Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення та збільшення розміру аліментів. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.10.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів на утримання [PERSON] , [PERSON] до повноліття дітей. Вказане рішення суду набрало законної сили 09.11.2021 року, 11.11.2021 року видано виконавчий лист. 14.01.2022 року державним виконавцем Богуславського ВДВС Обухівського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 68145205 з примусового виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, станом на 30.06.2022 року сума боргу по аліментам складає 30184,000 грн. 11.07.2022 року державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Відповідач є працівником ТОВ «СТС -Групп». Позивачка вважає, що відповідач умисно влаштувався на мінімальну заробітну плату, оскільки ТОВ «СТС-Групп» є одним із найбільших українських дистриб`юторів відомих брендів, а рівень доходів працівників такої компанії ніяк не може бути на рівні мінімальної заробітної плати. Позивачка вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей в достатньому розмірі, однак приховує свій реальних дохід, показуючи лише мінімальний розмір заробітної плати, що унеможливлює стягнути встановлений мінімальний гарантований розмір аліментів. Згідно даних сайту Work.ua - середня заробітна плата на аналогічній посаді в Україні становить 32500 грн., 1/3 частина від вказаної суми становить 10833,00 грн. Крім того, відповідач зареєстрував за собою право власності на автомобіль, ціна на який згідно даних сайту продажу в середньому становить 15 доларів США. Відтак відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей в достатньому розмірі, однак приховує свій реальний дохід. На підставі викладеного, позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.10.2021 року. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей у розмірі 4500,00 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.10.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими. Посилається на те, що згідно договору про поділ майна подружжя, посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори від 13.01.2021 року відповідачу в особисту власність перейшов автомобіль KIA Sportage, 2008 року випуску, а позивачці - земельна ділянка по [ADDRESS] . У 2021 році відповідачем було продано вказаний автомобіль за ціною 200 000,00 грн., згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно договору купівлі -продажу від 05.02.2022 року відповідачем придбано автомобіль Jeep Compass 2017 року випуску за ціною 200 000,00 грн. Отже, відповідач придбав рівнозначний по ціні автомобіль. Позивачкою не доведеною, що матеріальне становище відповідача значно покращилося. Представник позивачки подала відповідь на відзив, згідно якого просила позов задовольнити у повному обсязі. Вказала, що не погоджується із твердженням відповідача про незмінність його матеріального становища. Факт продажу автомобіля відповідачем та придбання ним нового авто, при цьому не сплативши заборгованість по аліментам, свідчить про те, що відповідач має намір приховати свій реальний дохід та реальні витрати. З наданої довідки про доходи не вбачається відрахування із заробітної плати аліментів на утримання дітей. Наданий відповідачем суду договір про поділ майна подружжя, не підтверджує дохід та витрати відповідача та взагалі не впливає на розмір аліментів, присуджених вже після поділу майна між сторонами. Таким чином, представник позивачки вважає дії відповідача такими, що намагається ввести суд в оману. Представник позивачки вказала, що позивачка разом із дітьми змушена виїхати за кордон, оскільки немає можливості забезпечити безпеку дітям, перебуваючи за місцем свого постійного проживання. Крім того, [INFO] у позивачки народилася ще одна дитина, а відтак вона не має можливості працювати та перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Всі ці обставини, значно погіршили матеріальний стан позивачки порівняно з тим, який був на момент ухвалення рішення Деснянським районним судом м. Києва у справі № 754/12265/21. В судовому засіданні представник позивачки подану позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав та з урахуванням доводів, викладених у відповіді на відзив. Відповідач проти задоволення позову заперечував, пояснив, що його матеріальне становище після ухвалення рішення про стягнення аліментів не покращилося, а навпаки погіршилося, оскільки розмір заробітної плати не змінився, проте вартість продуктів харчування збільшилася. Посилання представника позивачки на народження ще однієї дитини, як на підставу погіршення матеріального стану позивачки заперечує, оскільки остання разом із батьком дитини мали б розуміти наслідки народження дитини, та перекладати тягар утримання на відповідача є безпідставним. Щодо не сплати аліментів вказав, що неодноразово звертався до виконавця з проханням надати реквізити для оплати аліментів, на що останній вказав, що всі необхідні документ будуть направлені до бухгалтерії роботодавця відповідача, проте документи так і не надійшли, а відтак заперечує своє ухилення від сплати аліментів. Суд, вислухавши вступне слово представника позивачки та відповідача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. З письмових матеріалів справи вбачається, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.10.