Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.03.2020 року звернулась до суду з позовом до до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка Ігоря Миколайовича, треті особи: Публічне акціонерне товариство «БАНК ФОРУМ», Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», [PERSON] про скасування державної реєстрації, яким просить визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Реєстраційне бюро» Тарасенка Ігоря Миколайовича про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень з відкриттям розділу: індексний номер 47685290 від 09.07.2019 року про реєстрацію за ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», наразі ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» права приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; визнати протиправною і скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», наразі ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» щодо квартири за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1867800880000, номер запису про право власності 32307163; визнати протиправним і скасувати запис про право власності № 32307163 від 05.07.2019 року на нерухоме майно, квартиру за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», наразі ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА»; припинити право власності ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» на квартиру за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1867800880000; поновити право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1867800880000; поновити запис про право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1867800880000. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 11.07.2008 року між [PERSON] та АКБ «Форум» було укладено кредитний договір № 0029/08/00-CLNv. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0029/08/00-CLNv від 11.07.2008 року між [PERSON] та АКБ «Форум» було укладено договір іпотеки № 3208 від 11.07.2008 року, предметом якого є нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Зазначила, що згідно інформаційної довідки № 187274729 від 01.11.2019 року, 05.07.2019 року було внесено запис № 32307163 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко І.М. права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА». Підставою для внесенна запису було зазначено договір іпотеки № 3208 від 11.07.2008 року та договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2009 року у справі № 2-1955-1/09 було стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 0029/08/00-CLNv від 11.07.2008 року у розмірі 601469,97 грн. на користь ПАТ «Банк Форум» та відмовлено у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в зв`язку з відмовою позивача від позову щодо цих вимог. Зазначила, що на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2009 року, судом 09.03.2010 року було видано виконавчий лист, який наразі перебуває на виконанні. Позивач вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на належну [PERSON] квартиру за ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» підлягає скасуванню з огляду на те, що на час переходу права власності за рішенням державного реєстратора діяв мораторій на відчуження майна громадян, яке забезпечене за валютним кредитом а також на те, що наявність рішення суду про стягнення заборгованості яке набрало законної сили та прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень призвело до подвійного притягнення до юридичної відповідальності. На підставі викладеного позивач просила позов задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2020 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити на підставі обставин у позові. Представник ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 23.11.2020 року подав до суду відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Відповідач державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко І.М. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав. Третя особа Публічне акціонерне товариство «БАНК ФОРУМ» в судове засідання з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позов не подало. Третя особа Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро» в судове засідання з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позов не подало. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 25.11.2021 року подав до суду письмові пояснення, якими просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11.07.2008 року між [PERSON] та АКБ «Форум» було укладено кредитний договір № 0029/08/00-CLNv, на підставі якого позичальнику було відкрито відновлювальну відкличну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітою кредитування 60600,00 доларів США, строком повернення до 10.07.2018 року ( т. 1 а.с. 6-7). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0029/08/00-CLNv від 11.07.2008 року між [PERSON] та АКБ «Форум» було укладено договір іпотеки № 3208 від 11.07.2008 року, предметом якого є нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 27.10.2006 року (т.1 а.с. 8-9, 11). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2009 року у справі № 2-1955-1/09, позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0029/08/00-CLNv від 11.07.2008 року у розмірі 601469,97 грн. (т. 1 а.с.97-98). Крім того, з вказаного рішення суду вбачається, що позивач в судовому засіданні уточнив позовні вимоги та відмовився від позову в частині розірвання кредитного договору та звернення стягнення на предмет іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що 26.03.2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» було укладено договір № 0002/19/5 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» перейшло право вимоги за кредитним договором № 0029/08/00-CLNv від 11.07.2008 року, боржником якого є [PERSON] (т.1 а.с. 99-105). Крім того, 26.03.2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» було укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки (іпотечними договорами), відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» перейшло право вимоги за договором іпотеки № 3208 від 11.07.2008 року ( т.1 а.с. 106-107). Згідно інформаційної довідки № 187274729 від 01.11.2019 року, 05.07.2019 року було внесено запис № 32307163 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко І.М. права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА». Підставою для внесенна запису було зазначено договір іпотеки № 3208 від 11.07.2008 року та договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки (т.1 а.с. 18-20). Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, заявник: власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. Відповідно до ч.1 ст. 18 цього Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно із ч.1 ст. 20 вказаного Закону заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. Заява на проведення реєстраційних дій в електронній формі подається за умови ідентифікації заявника (фізичної або юридичної особи) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи. Про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву. Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника об`єкта нерухомого майна про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.1 ст.27 цього Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Крім того, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на час укладення договору іпотеки, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта стаття 263 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 761/33286/15 (провадження № 61-9148св19) зазначено, що: «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом». Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Аналіз статті 387 ЦК свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. З урахуванням специфіки речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2021 року у справі № 726/1524/19 (провадження № 61-1946св21) вказано, що: «задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Виходячи з цього в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності слід відмовити. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову. Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права». Позивач в обґрунтування позовних вимог також посилався на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та вказував, що спірна квартира є основним місцем його проживання та придбана не за кредитні кошти. Так, у відповідності до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. З матеріалів справи вбачається, що всупереч дії мораторію відбувся фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна. Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку щодо порушення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» визначеного зазначеними вище законодавчими актами порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження, передбаченого в іпотечному договорі, що свідчить про вибуття з володіння [PERSON] квартири не з її волі. Положення Закону № 1304-VII можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки квартира була передана в іпотеку банку в рахунок забезпечення споживчого кредиту у розмірі 60600,00 доларів США. При розгляді заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» про реєстрацію за собою права власності на квартиру державний реєстратор, як особа, що здійснює реєстрацію права власності, повинен був перевірити наявність підстав для реєстрації права власності на квартиру за банком на підставі іпотечного застереження, врахувати положення Закону № 1304-VII та відмовити банку у вчиненні зазначеної реєстраційної дії. Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону № 1304-VII міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а та від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18. Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що вищезазначені дії державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» є протиправними. На підставі викладеного позовні вимоги в частині визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства Реєстраційне бюро» Тарасенка Ігоря Миколайовича про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень з відкриттям розділу: індексний номер 47685290 від 09.07.2019 року про реєстрацію за ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» ( правонаступник ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА») права приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] та в частині визнання за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,5 кв.м. підлягають задоволенню. Щодо вимог до державного реєстратора У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020в справі№520/13067/17(провадження№ 14-397цс19)зроблено висновок, що «змісті характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у позивачки є саме з ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» з приводу порушення ним права власності позивачки на квартир у внаслідок дій ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» щодо реєстрації за ним такого права. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо. Отже позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до державного реєстратора, якого позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (пункт 40), від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12.12.2018 у справі №570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 39)». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 295/2868/19 (провадження № 61-10421св20), від 22.12.2021 у справі № 175/1243/19 (провадження № 61-2682св21), від 19.01.2022 у справі № 361/3222/19 (провадження № 61-2788св21). На підставі викладено позовні вимоги в частині пред`явлення до державного реєстратора задоволенню не підлягає, оскільки такий не є належним відповідачем у вказаній справі. Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення на її користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 100000,00 грн. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором». Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги. На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем надано витяг з договору № б/н про надання правової допомоги від 25.04.2021 року, ордер на надання правової допомоги серія ТР № 064410, а тому суд вважає за необхідне відмовити в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 100000,00 грн., оскільки вони документально не підтверджені матеріалами справи (т.1 а.с. 208, 210). Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідачів на користь [PERSON] витрат на роздрукування процесуальних документів у сумі 1500,00 грн., витрат на відправку кореспонденції у сумі 1500,00 грн., витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 30000,00 грн., то суд вважає за необхідне відмовити в цій частині, оскільки позивачем та його представником не надано розрахунок вказаних витрат а також в зв`язку з тим, що вони документально не підтверджені матеріалами справи. На підставі викладено позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦКП України, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 321 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial