Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування позову зазначила, що у них з відповідачем є дитина [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з нею та повністю перебуває на її утриманні. Факт проживання дочки разом з нею підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 07.09.2022, згідно якої відповідач, як батько дитини, дав згоду та не заперечував проти спільного проживання її разом з дочкою за кордоном. При цьому, відповідач - батько дитини, матеріальної допомоги на її утримані в добровільному порядку не надає. Їй відомо, що відповідач має задовільне матеріальне становище та стан здоров`я, який дозволяє йому працювати, є працездатним, інших осіб (дітей, непрацездатних дружини, батьків тощо) на утриманні не має, а тому вважала, що він може сплачувати відповідний розмір аліментів. За таких обставин, зважаючи на факти проживання разом з нею та перебування на її утриманні малолітньої дочки, а також враховуючи ненадання батьком дитини - відповідачем по справі в добровільному порядку грошових коштів на матеріальне забезпечення дитини, обов`язок утримання якої існує в останнього в силу закону, вважала необхідним звернутися до суду з відповідною позовною заявою про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від доходу батька. В позовній заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 08.11.2022 відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 01.12.2022. 01.12.2022, 16.12.2022 відкладено судовий розгляд, у зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні суду. 02.12.2022 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив здійснювати подальший розгляд справи з урахування викладених у ньому заперечень, доводів і тверджень проти міркувань позивача, відкладати судові засідання до вирішення судом справи за його позовом про визначення місця проживання дитини. На обґрунтування\~заперечень проти\~позову у\~відзиві відповідач\~зазначив,\~що його дочка постійно проживала разом з ним в будинку за адресою: [ADDRESS] ., що підтверджується відповідним актом обстеження. Утриманням та вихованням дитини займався саме він. Мати дитини з жовтня 2021 не проживала разом з родиною і перебувала за кордоном. Він звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою про визначення місця проживання дитини з ним. Крім, того він звернувся і до органу опіки та піклування задля отримання висновку щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом з ним. За таких обставин, до вирішення питання про визначення місця проживання дитини, вважав неможливим розгляд по суті цієї справи про стягнення аліментів, оскільки правовою підставою для стягнення судом аліментів на користь одного з батьків на утримання дитини є доведення перед судом фактів проживання дитини саме разом з одним із батьків, який звернувся з відповідним позовом до суду, та перебування дитини на його утриманні. Однак, на даний момент спірним та не вирішеним є питання щодо визначення місця проживання дитини з ним. Вважав, що вказаними вище доказами спростовується факт перебування дитини на утриманні позивача (матері дитини). Також, вказав, що має додаткові докази по справі, які мають суттєве значення для встановлення дійсних обставин справи та вирішення справи по суті (а. с. 16). Належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися. Відповідач [PERSON] причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі №\~361/8331/18.) У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, тому вирішив спір по суті за відсутності сторін, з урахуванням доводів, викладених ними у заявах по суті спору, та на підставі поданих ними доказів. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , підтверджується, що сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (а. с. 4). З довідки Зміївської міської ради про реєстрацію проживання особи, вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 3). З довідки Зміївської міської ради № 768 від 09.11.2022 вбачається, що [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11). З копії заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області 07.09.2022, реєстр № 1281, вбачається, що [PERSON] , у зв`язку з введенням воєнного стану, надавав згоду своїй дочці [PERSON] , [INFO] , на виїзд у період з 11.09.2022 по 11.09.2023 з України до Республіки Польща, Республіки Словенія, Республіки Молдова, Румунії, Угорщини з подальшим прямуванням країнами Європи, зокрема до Естонської Республіки, у супроводі матері [PERSON] , яка зобов`язалася вжити всіх необхідних заходів для збереження життя та здоров`я дитини та по закінченню строку перебування забезпечить повернення його дочки в Україну. Крім того, надав згоду [PERSON] , на спільне проживання за кордоном з його дочкою (зв. а. с. 3). Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідністю зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.\~ Позивачем надано докази того, що відповідач є батьком їх спільної неповнолітньої дитини, тому зобов`язаний її утримувати до досягнення нею повноліття, однак між ними не досягнуто згоди щодо порядку участі батька в утриманні дитини. Зі змісту позовної заяви та відзиву на позовну заяву вбачається, що дитина, за згодою батька, разом з матір`ю виїхала за межі України. Тобто, та обставина, що станом на час звернення до суду з цим позовом - 03.11.2022, а також і на час судового розгляду, спільна дитина проживає разом з позивачкою, відповідачем не заперечувалася. Відомості акта обстеження, копія якого додана до відзиву, не спростовують тієї обставини, що на час подачі до суду позовної заяви та на час судового розгляду дитина проживає з матір`ю, оскільки стосуються подій, які мали місце до надання відповідачем згоди на виїзд дитини з матір`ю за межі України. Звернення відповідача до органу опіки та піклування та до суду для вирішення спірного питання про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з відповідачем, а також і відкликання раніше наданої згоди на виїзд дитини в супроводі матері на виїзд за межі України, не спростовують факту проживання дитини з позивачкою, а також і не є обставиною, що перешкоджає вирішенню справи про стягнення аліментів. Наявність між батьками дитини спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини не впливає на обсяг обов`язків батька, який на час існування такого спору проживає окремо від дитини, щодо надання дитині належного утримання. Посилання відповідача у відзиві на наявність у нього ще й інших доказів, що мають суттєве значення для вирішення справи, суперечить вимогам ч. 3 ст. 83 ЦПК України, якою передбачено, що докази повинні подаватися разом з поданням відзиву. Отже, повідомлення відповідача про існування у нього й інших доказів, які не були подані відповідно до положень ст. 83 ЦПК України, не перешкоджає судовому розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі шляхом стягування з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави. В частині стягування аліментів, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, належить допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved