Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

23.08.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду з 23.08.2022 року і до досягнення донькою повноліття, посилаючись на те, що спільне господарство та сумісне проживання припинено вже значний час. У зв`язку з відсутністю будь-якої належної та системної допомоги з боку відповідача, позивачка вимушена самовільно дбати про себе та їхню спільну дитину забезпечуючи її всім необхідним. За відсутності власного житла позивачка разом з дитиною, вимушена винаймати квартиру для проживання та забезпечення житини нормальними умовами, що в свою чергу вимагає певних грошових витрат. Відповідач приймати участь у вихованні та повноцінному розвитку дитини не бажає, ігноруючи свої батьківські обов`язки. На даний час, враховуючи ситуацію в країні, їхня дитина займається з репетиторами, відвідує музичну школу, спортивні секції, а тому потребує достатнього матеріального забезпечення та батьківського піклування. Таким чином позивачка вимушена самостійно, власними силами, матеріально забезпечувати, доглядати та виховувати неповнолітню доньку, а також виконувати інші обов`язки матері. Відповідач є фізично здоровою людиною. Інших неповнолітніх дітей на утриманні у відповідача не має. З огляду на це, позивачка вважає, що відповідач має спроможність сплачувати аліменти на користь позивача на утримання доньки в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів відповідача щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. 03 жовтня 2022 року через канцелярію суду надійшла уточнена позовна заява, згідно якої позовні вимоги не змінилися, додано попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат на загальну суму 5\~000 (п`ять тисяч) гривень. 14 жовтня 2022 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву згідно якого відповідач заперечував щодо позову частково, а саме вважав за можливе прийняти рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2\~000 (дві тисячі) гривень з подальшою індексацією, починаючи з дня звернення до суду із позовом і до досягнення дитиною повноліття. Заявленого позивачем розмір аліментів вважав необґрунтованим. В обґрунтування зазначив, що відповідач має статус інваліда третьої групи (трудове каліцтво) через виробничу травму на підприємстві. У зв`язку з чим потребую постійного вартісного лікування. Окрім цього на його утриманні перебуває батько, який важко хворіє на рак селезіночного кута ободової кишки, у зв`язку із чим є інвалідом третьої групи та потребує вартісного лікування, яке забезпечує відповідач. Крім цього позивач не надає доказів, що несе витрати через відвідування дитиною репетиторів, заняттями в музичній школі та спортивних секціях, також позивач не зазначає яку суму щомісячно остання витрачає за відвідування дитиною додаткових секцій. Таким чином, позивачем не було доведено належними, допустимими та достатніми доказами належного майнового становища відповідача, достатнього для визначення розміру стягуваних аліментів у запитуваному позивачкою розмірі. 21 жовтня 2022 року через канцелярію суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позивачка заперечує щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі та наполягає на визначенні їх розміру у частці від заробітку (доходу) відповідача. Крім зазначено в позовній заяві, позивачка звертає увагу суду на стан здоров`я дитини, яка в 11 років вже має хронічне захворювання зору та в цілому має право на достатній рівень матеріального забезпечення її батьками. Також позивачка зазначає, що відповідач має третю робочу групу інвалідності і працювати він може. За такого позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У судове засідання позивачка не з`явилася, про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином. У судовому засіданні, яке відбулося 23.11.2022 року, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник позивачки адвокат Неткал О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача адвокат Сімонець Є.О. не з`явилася, про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином, надала через канцелярію суду заяву про слухання справи за її відсутності. У судовому засіданні, яке відбулося 23.11.2022 року, позовні вимоги визнала частково, а саме: в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2\~000 (дві тисячі) гривень з подальшою індексацією, починаючи з дня звернення до суду із позовом і до досягнення дитиною повноліття, в іншій частині позовних вимог просила відмовити. Заслухавши пояснення позивачки і її представника а також представника відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 11.06.2010 року, сторони уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис №287 (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 16.12.2010 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом з матір`ю (а.с.12-13). Відповідно до рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13.09.2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] задоволено та вирішено шлюб між сторонами, зареєстрований 11.06.2010 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, за актовим записом №287, розірвати. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір і строки виплати аліментів, між позивачем і відповідачем не укладався. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підтвердження перебування дитини на утриманні позивачки нею надані договір оренди житлового приміщення з погодженою сумою про щомісячну оплату за проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , квитанція з АТ «А-Банк» від 19.08.2022 року, про оплату підручників за жовтень місяць, учня [PERSON] , МГА, 6-А клас (платник [PERSON] в сумі 400 гривень (а.с.71); квитанція з АТ «А-Банк» від 18.10.2022 року, про оплату підручників за жовтень місяць, учня [PERSON] , МГА, 6-А клас (платник [PERSON] в сумі 400 гривень (а.с.72); квитанція з АТ «А-Банк» від 16.09.2022 року, плата за навчання [PERSON] , вересень 2022 року код учня [NUMBER] . Викладач [PERSON] в сумі 350 гривень (а.с.73); квитанція з АТ «А-Банк» від 18.10.2022 року, плата за навчання [PERSON] , жовтень 2022 року код учня 137991924, викладач [PERSON] в сумі 350 гривень (а.с.74); квитанція про сплату лікування в дитячій стоматології Гамма на суми 2100 гривень та 400 гривень (а.с.75). Суд визнає дані докази достатніми та допустимими оскільки позивач [PERSON] вказана в вище зазначених квитанціях як платник і сплачує за послуги користування підручниками та навчання своєї доньки [PERSON] , а також за послуги лікування дитини. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд не вбачає достатніх підстав для задоволення позовних вимог в частині якій просить відповідач, оскільки відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, можливість визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі пов`язується саме із волевиявленням одержувача аліментів. Позивачка в позові заперечує щодо визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі та наполягає на визначенні їх розміру у частці від заробітку (доходу) відповідача. Отже, при визначенні частки доходу відповідача, яка підлягає стягненню як аліменти, суд, враховуючи, що [PERSON] є працездатним, позов визнав частково, а також те, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, виходячи з принципу розумності і справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини. Такий розмір аліментів є належним захистом прав неповнолітньої дитини і не ставить платника аліментів у скрутне для нього матеріальне становище. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов частково, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір. Вирішуючи вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з такого. На підставі статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За вимогами п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому склад та розміри витрат, пов`язаних із оплатою правничої допомоги, беззаперечно входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Між позивачем і адвокатом Неткал Олександром Олександровичем укладено договір про надання правничої допомоги від 01 вересня 2022 року. Відповідно до квитанції №3213-1950-6666-1334 до акту прийняття-передачі надання правничої допомоги від 03 жовтня 2022 року на підставі договору про правову допомогу від 01.09.2022 року [PERSON] сплатила 3\~500 гривень (а.с.31). До уточненої позовної заяви додано попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, який включає в себе вартість складання позовної заяви та підготовки документів для звернення до суду 2000 гривень; та орієнтовну кількість судових засідань 2 засіданні з розрахунку 1\~500 гривень за одне засіданні на загальну суму 3\~000 гривень. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). Суд, виходячи з конкретних обставин справи, вимог розумності та справедливості, враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, вважає за необхідне вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу задовольнити частково, а саме в сумі 3\~000 (три тисячі) гривень.

Outcome: partial