Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

позивач [PERSON] 27.03.2020 звернувся до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою, яка в подальшому неодноразово уточнювалась, до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», та відповідно до уточнених позовних вимог від 23.08.2022 просить суд скасувати наказ № 362-к від 17.03.2020 Відокремленого підрозділу «ДТЕК Криворізька Теплова Електрична Станція» Акціонерного Товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про звільнення [PERSON] за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, як незаконний, та поновити його на роботі; стягнути з АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на користь [PERSON] компенсацію заробітної плати за час вимушеного прогулу в наслідок незаконного звільнення з моменту звільнення та по момент поновлення судом його на посаді із розрахунку середньоденної заробітної плати 2 070,48 грн. на день; стягнути з відповідача АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на користь позивача кошти, витрачені позивачем на сплату судового збору на апеляційну скаргу при оскаржені рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області про призупинення розгляду справи №171/578/20 у розмірі 454 грн. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовано тим, що він працював на посаді начальника котлотурбінного цеху Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго». Наказом № 362-к від 17.03.2020 Відокремленого підрозділу «ДТЕК Криворізька Теплова Електрична Станція» Акціонерного Товариства «ДТЕК Дніпроенерго», за підписом директора Дегтяренка С.М. , його було звільнення з роботи за пунктом 3 статті 40 КЗпП України. В основній частині наказу вказано, що позивач нібито приховав нещасний випадок, який нібито стався з робітником [PERSON] 19.11.2018, чим нібито порушив вимоги посадової інструкції. Зауважив, що з наказу слідує, що нібито це порушення є систематичними, тому до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Але з цим погодитися він не може, бо такими діями відповідач при виданні наказу порушив вимог КЗпП України статті 148 частина 2, в якій вказано, що «Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку». Тобто проступок нібито вчинено 19.11.2018, а дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовано до позивача через 1 рік та 2 дні з моменту нібито вчинення проступку. У резолютивній частині наказу, як посиланняна підставу звільнення, вказано така підстава: наказ №1440 від 12.11.2019, наказ №1473 від 20.11.2019, наказ №1470 від 20.11.2019, протокол кадрової комісії від 28.02.2020, наказ №240 від 17.03.2020, наказ №241 від 17.03.2020, подання до ППО, протокол ППО. Це також є порушенням з боку відповідача при виданні наказу №362-к від 17.03.2020 року вимог КЗпП стаття 149 частина 2, яка вимагає «За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення». А до нього за одні й ті ж самі начебто скоєні ним проступки застосовано два види дисциплінарного стягнення, догана, а потім звільнення. Також позивач звертає увагу на те, що постановою від 20.01.2021 у справі №171/131/20 Дніпровський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу [PERSON] , скасував рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11.09.2020 та ухвалив нове рішення: задовольнити позовні вимоги [PERSON] , скасувати наказ №1473 від 20.11.2019 про накладення дисциплінарного стягнення. Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області у справі №171/2359/19 від 03.02.2021 скасовано наказ №1470 від 20.11.2019 Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» «Про порушення забезпечення конфіденційної інформації» про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани, як незаконний. Окрім того, він є членом профспілки Всеукраїнської Незалежної Професійної спілки «Захист Праці» та членом виборного органу Всеукраїнської Незалежної Професійної спілки «Захист Праці». З 26.02.2020 рішенням ЦК ВНПС «Захист праці» його було призначено уповноваженим представником ВНПС «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька Теплова Електрична станція» Акціонерного Товариства «ДТЕК Дніпроенерго», з 03.03.2020 він обраний головою профспілкового комітету первинної профспілкової організації «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька Теплова Електрична станція AT «ДТЕК Дніпроенерго». Тому рішення директора Відокремленого підрозділу «Криворізька Теплова Електрична Станція» Акціонерного Товариства «ДТЕК Дніпроенерго» Дегтяренка С.М. про його звільнення без попередньої згоди на звільнення Всеукраїнської Незалежної Професійної спілки «Захист Праці» та профспілкового комітету первинної профспілкової організації «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька Теплова Електрична Станція AT «ДТЕК Дніпроенерго» є таким, що порушує законодавство. З цих підстав вважає своє звільнення незаконним, права порушеними, а тому звернувся до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022 судову справу № 171/578/20 було розподілено на суддю Ткаченко С.В. Ухвалою судді Ткаченко С.М. від 28.01.2022 справу прийнято до розгляду, постановлено слухати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08.07.2022 підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду. Відповідач Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго» своїм правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. 17.11.2020 на адресу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області надійшли пояснення третьої особи - профспілкової організації «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька Теплова Електрична Станція АТ «ДТЕК Дніпроенерго», головою якої є Калашніков В.П. (т. 1 а.с. 163-171). У поясненнях на позовну заяву зазначено, що робітниками котлотурбінного цеху ВП «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на установчих зборах 03.03.2020 було створено первинну профспілкову організацію «Захист праці» та його було обрано головою профспілкового комітету, а з 26.02.2020 він є обраний уповноваженим представником профспілки ВНПС Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька ТЕС. Про створення вказаної профспілкової організації профспілковий комітет належним чином повідомив директора ВП Криворізька ТЕС АТ «ДТЕК Дніпроенерго» Дегтяренка В.П. Надалі викладено обставини, які вказані позивачем у позовні заяв з подальшими уточненнями. [PERSON] , як голова профспілки позов підтримує. Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08.02.2021 з профспілкової організації «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька Теплова Електрична Станція АТ «ДТЕК Дніпроенерго» та Всеукраїнської Незалежної Професійної спілки «Захист Праці» витребувано згоду виборного органу на розірвання трудового договору з членом виборного органу та керівника профспілкової організації «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька Теплова Електрична станція АТ «ДТЕК Дніпроенерго» Калашнікова В.П. (т. 2 а.с. 21). 25.02.2021 на адресу суду надійшла аргументована відмова профспілкової організації «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька Теплова Електрична Станція АТ «ДТЕК Дніпроенерго» у наданні згоди на звільнення [PERSON] ( т. 2 а.с. 23-27), а 05.03.2021 рішення центрального комітету ВНПС «Захист праці» про аргументовану відмову на надання згоди на звільнення [PERSON] (т. 2 а.с. 33-35). У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнений позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, заявлених в позовній заяві. Суду позивач пояснив, що нещасний випадок, який стався на виробництві у листопаді 2018 року - це лише підстава для його звільнення. Вважає, що відповідач порушив норми трудового права, так як строк притягнення його до дисциплінарної відповідальності сплив, тому відповідач не мав права застосовувати до нього дисциплінарну відповідальність. Також відповідач не звернувся до Первинної профспілкової організації «Захист праці» за згодою на його звільнення. Він завчасно попередив і відповідача, і профспілку, у якій перебував раніше, що він вступив у Первинну профспілкову організацію «Захист праці». Також відповідачем була проігнорована інформація стосовно того, що він на момент звільнення вже перебував у іншій профспілці. І даний факт підтверджено на відеозаписі, який було оглянуто у судовому засіданні. Також рішеннями Апостолівського районного суду Дніпропетровської області визнано незаконними та скасовано два накази, якими його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, та які були підставою для його звільнення. Представник відповідача Чепіга В.Л. у судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суду пояснила, що підставою для звільнення стало звернення до відповідача робітника [PERSON] про прихований нещасний випадок. Відповідач отримав згоду на звільнення позивача у профспілці, в якій він перебував на момент звільнення, а вийшов він з цієї профспілки вже після звільнення. Позивачу видано посвідчення члена Первинної профспілкової організації «Захист праці» 07.09.2020, після звільнення. Вважає лист-повідомленння Первинної профспілкової організації «Захист праці» таким, який немає доказової бази. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він працює на посаді машиніста обхідника котельного устаткування у ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК «Дніпроенерго». 20.11.2018 з ним трапився нещасний випадок на підприємстві відповідача. Начальник [PERSON] не захотів викликати «швидку допомогу» та він погодився на поступки, відмовився від госпіталізації. У подальшому він потрапив до лікарні, непрацездатний був півроку. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши письмові докази, надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно наказу директора ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» Дегтяренка С.М. за № 362-к від 17.03.2020, [PERSON] , начальника котлотурбінного цеху Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго», звільнено з займаної посади за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку (п. 3 ст. 40 КЗпТ України). Підставою наказу визначено: наказ № 1440 від 12.11.2019, наказ № 1473 від 20.11.2019, наказ № 1470 від 20.11.2019, протокол кадрової комісії від 28.02.2020, наказ № 240 від 17.03.2020, наказ № 241 від 17.03.2020, подання до ППО, протокол ППО (т. 1 а.