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 06.08.2021 року і до повноліття дітей. На виконання вказаного рішення суду, 11.11.2021 року видано виконавчий лист № 754/12265/21 (а.с. 12). 14.01.2022 року державним виконавцем Богуславського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з метою примусового виконання виконавчого листа № 754/12265/21 від 11.11.2021 року відкрито виконавче провадження № 68145205 (а.с.13). Позивачка, яка на підставу задоволення позову посилається на погіршення свого матеріального становища, що зумовлено виїздом її разом із дітьми за кордон з метою забезпечення безпеки та народженням ще однієї дитини, в той час як матеріальне становище відповідача покращилося після ухвалення рішення Деснянського районного суду м. Києва № 754/12265/21. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України). Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). Щодо доводів сторони позивача про те, що виїзд [PERSON] разом з дітьми кордон є доказом погіршення її матеріального стану, то суд вказане приймає критично. Оскільки виїзд позивачки за кордон разом із дітьми не є належним, достовірним та достатнім доказом погіршення її матеріального стану. Як вбачається з копії свідоцтва про народження, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.63). Таким чином, суд приходить до висновку, що народження у позивачки ще однієї дитини (батьком якої є [PERSON] ) без надання інших доказів погіршення матеріального стану позивачки не може бути підставою для збільшення розміру аліментів. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачка всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала суду достовірні та достатні докази на підтвердження погіршення свого матеріального становища. Щодо збільшення розміру аліментів у зв`язку із покращенням фінансового стану відповідача, суд приходить до наступного. Так, позивачка на підтвердження покращення фінансового стану відповідача посилається на довідку Головного сервісного центру МВС від 23.09.2022 року відповідно до якої станом на 22.09.2022 року в єдиному державному реєстрі транспортних засобів наявна інформація про те, що за [PERSON] 05.02.2022 року зареєстровано транспортний засіб Jeep Compass 2017 року випуску. Проте, суд із вказаними доводами не погоджується. З письмових матеріалів справи вбачається, що 13.01.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ майна подружжя, посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі № 5-16 (а.с.38-39). Відповідно до умов п. 5 вказаного договору в особисту приватну власність [PERSON] переходить земельна ділянка площею 0,1495 га, розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку. Згідно п. 6 договору про поділ майна подружжя в особисту приватну власність [PERSON] переходить автомобіль марки КІА, модель Sportage, 2008 року випуску, р.н. [NUMBER] . Отже, станом на 04.10.2021 року, на момент ухвалення рішення Деснянським районним судом м. Києва про стягнення аліментів на утримання дітей, у особистій приватній власності відповідача вже перебував автомобіль марки КІА, модель Sportage, 2008 року випуску, р.н. [NUMBER] . З копії договору купівлі-продажу № 8044/2021/2964419 від 02.12.2021 року (а.с. 37) вбачається, що транспортний засіб автомобіль марки КІА, модель Sportage, 2008 року випуску, р.н. [NUMBER] було продано [PERSON] за ціною 200 000,00 грн. 05.02.2022 року [PERSON] придбав транспортний засіб Jeep Compass 2017 року випуску за ціною 200 000,00 грн., про що свідчить копія договору купівлі-продажу № 8041/2022/3089258 (а.с.40). Таким чином, суд приходить до висновку, що наявний транспортний засіб Jeep Compass 2017 року випуску придбаний на заміну попереднього автомобіля за рівнозначною ціною, а відтак вказане не є доказом покращення матеріального стану відповідача. З письмових матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] працює у ТОВ «СТС-Групп» на посаді начальника відділу рекламного з 25.11.2019 року по 27.09.2022 року, середній розмір заробітної плати становить 7388, 27 грн. (а.с.36). Отже, з наданої довідки про доходи можна дійти висновку про те, що розмір заробітної плати відповідача з дня ухвалення рішення 04.10.2021 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення аліментів на утримання дітей не змінювався. Доводи представника позивачки про те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів визначених рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.10.2021 року, про що також свідчить довідка про доходи відповідача, яка не містить відомостей щодо відрахувань аліментів від заробітної плати відповідача, суд до уваги не приймає враховуючи предмет позовних вимог та положення ст. 192 СК України. Крім того, суд звертає увагу на те, що розмір заборгованості по аліментах визначена станом на 30.06.2022 року, державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 754/12265/21 винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника 11.07.2022 року, а довідка на яку посилається представник позивачки датована 08.07.2022 року, тобто до винесення вище вказаної постанови (а.с.15). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову через його недоведеність та необґрунтованість. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України та враховуючи те, що суд дійшов висновку про залишення позову без задоволення [PERSON] , яка звільнена від сплати судового збору згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed