Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

2\~листопада 2022\~року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрований відповідач. Вказує, що відповідач протягом трьох років не проживає у квартирі та працює за кордоном. Відповідач не сплачує комунальних платежів, особистих його речей у квартирі немає. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у зв`язку з відсутністю в ньому протягом тривалого часу. Ухвалою суду від 17 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, водночас, представник позивача у заяві від 16.01.2023 просив розгляд справи здійснювати за їх відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, у заяві від 22.10.2022 позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення, вказав, що постійно проживає у м. Дубай, Об`єднані Арабські Емірати. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.09.2006 [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (а.с. 6). З копій інформації про осіб, які зареєстрували своє місце проживання в житлі, від 26.10.2022 №32229 та будинкової книги серії А №60116 вбачається, що у зазначеній квартирі зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] (а.с. 7-13). З доводів позивача, відповідач у вказаній квартирі не проживає. Відповідач у заяві від 22.10.2022 позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення, вказав, що постійно проживає у м. Дубай, Об`єднані Арабські Емірати, що підтверджується довідкою з місця роботи від 28.09.2022 (а.с. 15). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач втратив інтерес до житла, в якому зареєстровано його місце проживання, оскільки з 2015 року у ньому фактично не проживає, участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому він втратив право користування даним житловим приміщенням. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні квартирою та проживанні в ній, про поважність причин його відсутності понад рік, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. З врахуванням вищенаведених норм закону, та аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] підлягає до задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. На підставі наведеного та

Outcome: approved