Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] , за місцем реєстрації та проживання - [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сторони є батьками дитини [PERSON] . Шлюб між сторонами припинено. За рішенням суду визначено участь батька в утриманні сина. Між батьками виник спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина. Матір бере участь у вихованні, житті сина, забезпеченні його вікової потреби, навчанні та позашкільному розвитку, духовному розвитку. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських особистих обов`язків по вихованню та розвитку сина, не проявляє інтересу до дитини, а відтак син не отримує належного батьківського виховання із сторони батька. Позивач працює, створює належні умови для проживання та виховання сина, цікавиться всебічним життям сина, а відтак належно виконує батьківські обов`язки, а тому саме з матір`ю необхідно визначити місце проживання сина. Натомість батько, не сплачує присуджені судовим рішенням аліменти на утримання сина, у звязку із чим виникла заборгованість. Просить позов задовольнити. Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що з моменту народження сина батько брав безпосередню участю у вихованні, догляді та утримання сина. На даний час відповідач перебуває за кордоном, що фізично унеможливлює йог участь у вихованні сина. Однак, відсутність батька не перешкоджає останньому спілкуватися сином через різні засоби зв`язку. Будь-яких доказів, які б свідчили про прояв із сторони батька не інтересу до сина, суду не подано. Щодо утримання сина, то за домовленістю сторін після припинення шлюбних відносин, відповідач добровільно надавав кошти для утримання сина та надалі сплачує аліменти присуджені судовим рішенням, що підтверджено платіжними документами. Будь-яких перешкод у проживанні матері з сином відповідач не чинить. Просить у позові відмовити. 14 жовтня 2022 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 22 грудня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. Представником третьої особи подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. У судовому засіданні сторона позивача підтримала позов повністю та просить такий задовольнити з підстав викладених у заяві по суті. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позов з підстав викладених у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. 28 жовтня 2006 року сторони зареєстрували шлюбу, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Суд установив, що за час перебування сторін у шлюбних відносинах, у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Зареєстроване місце проживання дитини - [ADDRESS] . Аналогічне зареєстроване місце проживання позивача. Дані обставини установлено із відомостей відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької РДА від 23 вересня 2022 року /а.с. 7/. Зазначене місце проживання є фактичним проживання матері із дитиною, що установлено із доводів сторін, які викладені у заявах по суті, визнаються останніми, а тому приймаються судом. Зареєстроване місце проживання батька - [ADDRESS] , що підтверджено матеріалами справи. Отже, батьки дитини після припинення шлюбних відносин проживають окремо. Дитини залишилась проживати із матір`ю. Сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дитини, а відтак між сторонами виник спір з цього питання. У відповідності до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання Україні» кожен громадянин України має право на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; вільний вибір місця проживання чи перебування. Відтак, зважаючи щодо наявності первісного і зустрічного позовів, право сторін вільно обирати місце проживання чи перебування, розірвання шлюбу між сторонами, суд прийшов до переконання про те, що оскільки між батьком та матір`ю дитини існує конфлікт щодо виховання та визначення місця проживання малолітньої дитини, хоч такі не проживають на даний час окремо, з метою захисту інтересів дитини, а тому дане питання підлягає розгляд по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року (справа № 377/128/18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Згідно з правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року (справа № 754/16535/19) зазначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року (справа № 352/2324/17) питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства». Суд повторно зазначає, що у квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] разом із сином [PERSON] , а відтак дитина забезпечена житлом. Суд установив, що матір дитини працевлаштована з 02 вересня 2019 року на посаді вчителя української мови та літератури у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Мейн Скул», отримує заробітну плату, що підтверджено довідкою від 30 серпня 2022 року /а.