Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Бородінської селищної ради Болградського району Одеської області, в якому просить розтлумачити зміст заповіту [PERSON] , померлої [INFO] , який був складений 14 вересня 2003 року та посвідчений секретарем Лісненської сільської ради Тарутинського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі №25 відповідно до якого волевиявленням [PERSON] було заповідати\~ саме право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Іскра» розміром 6,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало на праві приватної власності [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0313091, а не документ -\~ Сертифікат. Свої вимоги мотивує тим, що 14 вересня 2003 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем Лісненської сільської ради Тарутинського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №25, яким заповідала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0313091 [PERSON] .\~ [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Іскра» розміром 6,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало їй на праві приватної власності згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0313091. При зверненні до державного нотаріуса Тарутинської державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у заповіті зазначено, що [PERSON] заповідала позивачу\~ документ, а не майно. Враховуючи вище викладене, позивач просить в судовому порядку розтлумачити заповіт, а саме встановити, що посилання в заповіті на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0313091 стосується волі спадкодавця щодо успадкування позивачем право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Іскра» розміром 6,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало на праві приватної власності [PERSON] . В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримають у повному обсязі. Представник відповідача Бородінської селищної ради Болградського району Одеської області у судове засідання не з`явився. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без його участі. Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частина 1 статті\~ ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, відповідачі на стадії підготовчого провадження звернулись до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.\~ Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року передбачено, що у випадку коли особа, яка прийняла спадщину в установлений законом строк, вона може звернутися до суду з позовною заявою\~ про\~ визначення додаткового\~ строку\~ для\~ прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~ статті\~ 1272\~ ЦК (абз.1 п. 24 Постанови). При цьому, при відсутності інших спадкоємців\~ за\~ заповітом\~ і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також\~ відмови\~ від\~ її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів\~ місцевого\~ самоврядування\~ за місцем відкриття спадщини (абз.2 п. 24 Постанови). З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] належало право\~ на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Іскра» розміром 6,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0313091\~\~ (а.с. 11, 13). 14 вересня 2003 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем Лісненської сільської ради Тарутинського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №25, яким заповідала земельний сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0313091 виданий СВК «Іскра» 26 вересня 1997 року в розмірі 6,95 - [PERSON] (а.с. 12). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 8-9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом у вигляді на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Іскра» розміром 6,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало їй на праві приватної власності згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0313091. При зверненні до державного нотаріуса Тарутинської державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про видачу\~ свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у заповіті зазначено, що [PERSON] заповідала позивачу\~ документ, а не майно (а.с. 14). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом статті 317 ЦК України право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо заповіт містить суперечливі положення, за вимогою заінтересованих осіб застосовується тлумачення заповіту (ст.1256 ЦК) за умови, якщо відсутні підстави визнання заповіту недійсним, тобто тлумаченню підлягає лише дійсний заповіт. Для тлумачення змісту заповіту застосовуються також загальні правила тлумачення змісту правочинів встановлені ст.213 ЦК. Згідно ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 2.1 Глави 3 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Нотаріус має перевірити, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать вимогам законодавства. Аналогічні правила містяться і в п. 1.6 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5. Виходячи із зазначених правових норм, тлумачення заповіту судом здійснюється за наявності таких правових умов: зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача та наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. Об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений із слів та сполучень слів, які утворюють його текст. Оскільки правочином відповідно до українського законодавства є дія особи, що спрямовується на придбання, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, необхідність тлумачення змісту правочинів виникає у випадках нечіткого виявлення волі сторонами. У таких випадках необхідно встановити дійсні наміри сторін. Це означає, що суб`єкт тлумачення повинен встановити загальне для усіх сторін значення слів і понять (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі №755/7730/16-ц). Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Тлумачення заповіту являє собою інтелектуально-розумовий процес, спрямований на з`ясування змісту заповіту як одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Тлумачення полягає в усуненні нечітких, подвійних формулювань у заповіті і подоланні таким чином прогалин у реалізації волі заповідача. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши\~ належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне, розтлумачити заповіт без внесення змін у його зміст, виходячи з волі [PERSON] , яка фактично заповіла позивачу право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Іскра» розміром 6,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало спадкодавцю на праві приватної власності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з метою реалізації його спадкових прав. На підставі викладеного

Outcome: approved