Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

21 грудня 2020 року позивач Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» звернулося до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію у сумі 152737,99 грн. та 6614,14 грн. - 3% річних та 34 087,98 грн. - інфляційної складової боргу, а всього на суму 193440,41 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16.07.2020 № 754/11385/17 скасовано судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиту електроенергію. Відповідачі є споживачами електричної енергії, яку постачає позивач (є правонаступником ПАТ «Київенерго»), а відтак, відповідачі повинні виконувати норми Правил користування електричної енергії для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357 та Закону України «Про електроенергетику». За результатами аналізу платежів з`ясовано, що відповідачі не сплачують в повному обсязі за фактичне щомісячне споживання електричної енергії, внаслідок чого заборгованість станом на 01.08.2017 за спожиту електричну енергію становить 152737,99 грн. Позивач просить стягнути вказану суму заборгованості, а також 3 % річних та інфляційні втрати у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання грошового зобов`язання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2020 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.01.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач не надав доказів, які саме спільні права та обов`язки відповідачів є предметом позову. Відповідач стверджує, що позивач безпідставно збільшив розмір заборгованості за спожиту електричну енергію на 30 009,14 грн. У матеріалах справи міститься попередження від 16.02.2016 споживачу [PERSON] , в якому зазначено, що сума боргу за спожиту електроенергію на день його винесення становить 45843,32 грн. У той же час згідно з доданою позивачем до позовної заяви особистою картою споживача станом на 01.02.2016 заборгованість за спожиту електричну енергію складає вже 54604,75 грн., а на 01.03.2016 - 64480,67 грн. 04.02.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він вказує, що на підставі статей 13 та 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними, а факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення від оплати послуг в повному обсязі. Позивач вважає, що посилання на відсутність договірних відносин, як підставу з метою уникнення відповідальності, суперечать закону, оскільки відповідачі не тільки не позбавлені права власної ініціативи звернення до енергопостачальника з метою укладення договору, а зобов`язані укласти такий договір та не порушувати ПКЕЕН. У позивача відсутні права вимагати у споживачів надання документів на право власності, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація за адресою: [ADDRESS] відсутня. Особовий рахунок відкритий на ім`я [PERSON] (ст. 11 паспорту місце реєстрації: [ADDRESS] ), який неодноразово звертався до енергопостачальника та зазначав, що мешкає з великою родиною, паспорти інших відповідачів позивачу не надавались. Внаслідок того, що прилад обліку електричної енергії у споживача знаходиться на фасаді будинку, в періодом з 01.03.2014 - 17.05.2017 представники ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» мали доступи до приладу обліку із метою здійснення контролю показників засобу обліку. Споживач же у свою чергу протягом цього періоду часу не здійснював оплат в повному обсязі, а показники засобу обліку не зазначав. Отже, внаслідок відсутності доступу до приладу обліку та невиконанням свого обов`язку з передачі показників засобу обліку суми виставлені електропередавальною організацією різняться, оскільки в період відсутності показників приладу обліку нараховулалось середньомісячне споживання. Також у відзиві відповідачем не надано розрахунку. Представником вказано, що позивач планує понести витрати на професійну правничу допомогу, а їх розрахунок буде подано протягом п`яти днів з для ухвалення рішення суду. 19.04.2021 представником позивача подано додаткові пояснення, в яких зазначається, що 28 листопада 2016 року споживач звернувся до позивача із заявою, в якій просив дозволити йому здійснювати виплату заборгованості за спожиту електричну енергію частинами. Оскільки на момент звернення споживача із вищевказаною заявою, останні відомі позивачу показники лічильника становили 062063/030700 кВт/год, які були зафіксовані 19.07.2016, був проведений розрахунок заборгованості станом на 19.07.2016 у розмірі 115 065,49 грн. На час підписання між позивачем та споживачем угоди №155 від 28.11.2016 про розстрочення сплати заборгованості, на показниках лічильника 062063/030700, відповідачем було здійснено часткову сплату заборгованості, а саме 30010,00 грн. було сплачено за період з 01.09.2016 по 26.10.2016. Сума 85055,49 грн. була зазначена в угоді про розстрочення заборгованості. 17.05.2017 представниками позивача знято контрольні показники лічильника відповідачів, на вiдмiтці 098273/048281 кВт/год. Після внесення показників до особової картки, програмним комплексом було проведено нарахування, таким чином на момент звернення позивача до суду заборгованість відповідачів за спожиту електричну енергію станом на 01.08.2017 складала 150 637,51 грн. Під час розгляду справи від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшли заяви про заміну неналежного відповідача, в якій заявники просять зобов`язати позивача надати суду докази того, що у відповідності до Правил, на які він посилається, вони є побутовими споживачами електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , а в разі ненадання належних доказів визнати заявників неналежними відповідачами. 25.08.2021 від [PERSON] надійшло клопотання, в якому він просить суд зобов`язати позивача надати суду докази того, що ним були в законний спосіб отримані його персональні дані, а саме його ідентифікаційний код (РНОКПП), відповідно до чинного законодавства України, а у разі ненадання належних доказів відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України залишити позов без розгляду. Також 25.08.2021 від [PERSON] надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій вказано, що в липні та серпні 2017 року показники лічильника не змінювались, тобто споживання електричної енергії в цих місяцях не відбувалось. Останнім розрахунковим періодом є червень 2017 року, відповідно оплата повинна була здійснена не пізніше 10.07.2017. Таким чином, позивач довідався про порушення свого права на отримання оплати за спожиту протягом всього розрахункового періоду електричну енергію 11.07.2017, що є початком перебігу позовної давності. За таких умов строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості в сумі 152737,99 грн. закінчився 10.07.2020. Жодного доказу визнання відповідачем-1 боргу з оплати вартості спожитої електричної енергії у розмірі 152737,99 грн. позивачем суду не надано. Більше того, як вбачається з тексту повідомлення про відключення побутового споживача, наданого позивачем 27.03.2019, розмір заборгованості за спожиту електричну енергію склав 154585,28 грн. Тобто, споживач збільшив, а не зменшив розмір заборгованості. Крім того, подання 04.09.2017 позивачем заяви про видачу судового наказу про стягнення зазначеного боргу не перериває перебіг позовної давності відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17. 16.09.2021 представником позивача подано письмові заперечення на клопотання відповідачів, в яких зазначено, що Деснянським районним судом міста Києва 06 вересня 2017 року був виданий судовий наказ №2/754/658/17 про стягнення солідарно на користь ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» з відповідачів заборгованості за спожиту електричну енергію. 16 липня 2020 року ухвалою Деснянського районного судом міста Києва вищезазначений судовий наказ був скасований. Отже, позивачем було в законний спосіб отримані персональні дані відповідачів, оскільки така інформація міститься в рішенні суду (судовому наказі) № 2-н/754/658/17 від 06.09.2017. 28 листопада 2016 року [PERSON] , на ім`я якого відкритий ocoбoвий рахунок споживача електричної енергії №12140217819 (Споживач), була підписана угода про розстрочення сплати заборгованості за спожиту електричну енергію. Відповідно до Угоди, Споживач визнає заборгованість за спожиту електричну енергію, яка утворилась за адресою місця реєстрації Споживача по [ADDRESS] по особовому рахунку № [NUMBER] на показниках приладу обліку: 0622063/032420 станом на 19.07.2016. Порядок оплати заборгованості зазначений в п. 2 Угоди. Також у п. 4 Угоди відповідно до ст. 259 ЦК України сторони дійшли згоди про збільшення тривалості позовної давності, встановленої законодавством, до 10 років щодо стягнення заборгованості зазначеної в угоді. Оскільки споживач неналежним чином виконував умови Угоди, а саме порушено терміни оплати визначені пунктом 2 Угоди, ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», правонаступником якого є позивач, був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Судом відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] від 25.08.2021. 06.01.2022 представником позивача подано клопотання, в якому представник просить суд направити запит до відділу державної реєстрації актів цивільного Деснянської районної державної адміністрації для офіційного підтвердження або спростування щодо цивільного стану [PERSON] . Розглянувши вказане клопотання, суд відмовив у його задоволенні, оскільки відповідно до наданої на запит суду від 23.11.2021 інформації Деснянською районною у місті Києві державною адміністрацією (вх. № 59338/21 від 09.12.2021) [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 09.04.2002 по теперішній час. Під час розгляду справи судові засідання неодноразово відкладалися для надання можливості учасникам справи скористатися своїми процесуальними правами. Чергове судове засідання призначено на 19 грудня 2022 року. 19.12.2022 представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі. У судове засідання 19.12.2022 учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Так, відповідачі повідомлялися про розгляд справи