с. 15/. Позивач за місцем праці характеризується позитивно, досвідченим та відповідальним педагогом. Бере активну участь у роботі шкільного методичного об`єднання вчителів гуманітарного циклу, систематично використовує у практичній діяльності передовий педагогічний досвід. Користується авторитетом не лише серед колег, але й учнів та їх батьків. Дані обставини підтверджено характеристикою ТОВ « Мейн Скул» від 01 вересня 2022. Фактичне проживання батька, на момент розгляду справи у суді, за кордоном, про що стверджує представник відповідача у відзиві на позов та у судових засіданнях. Попри те, відповідач до моменту виїзду за кордон був працевлаштований у Приватному акціонерному товаристві «Київський вітамінний завод», однак 18 травня 2022 року трудовий договір із [PERSON] з 18 травня 2022 року призупинено /а.с. 9/. 19 квітня 2022 року судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва у справі № 7753/3926/22 стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини від його заробітку/доходу щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, й до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили та був пред`явлений стягувачем до примусового виконання до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та відкрито виконавче провадження № 69089984/13. Заборгованість станом на 19 серпня 2022 року становить у розмірі 17995,75 грн. Дані обставини підтверджено довідкою-розрахунком заборгованості по аліментах від 19 серпня 2022 року № 69089984/13 /а.с. 9/. Однак, відповідно до квитанції від 08 вересня 2022 року № 1991686 боржником [PERSON] здійснено погашення заборгованості за судовим наказом від 19 квітня 2022 року у справі № 753/3926/22. В подальшому, за період з вересня 2022 року по грудень 2022 року відповідачем сплачуються аліменти, що підтверджено платіжними документами, які містяться у матеріалах справи. Окрім цього, суд установив, що [PERSON] брав добровільну участь в утриманні сина [PERSON] , що підтверджено квитанціями за січень-лютий 2022 року про перерахування коштів [PERSON] із призначенням платежу - аліменти. [PERSON] протягом 2020-2021 років надав нотаріальну посвідчену згоду щодо тимчасовий виїзду дитини [PERSON] за кордон із матір`ю на певний період на відпочинок та оздоровлення. Попри те, такі заяви суд оцінює критично, адже вони не стосуються періоду у якому між сторонами виникли спірні правовідносин, а тому не приймаються судом до уваги. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України). Згідно з висновку органу опіки і піклування Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 02 січня 2023 року № 101-18/02 щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] установлено, що за місцем проживання дитини останньому створено усі належні житлово-побутові умови та проживає із матір`ю. Батько до початку воєнних дій в Україні виїхав до Сполучених Штатів Америки, де на сьогодні проживає у Чикаго . Дитина почуває себе з матір`ю в безпеці та впевнено. З урахуванням наведеного, орган опіки і піклування вирішив за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] із матір`ю [PERSON] . Матеріали справи не містять доказів на спростування вищевказаного висновку, а тому приймається судом до уваги, який складений з урахування усіх об`єктивних обставини та в найкращих інтересах дитини. Отже, аналізуючи подані докази сторонами, як окремо кожен так і сукупності між собою, суд прийшов до переконання про те, що для дитини створені належні умови для проживання і розвитку, адже протилежного суду не подано. Мати дитини працевлаштована та матеріально забезпечена, батько дитини бере участь в утриманні сина, однак такі дані самі по собі не є вирішальною умовою для визначення місця проживання дитини. Мати бере особисту участь у вихованні сина, забезпечує стабільний емоційний стан сина, адже дитина почуває себе у безпеці та впевнено, а отже забезпечує її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі; дитина тривалий час проживає саме із матір`ю, адже батько за кордоном, а тому кардинальна зміна умов проживання, а саме, ймовірність, розлучення з матір`ю, переїзд дитини для проживання з батьком, може мати негативні наслідки для її психологічного стану та розвитку, а тому суд прийшов до висновку про те, що саме матір створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Натомість батько, який перебуває за кордоном, окрім спілкування із дитиною за допомогою засобів зв`язку, про яке стверджує у відзиві на позов, особистої, фізичної участі не бере, що також може негативно відображатися на моральному, психологічному стані дитини та не відповідає найкращим інтересам дитини. Суд вважає за необхідне зазначити, що визначення місця проживання дитини із матір`ю не порушить прав відповідача й не позбавить останнього можливості брати участь у вихованні сина, адже батьки безсумнівно відіграють важливу роль у житті і розвиту дитини, мають право та обов`язок піклуватися про здоров`я, моральний, духовний, фізичний розвиток свого сина, незалежно від того з ким буде проживати дитина. Також суд зазначає, що обставин, які б давали підстави вважати, що з боку матері мало місце неналежне виконання батьківських обов`язків щодо малолітнього сина не встановлено. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що інтересам сина сторін відповідатиме його проживання разом із матір`ю, на що вказує його вік, стан здоров`я, поведінка дитини, а також психологічний, психоемоційний стан, проживання дитини в атмосфері любові, турботи, захисту. Враховуючи наведене вище, аналізуючи докази як кожен окрема так і в сукупності,

Outcome: approved