Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. У своїй позовній заяві просив суд стягнути із [PERSON] витрати з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 31 195,76 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 18.10.2021р. державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контри Губко Юлія Володимирівна. видала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] (далі - Квартира) в рівних частинах: [PERSON] та [PERSON] . Станом на грудень 2021р. загальна заборгованість за комунальні послуги вищевказаної Квартири складала 62 391,52 грн. Оскільки відповідачка відмовилася сплачувати свою частку заборгованості, а також з метою зберегти своє майно від можливої втрати внаслідок примусового стягнення заборгованості за комунальні послуги в судовому порядку, позивач був вимушений сплатити всю суму заборгованості одноосібно і свою частину, а також і частину заборгованості, що мала сплатити відповідачка. 30.12.2021р. позивач та відповідачка уклали з громадянином України [PERSON] [INFO] договір купівлі продажу Квартири. 12.01.2022р. позивач звернувся до відповідачки з листом в якому просив повернути (компенсувати) йому до 23.01.2022р. частину витрати на комунальні послуги, яку він сплатив за відповідачку. Але кошти станом на 24.01.2022р. відповідачка так і не повернула. У зв`язку із вищезазначеним позивач звернувся до суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 08 липня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні, 23 січня 2023 року позивачем було подано заперечення на відзив. Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, 18.10.2021р. державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контри Губко Юлія Володимирівна. видала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] (далі - Квартира) в рівних частинах: [PERSON] та [PERSON] . Станом на грудень 2021р. Заборгованість за комунальні послуги вищевказаної Квартири складала: за опалення - 20 305,67 грн; за гарячу воду - 13 856,3 грн; за абонентську плату (ТОВ «Євро-Реконструкція») - 22,38 грн; за утримання будинку та прибудинкової території - 15 424,57 грн; за холодну воду та водовідведення - 7 209,38 грн; за водовідведення гарячої води - 2 223,81 грн; за вивезення побутових відходів - 1 330,74 грн; за спожитий газ - 2 018,64 грн. Загальна сума заборгованості складала 62 391,52 грн. Оплата відбувалася в декілька етапів: 21.12.2021р. позивач сплатив заборгованість по комунальних платежах ТОВ «Євро- Реконструкція»: - 13 856,33 грн (фактично сплатив 13 857,33 грн.) заборгованість за комунальні послуги за центральне постачання гарячої води/послуга з постачання гарячої води. - 22,33 грн (фактично сплатив 23,00 грн.) заборгованість за планове абонентське обслуговування (ТЕ) та плата за абонентське обслуговування (ГВП). - 20 305,67 грн (фактично сплатив 20 306,00 грн.) заборгованість за центральне опалення/послуга з постачання теплової енергії. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30.12.2021р. позивач та відповідачка уклали з громадянином України [PERSON] [INFO] договір купівлі продажу Квартири. Позивач в позовній заяві зазначає: « [PERSON] забажав самостійно сплатити заборгованість за комунальні платежі, що існувала на момент купівлі продажу Квартири, а також те, що відповідачка відмовилася їх сплачувати, позивач та [PERSON] домовилися, що позивач передає [PERSON] грошові кошти в сумі заборгованості за комунальні платежі, що існували на дату укладення договору купівлі продажу Квартири, а останній сплатить комунальні платежі від імені позивача. Необхідні кошти були передані позивачем [PERSON] в момент розрахунку за квартиру.» 12.01.2022р. позивач звернувся до відповідачки з листом в якому просив повернути (компенсувати) йому до 23.01.2022р. частину витрати на комунальні послуги, яку він сплатив за відповідачку. Але кошти станом на 24.01.2022р. відповідачка так і не повернула. Щодо позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості, суд дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом не визначені безпосередньо порядок та межі участі співвласників в утриманні майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності, втім виходячи з загальних засад добросовісності, розумності та справедливості немає підстав вважати, що це звільняє співвласника від обов`язку прийняти участь у спільних витратах. За викладених обставин суд вважає за необхідне згідно ст. 8 ЦК України за аналогією закону застосувати положення ст. 360 ЦК України, що регулюють подібні за змістом правовідносини утримання майна, що перебуває у спільній частковій власності. При цьому виходячи з визначеної ст.ст. 370, 372 ЦК України презумпції рівності прав співвласників у спільній сумісній власності відповідач зобов`язаний взяти участь у спільних витратах у розмірі 1/2 їх частини. Утримання житла - це комплекс робіт, спрямованих на створення необхідних умов для проживання людей і забезпечення збереження житлових будівель та технічного обладнання. Виходячи зі змісту статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний утримувати майно, що йому належить та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Факт не проживання співвласника у будинку, не позбавляє його обов`язку з утримання спільного майна. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес). Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію. Так, ст. 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а ст. 68 ЖК України на власників квартир покладається обов`язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Аналізуючи вищезазначені норми закону, суд зазначає, що вказані норми не регулюють правовідносин саме між споживачами комунальних послуг між собою та не передбачають будь-якої матеріальної відповідальності за їх невчасну оплату. У відповідності до ч. 3 ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Вказаний закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями з одного боку та із споживачами з іншого боку, а також їхні права та обов`язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями та споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, та не регулює правовідносин саме між споживачами послуг. Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно із ст. 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно ч. 3 ст. 162 ЖК України, про плату за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Враховуючи положення етапі 541 ЦК України, зобов`язання з оплати витрат за житлово-комунальні послуги, наданих за адресою спільної квартири сторін є солідарними. Відповідно до частини 1 статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право па зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Судом також встановлено, що на ім`я позивача відкриті всі особисті рахунки по сплаті комунальних послуг, він самостійно та добровільно сплатив за вказаною адресою, будь-яких договорів щодо розподілення комунальних послуг між сторонами не укладалося. Відповідач не надала доказів щодо сплати будь-яких сум на погашення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг. Суд вважає, що вимоги позивача по сплаті житлово-комунальних послуг за опалення, гарячу воду, абонентську плату, утримання будинку та прибудинкової території, холодну воду та водовідведення, водовідведення гарячої води, вивезення побутових відходів, спожитий газ, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки як встановлено у ході судового провадження, позивач та відповідач разом володіють квартирою на праві спільної часткової власності, а відтак, обов`язок по сплаті за комунальні послуги, які поставляються/надаються до спільної квартири покладається на обох співвласників. Із наданих до матеріалів справи квитанцій вбачається, що позивачем були понесені витрати по сплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території по [ADDRESS] , у розмірі 62 391,52 грн. За таких обставин, враховуючи виниклий обов`язок відповідача щодо несення витрат на управління, утримання та збереження спільного майна як співвласника вищевказаної квартири, що також ним не заперечувалось у ході розгляду справи, з нього підлягає стягненню половина фактично понесених позивачем витрат по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території, згідно наданих квитанцій до матеріалів справи: 31 195,76 грн. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, в контексті виниклих правовідносин, приймаючи до уваги, що в судовому засідання знайшов підтвердження факт понесення позивачем витрат, пов`язаних з утриманням нерухомого майна, які є об`єктивно необхідними для його підтримання у належному стані, а також встановлено обов`язок відповідача брати участь у таких витратах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, зокрема, судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Outcome: approved