Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивувала тим, що 12.02.2021р. було зареєстровано шлюб із відповідачем. Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя. На протязі останнього періоду, сімейне життя між ними погіршилось, оскільки відповідач нехтував сімейними цінностями. Позивачка з дитиною перейшла проживати до своїх батьків, де проживає більше року. Збереження шлюбу між ними не можливе, шлюб носить формальний характер, тому перебувати в такому шлюбі позивачка не бажає, просила шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу, малолітню дитину [PERSON] , [INFO] залишити проживати біля неї та присвоїти їй дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Стягнути на її користь з відповідача сплачений судовий збір. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити. Відповідач подав до суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу, просив слухати справу у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] , вбачається, що сторони одружились 12.02.2021р., про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 70. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2017 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя": проголошення Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з"ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя". Суд, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та дослідивши зібрані докази, вважає, що оскільки сторони після укладення шлюбу міцної сім"ї не створили, протиріччя між ними набули стійкого характеру, мирової угоди не уклали, перебування у шлюбі суперечить інтересам позивачки та відповідача, то шлюб існує формально, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини після розірвання шлюбу з позивачкою, суд зазначає наступне. Згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , у сторін народилась [INFO] донька [PERSON] . Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 ч. 1 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Як вбачається з вказаних статтей, судом вирішується саме спір між батьком та матір`ю щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. У судовому засіданні встановлено, що відповідач надав до суду заяву в якій заявлені [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, а отже доказів наявності спору між позивачкою та батьком дитини щодо місця проживання доньки [PERSON] не має. Таким чином, суд вважає, що спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній, підстав для судового захисту прав дитини шляхом визначення її місця проживання з матір`ю суд не вбачає та приходить до висновку про відмову у задоволенні даної вимоги. На підставі викладеного та ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved