Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦКУ і в обґрунтування позову зазначив про те, що 15.10.2019 АТ «Укрсоцбанк» було прийнято рішення № 5/2019 щодо припинення Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», де в п. п. 1.2. визначено, що правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» з 15.10.2019 року є Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Загальними Зборами Акціонерів 09.03.2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», а з 10.08.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». 24.12.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» - кредитор та громадянка України [PERSON] - позичальник уклали кредитний договір № 752/5-206. Відповідно до кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 33 000,00 доларів США. Свої зобов`язання позивач виконав, надавши грошові кошти позичальнику. Відповідно до договору відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та Додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед кредитором. На забезпечення умов виконання кредитного договору № 752/5-206 від 24.12.2007 року з громадянкою України, якою є [PERSON] , було укладено договір поруки № 752/5-207 від 24.12.2007 року. Відповідно до умов договору поруки поручитель поручається за виконання боржником умов кредитного договору власними коштами. Відповідно до умов договору поруки у випадку невиконання чи неналежного виконання ним взятих на себе зобов`язань за кредитним договором поручитель разом з відповідачем солідарно відповідає перед позивачем у повному обсязі зобов`язань, передбачених кредитним договором. У зв`язку з невиконанням боржником свого обов`язку по сплаті кредиту у кредитора виникло право задовольнити свої вимоги також і за рахунок поручителя. Відповідно до рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Мороз О.А. від 29.11.2010 року у справі №1652/10 видано виконавчий лист (справа №2604/9670/12 провадження №6/2604/1926/12) про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - 297 104,82 грн. заборгованості та 3 371,05 грн. витрат, пов`язаних з вирішенням спору третейським судом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно пункту 1.1 кредитного договору за користування кредитом встановлюються процентна ставка в розмірі 12.5 % річних. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця, проценти нараховуються з розрахунку факт/ 360. У разі наявності простроченої заборгованості за кредитом та несплачених процентів за його використання, погашення заборгованості позичальників за цим договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; штраф. Сплата процентів здійснюється у валюті кредиту на відповідний рахунок десятого числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. У випадку, якщо десяте число місяця є неробочим днем, то позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів, згідно з п. 2.4. цього договору у попередній робочий день. Сплата кредиту здійснюється в валюті кредиту на відповідний рахунок не пізніше десятого числа місяця, починаючи з наступного за тим, у якому був виданий кредит. У випадку, якщо десяте число місяця є неробочим днем, то позичальник зобов`язаний сплатити суму кредиту, згідно з п. 1.1. цього договору у попередній робочий день. У разі порушення позичальником вимог п. п. 3.3.2.-3.3.16. кредитного договору. позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 3 (три) проценти від суми кредиту, визначеного п. 1.1. кредитного договору, за кожний випадок. Тому, якщо рішенням суду від 29.11.2010 року стягнуто всю заборгованість за кредитним договором достроково, то в кредитора виникло право нараховувати відсотки за неправомірне користування кредитом в іншому (збільшеному) розмірі, адже після отримання вимоги про дострокове погашення заборгованості або винесення рішення суду про стягнення такої заборгованості достроково, вся заборгованість за кредитним договором вважається простроченою, оскільки такими діями кредитор змінив строк кредитування. В результаті невиконання умов договору у відповідача виникла заборгованість, яка розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 10.09.2021 року становить - 97 153,23 грн., та складається з суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 26 739,43 грн. та суми заборгованості за інфляційними витратами 70 413,80 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу 1 «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, - належними до сплати кредиторові. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим (Постанова Верховного суду України від 26.04.2017р. справа № 3-1522 гс 16, та ). Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів, якими є: [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код - [NUMBER] та [PERSON] , паспорт серія та номер [NUMBER] , ідентифікаційний код - [NUMBER] - накористь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», 03150, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, МФО 300346, код ЄДРПОУ 23494714, " [NUMBER] , заборгованість розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та пунктів кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 2007/13-2.06/674 від 01.11.2007 року, та становить - 97 153,23 грн., та складається з суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 26 739,43 грн. та суми заборгованості за інфляційними витратами 70 413,80 грн. Крім того, стягнути солідарно з відповідачів, якими є [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», 03150, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, МФО 300346, код ЄДРПОУ 23494714, п/р № [NUMBER] витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн. Разом із позовною заявою позивач надав клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача. 06.05.2022 року до канцелярії суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити АТ «Альфа-Банк» у задоволенні позову. Крім того, просить суд застосувати спеціальну позовну давність до спірних правовідносин. 06.10.2022 року до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми від представниці позивача за довіреністю Луньової А.Г. надійшли пояснення, в яких вона зазначила про те, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи № 444/9519/12 у постанові від 28.03.2018 року зазначивши: Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З приводу невиконання рішення суду Верховний Суд у постанові від 16.05.2018 по справі № 459/3560/15-ц дійшов наступного правового висновку: «Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» - книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань». Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим (Постанова Верховного суду України від 26.04.2017р. справа № 3-1522 гс 16). Посилання на пропуск позовної давності є безпідставними. Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 08.11.2019 №127/15672/16-ц де зазначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Вищевказані Правові позиції знайшли своє відображення в Постанові Верховного Суду від 14.02.2018, у справі № 572/2921/15-ц: «Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Таким чином, належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. За змістом частини другої статті 625 ЦК України, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання: проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір "е встановлено договором або законом». Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності (правова позиція у справі 6-249цс 15). Вищевказане підтверджується Правовою Позицією Верховного суду від 11.04.2018 року у справі № 61-6870 св18: «У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що умовами укладеного між сторонами договору (графіком погашення кредиту) визначено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг рівними частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, у зв`язку із чим дійшов вірного правового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, з урахуванням звернення позивача до суду 26 липня 2016 року, лише в частині стягнення заборгованості за ті. ум кредиту за період з 26 липня 2013 року по 18 квітня 2016 року, тобто в межах трьох річного строку позовної давності, а заборгованість по пені за період з 26 липня 2015 року до 18 квітня 2016 року (в межах річного строку позовної давності та згідно із заявленими банком вимог)». В судове засідання представник позивача не з`явився. Разом із позовною заявою представниця позивача за довіреністю Ременюк Т.О. надала клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Позов підтримує та просить його задовольнити. До початку судового засідання від відповідача [PERSON] надійшло клопотання, в якому він категорично заперечує проти задоволення даного позову і просить відмовити в задоволенні позову. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 258, ст. 625 ЦК України просить застосувати спеціальну позовну давність до спірних правовідносин та відмовити у задоволенні позову, в тому числі, з цих підстав. Судове засідання просить провести у його відсутність та у відсутність [PERSON] . Не заперечував проти розгляду справи у відсутність представника позивача. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. 24.12.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» - кредитор та громадянка України [PERSON] - позичальник уклали кредитний договір № 752/5-206 (а.с. 5, 6). Відповідно до кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 33 000,00 доларів США. Відповідно до договору відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та Додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. На забезпечення умов виконання кредитного договору № 752/5-206 від 24.12.2007 року з громадянкою України, якою є [PERSON] , було укладено договір поруки № 752/5-207 від 24.12.2007 року (а.с. 10). Відповідно до умов договору поруки поручитель [PERSON] поручається за виконання боржником [PERSON] умов кредитного договору власними коштами. Відповідно до умов договору поруки у випадку невиконання чи неналежного виконання ним взятих на себе зобов`язань за кредитним договором поручитель разом з відповідачем солідарно відповідає перед позивачем у повному обсязі зобов`язань, передбачених кредитним договором. У зв`язку з невиконанням боржником свого обов`язку по сплаті кредиту у кредитора виникло право задовольнити свої вимоги також і за рахунок поручителя. Відповідно до рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Мороз О.А. від 29.11.2010 року у справі №1652/10 видано виконавчий лист (справа №2604/9670/12 провадження №6/2604/1926/12) про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - 297 104,82 грн. заборгованості та 3 371,05 грн. витрат, пов`язаних з вирішенням спору третейським судом. ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою видачу виконавчого листа на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2012 року було постановлено заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити. Видати виконавчий лист на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 29.11.2010 року про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» (м. Київ, вул. Ковпака, 29) 297 104 грн. 82 коп. заборгованості та 3371 грн. 05 коп. витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом. Виконавчий лист № 2604/9670/12, виданий Дніпровським районним судом м. Києва, відповідно до зазначеної вище ухвали суду відносно боржника [PERSON] та [PERSON] , перебуває на виконанні у Ковпаківському відділі державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в межах виконавчого провадження № 38603716 (а.с. 81-83). 19 січня 2018 року в рамках виконавчого провадження № 38603716 було проведено прилюдні торги майна [PERSON] : двокімнатна квартира розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 43,65 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується протоколом №312195 проведення електронних торгів (а.с. 94, 95). Таким чином, майно [PERSON] : двокімнатна квартира, розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 43,65 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , була реалізована в рамках виконавчого провадження №38603716 за ціною 316 390.00 грн., що достатньо для погашення заборгованості перед банком. Розпорядженням № 38603716 від 29 січня 2018 року начальника відділу державної виконавчої служби було вирішено грошові кошти, що надійшли на рахунок при примусовому виконанні виконавчого документу №2604/9670/12, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення коштів з [PERSON] перерахувати на користь ПАТ «УКРСОЦБАНК» в розмірі 273 109, 55 гри (а.с. 96). Згідно платіжного доручення №1048 від 30.01.2018 року Ковпаківський відділ ДВС м. Суми ГТУЮ (код 40211121) перерахував на рахунок ПАТ «УКРСОЦБАНК» (код 00039019) 273 109, 55 грн. (а.с.97) В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували отримання банком коштів від Ковпаківського відділу ДВС м. Суми ГТУЮ (код 40211121) в розмірі 273 109, 55 гри при примусовому виконанні виконавчого документу №2604/9670/12, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення коштів з [PERSON] . Таким чином, 30.01.2018 року заборгованість за кредитним договором № 2007/13-2.06/674 від 01.11.2007 була стягнута з [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.. Судова практика у кредитних правовідносинах, стягненні заборгованості за договорами займу наразі дотримується позиції необхідність наявності доказів щодо передачі кредитором грошових коштів боржнику. Обов`язковою умовою для прийняття позитивного для кредитора рішення є надання останнім документу, який підтверджує вказаний факт. Позиція ВС/КЦС у справі № 278/2177/15-ц від 17.12.2021викладена: «Заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним, договором». В даній справі позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду лише розрахунок заборгованості. Розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає вимогам первинного документу, встановленим ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Окрім того, вказаний розрахунок заборгованості підписано представником позивача, яка не мала на те відповідних повноважень. Відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості, не може бути доказом безспірності заборгованості та її розміру. Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Позиція Верховного Суду викладена в Постанові від 29.01.2020 по справі № 755/18920/18: «Наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за ним договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано». Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Отже, позивачем не доведено належними доказами факт отримання кредитних коштів у відповідному розмірі і як наслідок позивач не може стягувати штрафні санкції у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦПК України по недоведеній заборгованості. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачів суми заборгованості за інфляційними витратами в сумі 70413,80 грн. суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18. Таким чином, наведене вище виключає можливість стягнення з відповідачів заборгованості, нарахованої позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України (інфляційні збитки). Крім того, відповідно до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Відповідач [PERSON] в письмовому відзиві від 06.05.2022 року та в клопотанні від 16.01.2023 року просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність. Статтею ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 3а частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Беручи до уваги, що строк позовної давності слід рахувати від моменту звернення позивача до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом про стягнення заборонності за кредитним договором № 2007/13-2.06/674 від 01 листопада 2007 року, яке мало місце у 2010 році, а позивач звернувся до суду з позовом 24.11.2021 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18. Таким чином, між сторонами склались цивільно-правові правовідносини, які регулюються загальними положеннями про зобов`язальне право, виконання зобов`язань, правові наслідки порушення зобов`язання та оскільки в спірних правовідносинах сплив строк позовної давності, про застосування якої клопоче відповідач [PERSON] , відтак суд вважає, що у задоволенні позову акціонерного товариства "СЕНС БАНК" (колишнє найменування акціонерне товариство "Альфа-Банк" ) до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦКУ слід відмовити. На підставі викладено вище,

Outcome: dismissed