шляхом направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ). Поштові відправлення повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 28 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» із заявою щодо укладення угоди про розстрочення заборгованості. Також 28.11.2016 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та [PERSON] було укладено Угоду про розстрочення сплати заборгованості за спожиту електричну енергію за особовим рахунком № [NUMBER] , за якою споживач визнає заборгованість за спожиту електричну енергію за № 12140217819 на показання день 0622063/ ніч 032420 кВтг приладу обліку електричної енергії на 19.07.2016 у розмірі 85055,49 грн. (з ПДВ) та має обов`язок перед ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» її сплатити у повному обсязі. Угодою сторони також визначити порядок оплати до 15.05.2018 (п.2). У пункті 4 вказаної угоди на підставі ст. 259 ЦК України сторони дійшли згоди про збільшення тривалості позовної давності, встановленої законодавством, до 10 років за цією угодою. Судовим наказом Деснянського районного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року у справі №754/11385/17 стягнуто солідарно на користь ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 152 737,99 грн., 3 % річних та інфляційні втрати у розмірі 40 702,11 грн., а також судовий збір в розмірі 800,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16.07.2020 у справі № 754/11385/17 скасовано вказаний судовий наказ. Відповідно до відомостей з реєстру територіальної громади м. Києва відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим є споживачами послуг наданих позивачем. Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. У зв`язку з викладеним заяви відповідачів про заміну неналежного відповідача, в яких вказано щодо неналежності відповідачів у даній справі, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки відповідачі зареєстровані та проживають за адресою, за якою виникла заборгованість перед позивачем, а, отже, є споживачами послуг наданих позивачем, а, тому, є належними відповідачами у даній справі. Особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до даних за особовим рахунком [NUMBER] заборгованість станом на серпень 2017 року за спожиту електричну енергію перед позивачем становить 152737,99 грн. (а.с. 19-25, т. 1). Згідно з даними Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне акціонерне товариство ««ДТЕК Київські електромережі» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО». З 01.01.2019 ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» є оператором системи розподілу (ОCP), здійснює ліцензійну діяльність виключно щодо розподілу (передачі) електричної енергії. При цьому, Товариство є правонаступником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» в частині прав і обов`язків, необхідних для здійснення діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, в тому числі і в частині використання ліцензій та тарифів виданих та встановлених для ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». Згідно з п. 1 Правил користування електричною енергією для населення (чинних до 26.06.2018), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357, ці Правила регулюють відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками. Правила обов`язкові для виконання всіма побутовими споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Відповідно до п. 19, 21 Правил користування електричною енергією для населення (чинних до 26.06.2018), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показів засобів обліку провадиться електропостачальником (електророзподільним підприємством) та/або побутовим споживачем щомісяця відповідно до умов договору. Побутовий споживач, як правило, знімає покази засобу обліку на перше число місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем). Якщо знімання показів проводиться побутовим споживачем, електропостачальник (електророзподільне підприємство) має право контролювати правильність знімання показів засобів обліку побутовим споживачем. Пунктом 20 Правил користування електричною енергією для населення (чинних до 26.06.2018), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357, передбачено, що розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», п. 42 Правил № 1357 користування електричною енергією для населення споживач електричної енергії зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому об`єкті споживача; невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі приладу обліку; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та правил. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За умовами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Як встановлено вище, відповідачі є споживачами послуг за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розрахунку, який міститься в матеріалах справи, станом на 01.08.2017 борг відповідачів перед позивачем за спожиту електричну енергію, становить 152737,99 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачі неналежним чином виконували умови договору про користування електричною енергією, тому позивач має право відповідно до ст. 509 ЦК України вимагати від іншої сторони за договором виконання зобов`язання з оплати поставленої електроенергії. Із урахуванням наведеного, приймаючи до уваги те, що відповідачі не спростували обставин щодо невиконання умов договору із позивачем, суд вважає надані позивачем в обґрунтування позовних вимог докази достовірними, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 152737,99 грн. заборгованості за спожиту електроенергію, 6614,14 грн. 3% річних та 34087,98 грн. інфляційних втрат є обгрунтованими, однак, як зазначалося вище, відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Відповідно до усталених загальних правових висновків Верховного Суду щодо порядку застосування позовної давності, викладених, зокрема, в постановах від 23 січня 2020 року у справі № 916/2128/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 914/197/19, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Відповідно до положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 152737,99 грн. за період з липня 2014 року по серпень 2017 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом 21 грудня 2020 року. Позивач в своїх поясненнях вказує, що позовна давність перервалася у зв`язку з тим Деснянським районним судом міста Києва 06 вересня 2017 року був виданий судовий наказ № 2-н/754/658/17 про стягнення солідарно на користь ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» з відповідачів заборгованості за спожиту електричну енергію. Однак 16 липня 2020 року ухвалою Деснянського районного судом міста Києва вищезазначений судовий наказ був скасований. Відповідно до висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Тобто, враховуючи викладені позиції Великої Палати Верховного Суду суд приходить до висновку, що не має місце переривання позовної давності у зв`язку з видачею судового наказу про стягнення з боржників заявленої позивачем заборгованості. Водночас позивач не наводить поважних причин, які перешкоджали йому (чи його правопопереднику) звернутися до суду із саме з позовом про стягнення коштів з відповідачів. Водночас, слід зауважати, що 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500. Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 9 грудня 2020 року № 1236. Оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 20 грудня 2020 року, а також положення чинного законодавства, тому за вимогами з березня 2017 року строк звернення до суду з позовною заявою (позовна давність) не пропущений. Окрім того, 28.11.2016 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», правонаступником, якого є позивач, та [PERSON] було укладено Угоду про розстрочення сплати заборгованості за спожиту електричну енергію за особовим рахунком № [NUMBER] , в якій сторони визначили суму заборгованості - 85055,49 грн. станом на 19.07.2016, до якої сторони домовились збільшити тривалість позовної давності до 10 років. Сума боргу 85055,49 грн. за спожиту електричну енергію включена позивачем до заявленої позовної вимоги і до неї має бути застосована позовна давність, визначена угодою сторін, тобто у 10 років. Отже, для вимоги про стягнення заборгованості на суму 85055,49 грн. з липня 2016 року, як і для вимоги про стягнення заборгованості з березня 2017 року позовна давність не спливла. Водночас для вимог, що перевищують суму боргу 85055,49 грн. у період з липня 2016 року по лютий 2017 року позовна давність спливла, і вимоги в цій частині не підлягають задоволенню у зв"язку з пропуском позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 роз`яснено, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Оскільки наданий позивачем розрахунок, доданий до позовної заяви, не відповідає періодам нарахувань заборгованості з урахуванням позовної давності, судом здійснено власний розрахунок. періодсума заборгованостінарахування заборгованостісплатиіндекс інфляціїінфляційних втраткількість днів3% річних липень 201685055,49--99,9- 85,1431216,72 серпень 201685055,49--99,7- 255,1731216,72 вересень 201685055,49--101,81530,9930209,73 жовтень 201685055,49--102,82381,5531216,72 листопад 201685055,49-7000,00101,81531,0030209,73 грудень 201678055,49--100,9702,5031198,88 січень 201778055,49--101,1858,6131198,88 лютий 201778055,49-2500,00101,0780,5528179,63 березень 201775555,497623,00-101,81360,0031192,51 квітень 201783173,497375,20-100,9748,6030205,10 травень 201790555,697849,80-101,31177,2031230,73 червень 201798403,495100,48-101,61577,4630242,64 липень 2017103503,970,00-100,2207,0131263,72 серпень 2017103503,970,00-99,9- 103,5031263,72 103503,97 12411,66 3045,43 Відповідач звернувся до суду з клопотанням про застосування наслідків спливу позовної давності, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню 103503,97 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію, 12411,66 грн. - інфляційних втрат та 3045,43 грн. - 3% річних. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial