Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

І. Позиції сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання малолітньої дитини - спільного сина сторін [PERSON] , [INFO] , у спосіб визначення судом розміру аліментів у 1/6 частки від щомісячного його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач вказав, що його фінансове становище змінилося з часу постановлення рішення Голосіївським районним судом м. Києва від 23 травня 2019 року про стягнення аліментів, а саме те, що позивач сплачував встановлену судом суду по мірі своїх можливостей, однак на сьогодні утворилася заборгованість із сплати аліментів, яка спричинена втратою постійного заробітку у вересні 2021 року, а у подальшому ситуація ускладнилася із початком повномасштабного вторгнення рф: позивач з дружиною та її матір`ю, які перебувають на його утриманні, були вимушені покинути місто Мелітополь Запорізької області і переїхати у безпечне місце і орендувати квартиру. Відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву на позов. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 09 грудня 2022 року до Печерського районного суду м. Києва, на виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року, надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 16 грудня 2022 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному порядку, без повідомлення сторін /а. с. 50-51/. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. Сторони є батьками сина [PERSON] , народженого [INFO] . [PERSON] 05 листопада 2015 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05 листопада 2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області /а. с. 17/. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року у справі № 752/17542/17, яке було змінено Київським апеляційним судом постановою від 12 листопада 2019 року, присуджено стягнути з [PERSON] користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30 серпня 2017 року, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /а. с. 5-11/. 01 липня 2019 року Голосіївський районний суд м. Києва видав стягувачу виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Краматорському відділі державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у виконавчому провадженні № 61091610. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22 грудня 2022 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 1668/39004 від 23 грудня 2022 року, вся територія Мелітопольського району Запорізької області, включено з містом Мелітополь , з 25 лютого 2022 року є територією, яка перебуває під тимчасовою окупацією рф. [PERSON] зареєстрований і постійно проживав у м. Мелітополь Запорізької області, є внутрішньо переселеною особою, згідно з довідкою від 20 квітня 2022 року № 3223-7500113628, і його фактичне місце проживання / перебування визначено за адресою: [ADDRESS] /а. с. 30-31/. За такою ж адресою зафіксовано місце проживання / перебування його дружини [PERSON] , яка також є внутрішньо переміщеною особою, відповідно до довідки від 20 квітня 2022 року № 3223-7500111264 /а. с. 33/. Мати дружини - [PERSON] , як внутрішньо переміщена особа, згідно з довідкою від 28 квітня 2022 року № 3223-7001024258, проживає за адресою: [ADDRESS] /а. с. 29/. Відповідно до договору оренди квартири, [PERSON] винайняв для проживання у [PERSON] квартиру [ADDRESS] на строк з 01 січня 2021 року по 01 січня 2023 року та сплатою за проживання 14 000, 00 грн щомісяця /а. с. 18-19/. 04 серпня 2022 року постановою старшого державного виконавця Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тимачової К. О. звернуто стягнення на дохід [PERSON] , який він отримує у Міністерстві стратегічних галузей промисловості /а. с. 34/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 Сімейного кодексу України наведено перелік обставин, за яких суд може постановити рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Так, позивач як на підстави свого позову вказував те, що він та його дружина не мають постійного заробітку, також на їхньому утриманні перебуває непрацездатна [PERSON] [теща позивача], матеріальне становище погіршилося і через необхідність витрачати кошти на оренду житла, через переїзд з тимчасово окупованої території. Тому, враховуючи зміну сімейного стану позивача, наявність інших осіб на його утриманні, його матеріальний стан, стан здоров`я дитини та позивача, необхідність у коштах для утримання дитини у нинішніх життєвих обставинах, просив суд задовольнити позов, оскільки майновий стан позивача не дозволяє йому сплачувати аліменти більше ніж у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, і, окрім цього, він вчинятиме дії, спрямовані на погашення наявної заборгованості, що, на переконання позивача, не призведе до значного погіршення майнового стану дитини. Позивач наголошує у позовній заяві, що втратив постійний заробіток у вересня 2021 року, проте з постанови державного виконавця у виконавчому провадженні № 61091610 від 04 серпня 2022 року вбачається, що принаймні станом на дату видачі [04 серпня 2022 року] цієї постанови боржник отримував дохід у Міністерстві стратегічних галузей промисловості. Доказів наявності рівня доходу (заробітку), який не дозволяє виплачувати визначений судом розмір аліментів, позивач не надав суду. Також не підтверджено його доводи щодо відсутності постійного заробітку у його дружини станом на час звернення до суду [грудень 2022 року], у зв`язку із чим фінансовий тягар утримання їхньої сім`ї, у тому числі тещі [PERSON] , яка є пенсіонеркою з 04 січня 2006 року, за його словами, повністю ліг на нього. Окрім цього, матеріали справи не містять доказів того, що переїзд і оплата проживання в орендованому житлі суттєво влинуло і продовжує впливати, погіршуючи матеріальний стан позивача. Суд зауважує, що позивач є одруженим з листопада 2015 року, у той час, як рішення суду про призначення аліментів постановлено 23 травня 2019 року у справі № 752/17542/17 і переглянуто судом апеляційної інстанції 12 листопада 2019 року, тобто такі зміни у сімейному стані не настали після ухвалення судового рішення. Про будь-які інші обставини, які можна віднести до змін його сімейного стану, позивач не повідомив, які і про зміни сімейного стану неповнолітнього сина [PERSON] . Також відсутні докази погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, - позивача, так і особи, на чию користь вони стягуються. Аналогічно матеріали справи не містять доказів покращення матеріального стану дитини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст. 192 Сімейного кодексу України. Так, належних та допустимих доказів того, що з моменту винесення судового рішення суттєво змінились обставини, які не дають змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано. Отже, аналізуючи зібрані у справі докази окремо та у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 Сімейного кодексу України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 992, 40 грн, покладається на позивача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed