Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

в жовтні 2022 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому вказала, що з 01.06.2012 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, за час перебування у якому в них народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та сімейні відносини, відсутність порозуміння. З березня 2022 року сторони мешкають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя суперечить особистим інтересам позивача. Примирення та збереження шлюбу неможливі. Окрім того, між ними не досягнуто згоди щодо утримання спільної дитини. Відповідач допомогу на утримання дитини надає тільки в сумах, визначених на власний розсуд, однак цих коштів недостатньо для належного розвитку та утримання сина. Позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який був зареєстрований 01 червня 2012 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 142, після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище « [PERSON] »; стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини із всіх доходів щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 18 жовтня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 11.11.2022 р. відкрито провадження у справі та постановлено розглядати її на підставі ст. 274 ч. 4 п.1 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що проти розірвання шлюбу заперечень не має, однак вимоги щодо стягнення аліментів вважає необґрунтованими та безпідставними з тих причин, що з моменту припинення шлюбних відносин, за домовленістю з позивачкою, він систематично щомісяця приймає участь в утриманні дитини. Також зазначив, що позивачем не додано достатніх доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона вказала, що доводи відповідача про те, що між ними нібито існує домовленість згідно якої він систематично в належному і допустимому розмірі надає допомогу на утримання сина, є неправдивими і не відповідають дійсності. Жодних домовленостей з відповідачем щодо надання допомоги на утримання дитини між ними не досягнуто. Розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача на утримання дитини є достатнім та справедливим, і не порушує прав платника, оскільки відповідач є працездатним, інших утриманців та проблем зі здоров`ям не має. Вважає, що відповідач намагається ухилитися від своїх батьківських обов`язків щодо утримання сина. Відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, в яких він вважає аргументи позивачки, викладені у відповіді на відзив, необґрунтованими та безпідставними, просив позовні вимоги в частині стягнення аліментів залишити без розгляду. Позивач подала письмові пояснення на заперечення на відповідь на відзив, які за своєю суттю є аналогічними відповіді на відзив. Відповідач подав заперечення на письмові пояснення позивача на заперечення на відповідь на відзив, в якому просить залишити позовні вимоги в частині стягнення аліментів без розгляду, оскільки позивачем не надано достатніх доказів, чим грубо порушено норми ст.ст. 15,16 ЦК України та ст.ст. 81, 83,177 ЦПК України. Зазначив, що він приймає участь в утриманні спільної дитини і буде приймати надалі. Також, разом із запереченнями відповідач подав клопотання про приєднання до матеріалів справи оригіналу фіскального чеку на приймання переказу ФН 3000877772 від 12.12.2022 року на суму 2500 гривень. В клопотанні зазначив, що він щомісяця надавав особисто позивачу кошти на утримання сина в розмірі 2500 гривень, в тому числі в листопаді 2022 року, однак в грудні 2022 року позивач відмовилась отримувати від нього кошти і він змушений був відправити їх поштовим переказом. Позивач подала заяву, в якій вказала, що долучений відповідачем фіскальний чек про переказ коштів був здійснений ним вже в ході судового розгляду з метою введення суду в оману про його начебто наміри допомагати дитині. Між нею та відповідачем відсутня будь-яка домовленість і компроміс в частині сплати аліментів, відповідач не бажає належним чином допомагати дитині матеріально, що в подальшому може призвести до порушення прав їх спільного сина. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Клопотань від учасників справи не надходило. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд встановив наступне. 01.06.2012р. Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, актовий запис № 142. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». В період шлюбу, [INFO] , у сторін по справі народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , виданого 02.10.2012 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Згідно Акту, складеного 02.11.2022 року комісією у складі: фахівця по роботі з абонентами ТОВ Керуюча компанія «Мрія», та мешканців квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , було проведено опитування сусідів квартири [ADDRESS] на предмет фактичного проживання в ній мешканців. Так, зі слів сусідів встановлено, що [PERSON] , 1987 р.н. і [PERSON] , 2012 р.н., проживають у вищевказаній квартирі з березня 2022 року по теперішній час. Як вказала позивач, а відповідач не заперечив, сімейне життя з відповідачем не склалось через розходження поглядів на життя та сімейні відносини, відсутність порозуміння. Шлюбні відносини фактично припинено, разом не проживають з березня 2022 року, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя суперечить особистим інтересам позивача. Примирення та збереження шлюбу - неможливі. Окрім того, між ними не досягнуто згоди щодо утримання спільної дитини, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Щодо доводів відповідача викладених у відзиві та письмових запереченнях, слід вказати, що вони не спростовують тих обставин, які викладені позивачем у позові. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 104, 110, 112 СК України, якими передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Також між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 180-183 СК України, якими передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначені ст. 182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Обов`язок батьків по утриманню дитини до досягнення нею повноліття закріплений також у статті 51 Конституції України. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів наданих сторонам у їх сукупності на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, також судом встановлено, що відповідач-батько повинен утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, обставин які б перешкоджали цьому не встановлено. З урахуванням мінімального розміру аліментів на дитину, а також, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, розмір заявлених до стягнення аліментів відповідає вимогам закону. Щодо долученого відповідачем фіскального чеку ФН 3000877772 від 12.12.2022 року про поштовий переказ на ім`я « [PERSON] » на суму 2500 гривень вбачається, що в чеку відсутня графа «призначення платежу», що спростовує твердження відповідача про те, що вказані грошові кошти були ним сплачені позивачу на утримання малолітнього сина, оскільки в ньому не зазначено таке як «аліменти, кошти на утримання дитини або інше», також не зазначений місяць, за який було перераховано вказаний переказ, відсутня повна інформація (ПІБ) щодо одержувача переказу. Крім того, у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 712/4702/19, провадження № 61-929св20 наголошується, що надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Зазначену правову позицію Верховного Суду суд враховує під час розгляду та вирішення цієї цивільної справи з огляду на вимоги ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Будь-яких інших належних та допустимих доказів надання відповідачем позивачу матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] , [INFO] , відповідачем суду надано не було. З огляду на встановлені обставини, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , 2012 р.н. Щодо розподілу судових витрат слід вказати наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, підстав для звільнення відповідача від стягнення судового збору судом не встановлено, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 992,40 грн. сплаченого нею при подачі позову за вимогу про розірвання шлюбу, а також 992,40 грн. на користь держави, оскільки позивач при подачі позову звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved