Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

27.10.2022 року позивач звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт», про стягнення заробітної плати та моральної шкоди. Просив стягнути з відповідача на його користь нараховану але не виплачену заробітну плату за січень 2022 року в сумі 9885 грн. 55 коп. та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що у період з 01 лютого 2018 року по 24 січня 2022 року він перебував у трудових відносинах з ПРАТ «Первомайський кар`єр «Граніт». Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці. Працював на посаді помічника машиніста екскаватора. Відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за січень 2022 року в сумі 9885 грн. 55 коп. 24 січня 2022 року позивач був звільнений за власним бажанням, згідно Наказу № 577-к. Позивач вважає, що своїми незаконними діями ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт»» нанесло йому моральну шкоду, яку він оцінює у 10 000 грн. Відповідач надав відзив, в якому заперечував проти задоволення позову. Підтвердив наявність заборгованості перед позивачем по заробітній платі за січень 2022 року в сумі 9885 грн. 55 коп., проте просив відмовити у задоволенні позову, так як через військову агресію з боку РФ та введений в Україні військовий стан, постійні обстріли Миколаївської області з боку країни агресора, підприємство не може в повній мірі виконувати свої фінансові зобов`язання. Також відповідач наполягав на тому, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, так як був звільнений 24 січня 2022 року, а тому вже 25.01.2022 року знав про порушення своїх прав, але звернувся до суду лише 27.10.2022 року. Заперечував проти стягнення моральної шкоди через необґрунтованість заявленої вимоги. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Дослідивши матеріали справи суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, сьомої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України, частина перша статті 1 Закону України «Про оплату праці»). Судом встановлено, що позивач працював на посаді помічника машиніста екскаватора ПРАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» з 01 лютого 2018 року по 24 січня 2022 року, та був звільнений за власним бажанням, згідно Наказу № 577-к, що вбачається з копії трудової книжки. Відповідачем надано суду довідку від 28.11.2022 року № 00000000039, відповідно до якої позивачу нараховано але не виплачено заробітну плату за січень 2022 року в сумі 9885,55 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). В редакції, вищевказаної норми, яка існувала на день звільнення позивача працівник взагали не був обмежений жодними термінами щодо звернення до суду із вимогою про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати. В будь якому випадку, відповідач не надав суду доказів одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, а тому суд вважає, що позивачем не було пропущено строк звернення до суду з даними позовними вимогами. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи викладені норми трудового законодавства, суд вважає що вимогу позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі слід задовольнити повністю. Щодо моральної шкоди, то суд вважає, що несвоєчасна виплата належних позивачу коштів безумовно спричинила йому моральну шкоду, проте заявлений розмір моральної шкоди на переконання суду дещо завищений, а тому в цій частині позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої несвоєчасною виплатою заробітної плати. Оскільки справа є трудовим спором, позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору. Через те, що позов задоволено, обов`язок сплатити судовий збір на користь держави слід покласти на відповідача.

Outcome: partial