с. 119, 120). Під час ознайомлення з наказом 17.03.2020 о 17:30 годині [PERSON] зазначив, що з наказом не згоден, так як наказ порушує трудове законодавство, та Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», та Закон України «Про об`єднання громадян». Вважаючи даний наказ незаконним, позивач звернувся до суду з позовною заявою. Встановлені обставини свідчать, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо розірвання трудового договору за ініціативою власника. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисціплінарного стягнення. Як роз`яснено в пунктах 22 та 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), усправах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Спірний наказ директора ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» Дегтяренка С.М. за № 362-к від 17.03.2020, обґрунтовано тим, що [PERSON] , начальник котлотурбінного цеху Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго», систематично не виконував без поважних причин обов`язки, покладені на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Підставою наказу визначено: наказ № 1440 від 12.11.2019, наказ № 1473 від 20.11.2019, наказ № 1470 від 20.11.2019, протокол кадрової комісії від 28.02.2020, наказ № 240 від 17.03.2020, наказ № 241 від 17.03.2020, подання до ППО, протокол ППО. У судовому засіданні встановлено, що наказом № 1440 від 12.11.2019, п. 2, [PERSON] оголошено догану та позбавлено від нарахування премії за жовтень 2019 року. Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17.07.2020, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.10.2019 залишено без змін, встановлено законність накладення дисциплінарного стягнення у виді догани (т. 3 а.с. 80-91). Наказом № 1473 від 20.11.2019 [PERSON] оголошено догану та позбавлено від нарахування премії на весь період догани. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.01.2021 рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 02.09.2020 скасовано та ухвалено нове рішення: скасувати наказ № 1473 від 20.11.2019 про накладення дисциплінарного стягнення. Постановою Верховного Суду постанову Дніпровського апеляційного суду від 20.01.2021 залишено без змін (т. 3 а.с. 57-76). Наказом № 1470 від 20.11.2019 [PERSON] оголошено догану. Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2021 скасовано наказ № 1470 від 20.11.2019 про накладення дисциплінарного стягнення (т. 3 а.с. 47-50). Частиною 1 статті 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Як вбачається з матеріалів справи позивач у період з 21.11.2019 по 16.03.2020 був звільнений від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, тому на думку суду наказ № 240 від 17.03.2020 та наказ № 241 від 17.03.2020 (т. 3 а.с. 92-95) були винесенні формально на підставі наказу 1497 від 27.11.2019 та наказу № 1565 від 17.12.2019 відповідно, якими було встановлено провину позивача з рекомендацією застосування до останнього догани. Однак, це суперечить вимогам частини 1 статті 149 КЗпП України, якою визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, та відповідно позбавляє працівника права на захист своїх прав, оскільки наказ 1497 від 27.11.2019 та наказ № 1565 від 17.12.2019 виносились під час перебування позивача на лікарняному, що позбавило його можливості надати пояснення відповідачу з приводу нібито порушення трудової дисципліни. Також, слід зазначити, що положеннями ч. ч. 1, 7 ст. 43КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 252 КЗпП України передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок). Згідно ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вище стоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок). Згідно із ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Отже, системний аналіз вищезазначених норм права дозволяє зробити висновок, що попередня згода чи незгода на звільнення працівника, який є членом профспілкової організації, з боку профспілкової організації є засобом захисту прав працівника, і це право на захист не може бути обмежено. Як вбачається зі змісту частин 1, 2 статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез`явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез`явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Суду були надані належні та допустимі докази того, що 16.03.2020 адміністрація ДТЕК Криворізька ТЕС (лист від 16.03.2020 за вих. № 100/361) звернулась до голови ППО Криворізька ТЕС Миронова М.Я. за згодою на звільнення позивача у справі (т. 3 а.с. 38-41). 17.03.2020 голова ППО Криворізька ТЕС Миронов М.Я. за вих. № 52 [PERSON] видано запрошення на засідання профспілкового комітету о 9 годині 17.03.2020. На вказаному запрошенні зазначено, що позивач від підпису відмовився, далі йде нечитабельний текст (т. 3 а.с. 42, 43). Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету від 17.03.2020 за № 264, початок засідання - 9:00 година) постановлено припинити з 01 квітня 2020 року членство в Укрелектропрофспілці члена ППО ДТЕК Криворізька ТЕС Калашнікова В.П.; направити повідомлення [PERSON] про необхідність його присутності для вирішення питання по отриманому листу 100/361 від 16.03.2020 (т. 1 а.с. 186). Вказаний протокол свідчить про те, що 17.03.2022 о 9 годині ППО ДТЕК Криворізька ТЕС не вирішила питання щодо надання відповідачу згоди на звільнення відповідача, який на момент звільнення все ще залишався членом вказаної профспілки, не дивлячись на лист від 26.02.2020 позивача про вихід з профспілки. Також суд бере до уваги, що вказаний протокол вказаний у наказі про звільнення [PERSON] як підстава. Тому суд не вважає належним доказом у справі постанову ППО ДТЕК Криворізька ТЕС від 17.03.2020 за № 264 (т. 3 а.с. 44), якою постановлено дати згоду на звільнення [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України, та має сумніви щодо законності її ухвалення. Оскільки протоколом засідання профспілкового комітету від 17.03.2020 за № 264 визначено необхідність присутності позивача для вирішення питання по отриманому листу 100/361 від 16.03.2020, та на вказаний протокол посилався відповідач у наказі про звільнення. Натомість посилання на постанову ППО ДТЕК Криворізька ТЕС від 17.03.2020 за № 264, якою постановлено дати згоду на звільнення [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України, відсутнє у наказі. Також виникає сумнів щодо Акту від 17.03.2020, в якому зазначено, що [PERSON] відмовився від присутності на засіданні та письмової відмови [PERSON] не надав (т. 3 а.с. 43). Тому що суду не надано доказів вручення запрошення позивачу на повторне засідання профспілки, та доказів його отримання останнім. Разом з тим, слід зазначити, що позивач з 03.03.2020 є членом профспілкової організації «Захист праці» у ВП «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» (т. 2 а.с. 57-59). Про що позивач завчасно повідомив відповідача та ППО ДТЕК Криворізька ТЕС (т. 1 а.с. 183, 184, 207, 208). Відповідач, у свою чергу, це повідомлення проігнорував (т. 1 а.с. 219-224) та за отриманням згоди на звільнення з роботи позивача, який на момент вирішення питання щодо його звільнення був членом іншої профспілкової організації, звернувся до ППО ДТЕК Криворізька ТЕС. Суд не бере до уваги пояснення представника відповідача Чепіги В.Л. , що підставою для звільнення стало звернення до відповідача робітника [PERSON] про прихований нещасний випадок, та покази свідка [PERSON] у суді, оскільки у наказі про звільнення підставою для звільнення [PERSON] стали інші накази. Таким чином, з огляду на всі вищевикладені обставини та норми права судом встановлено відсутність законних підстав для звільнення позивача та порушення процедури звільнення позивача з роботи. Згідно ст. 235 КЗПП України - у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи вищенаведене, для відновлення порушених прав та захисту законних інтересів позивача слід поновити на роботі на посаді начальника котлотурбінного цеху Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, з подальшими змінами та доповненнями (далі - Порядок). На підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП та у зв`язку з поновленням позивача на роботі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.03.2020 по день винесення рішення суду. Згідно наданих позивачем табуляграм за жовтень 2019 року та листопад 2019 року (т. 2 а.с. 183, т. 3 а.с. 182), оскільки два місяці перед звільненням позивач перебував на лікарняному, середеньодений заробіток позивача становить 2 607,88 грн. ((42 359,29 грн. + 69 779,38 грн.) / 43 робочих дня). Тому, суд не погоджується з розрахунком середнього заробітку, наведеним позивачем, так як він був розрахований з заробітку за листопад 2019 року. Також суд зауважує, що розрахунок здійснюється, виходячи з посадового окладу позивача. Кількість робочих днів у період з 17.03.2020 (день звільнення) по 17.01.2020 (день перед ухваленням рішення) становить 719 робочих днів. Тому, середній заробіток за час вимушеного прогулу за цей період становить 1 875 065,72 грн., виходячи з розрахунку: 2 607,88 грн. * 719 робочих днів = 1 875 065,72 грн. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплати прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 1 875 065,72 грн. з утриманням з указаної суми податків та інших обов`язкових платежів. Згідно з пунктами 2, 4 частини 1 статті 430 ЦПК України рішення про поновлення незаконно звільненого працівника та про присудження працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах платежу за один місяць у сумі 57 373,36 грн. (2 607,88 грн. * 22 робочих дня = 57 373,36 грн.) слід допустити до негайного виконання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ч. 1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2021 у справі 171/578/21 ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13.04.2021 про зупинення справи скасовано, цивільну справу направлено до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області для продовження розгляду, відповідно до вимог ЦПК України. При поданні апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у сумі 454,00 грн., який відповідно до уточненого позов він просить стягнути з відповідача. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 353 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 141 ЦПК. Тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 454,00 грн., сплачений ним у суді апеляційної інстанції.

Outcome: approved