфраструктуру». Беззаперечно, що під час воєнного стану, охорона здоров`я людини це один з пріоритетних напрямків державної політики. Саме тому, одним з ключових завдань в діяльності органів державної та місцевої влади під час воєнного стану, з врахуванням того, що заклади охорони здоров`я належать до об`єктів критичної інфраструктури, є забезпечення сталого функціонування системи охорони здоров`я та задоволення медичних потреб населення. Це необхідна умова для збереження та покращення тривалості і якості життя населення країни. Таким чином, позивач, на якого були покладені завдання охорони об`єкта критичної інфраструктури, фактично самоусунувся від роботи, належним чином керівництво КО «[INFO]» про причини своєї відсутності на роботі та місце перебування не повідомив, оскільки доказів протилежного матеріали справи не містять, а тому, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно прийнято наказ № 192/51-к від 05.03.2022 про звільнення за прогули [PERSON] у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Інші позовні вимоги, а саме: поновлення [PERSON] на посаді старшого охоронника КО «[INFO]» та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від попередньої позовної вимоги, а тому такі позовні вимоги задоволенню також не підлягають. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід відмовити повністю. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed