Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

У вересні 2022 року адвокат А.В. Дубіцький звернувся до суду в інтересах [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах її малолітньої доньки [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа : [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частки в нерухомому майні, визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказав наступне. [INFO] помер [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з 1/5 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та Ѕ частки квартири, розташованої за адре [ADDRESS] 9А/62, яка була набута померлим під час перебування його у зареєстрованому шлю [PERSON] ч О.В. Спадкоємцями після см [PERSON] я І.Л є його дружина - позив [PERSON] Н.В., мати помер [PERSON] Т.П., донька помер [PERSON] І.О., матір`ю якої є відповід [PERSON] О.В., та донька померлого від другого шлюб [PERSON] Н.І. Позивачка, діючи від свого імені та від імені та в інтересах малолітньої до [PERSON] Н.І. звернулась звернулась до приватного нотаріуса ЧМНО Тумака А.М. із заявою про прийняття спадщини після помер [PERSON] І.Л., однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом , оскільки позивачкою не було надано оригіналів правовстановлюючих документів на зазначене майно. \~ Ці\~докумен [PERSON] Н.І.\~ відсутні,\~надати їх\~дублікати вона\~можливості не\~має,\~в зв`язку\~із чим\~ \~вимушена звернутись\~ із\~вказаним позовом,\~а тому\~адвокат А.В.\~Дубіцький \~просить суд\~(\~з урахуванням\~подальших уточнень\~в ході\~розгляду справи)ухвалити рішення, яким: 1. Визнат [PERSON] івною право власності на 1/20 частки квартири спадкування\~за законом\~після см [PERSON] овича,\~який п [INFO] \~року,\~а . 2. Визнати квар [ADDRESS] нівці об`єктом права спільної сумісної власності подру [PERSON] рівн [PERSON] овича (ві [PERSON] йович). 3.Визнат [PERSON] івною право власності на 1/8 частки квартири , а . \~ \~ \~ \~4.Стягнути\~із відповідачів\~на користь\~позив [PERSON] \~Н.В [PERSON] \~Н.І.\~понесені \~судові витрати,\~що складаються\~із судового\~збору та\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Ухвалою суду від 12.10.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 23.11.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позив [PERSON] Н.В. не з`явилась, адвокат Дубіцький А.В. просив розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги повністю задовольнити із зазначених у позові підстав. Адвокат відповід [PERSON] І.О. позовні вимоги до останньої в частині визнання за права власності\~на частки\~квартири за \~правовстановлюючими документами на спадкове майно, а тому жодних їх прав відповідачка не порушувала. Адвокат відповід [PERSON] О.В. заявила в судовому засіданні про застосування позовної давності до вимог про визнання квартири, розташованої за адре [ADDRESS] 9А/62, об`єктом спільної сумісної власності подр [PERSON] І.Л [PERSON] О.В., а також про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частки цього спадкового майна, оскільки позивачі звернулись з такими вимогами поза межами строку, визначеного чинним законодавством. Крім того, вказала, що зазначену квартиру слід вважати особистою власн [PERSON] О.В., оскільки після розірвання шлюбу між останньо [PERSON] І.Л., за обопільною про це усною домовленістю ними спільне майно подружжя було поділено таким чином: померлий отримав у власність їх спільний автомобіл [PERSON] О.В. спірну нерухомість. Дослідивши подані учасниками справи документи, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин . Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 8. Cвоє ім`я та прізвище останній змінив 03 лютого 2009 рок [PERSON] йович (свідоцтво про зміну імені с [NUMBER] 02733). Спадкоєм [PERSON] І.Л. за законом є його дру [PERSON] лівна , його донь [PERSON] гі [PERSON] рівна та його м [PERSON] рівна . 18\~серпня 2022\~року приватним\~нотаріусом Тумаком\~А.М.\~постановою №184/02-31\~відмовлено позив [PERSON] Н.В [PERSON] \~Н.І.\~у вчиненні\~нотаріальної дії\~ видачі\~свідоцтв про\~право на\~спадщину за\~законом на\~частину квар [ADDRESS] нівці\~та квар [ADDRESS] нівці,\~у зв`язку\~з тим,\~що ними\~не подано\~необхідні для\~вчинення нотаріальних\~дій \~документи,\~що посвідчують\~право власності\~на вказане\~майно за\~покі [PERSON] \~І.Л.,\~що суперечить\~підпункту 4.16\~пункту 4\~глави 10\~розділу ІІ\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженого наказом\~Мінюсту від\~22.02.2012\~№296/5. З інформаційної довідки №308630249 від 31.08.2022 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за спадкода [PERSON] І.Л. на підставі договору дарування ВМІ №706715 від 14.10.2009, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького МНО Пацурківською О.В., реєстровий №988, та свідоцтва про право власності б/н від 09.06.2000, виданого Департаментом житлово-комунального господарства міської ради згідно з розпорядженням №35693 від 09.06.2000, зареєстровано право спільної часткової власності в розмірі 1/5 частки на квар [ADDRESS] нівці, загальною площею 67,20 кв.м., реєстраційний номер майна «28332734». \~ \~ \~ \~Крім того,\~як вбачається\~з матеріалів\~справи та\~встановлено судом,у період з 12 січня 1991 року по 29 жовтня 2007 року спадкода [PERSON] І.Л. (ві [PERSON] йович) перебував у зареєстрованому шлюбі із відповіда [PERSON] івною, що підтверджується відповідною інформацією у витязі №00001535637 від 12.10.2009 з Державного реєстру актів цивільного стану про внесення до актового запису змін (доповнень) та не заперечується сторонами. 29 жовтня 2007 року рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці в справі №2-2910/07 шлюб [PERSON] О.Л. (спадкода [PERSON] І.Л. [PERSON] О.В. розірвано. \~ За\~період перебування\~спадкод [PERSON] \~І.Л.\~у шлюбі\~із відповіда [PERSON] О.В.\~ними спільно\~набута у\~власність квар [ADDRESS] нівці, реєстрацію права власності на яку здійснен [PERSON] О.В. на підставі договору довічного утримання, посвідченого 14.06.2001 приватним нотаріусом Чернівецького МНО Блауш Н.З. та зареєстровано у нотаріуса за №3810. Згідно зі статтею 22 КпШС України, який діяв на час придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до статті 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Конструкція вказаних норм права свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Враховуючи зазначене, оскільки судом встановлено, що квар [ADDRESS] нівці\~набута поме [PERSON] І.Л [PERSON] \~О.В.\~у 2001\~році,\~тобто у\~період їх\~шлюбу, отже за ж [PERSON] І.Л. вона була спільною сумісною власністю подружжя, з урахуванням рівності їх часток у праві спільної сумісної власності, а також того, що така частка спадкується на загальних підставах, до складу спадщини після см [PERSON] І.Л.входить 1/2 частина цієї квартири, на яку мають право спадкоємці першої черги після його смерті При цьому судом ураховано, що відповід [PERSON] О.В. презумпцію спільності права власності подружжя на майно не спростувала, тоді як тягар доказування покладається саме на неї. Зокрема, посилання відповідачки на те, що спірна квартира є її особистою власністю, оскільки після розірвання шлюбу вона та поме [PERSON] І.Л. таким чином добровільно поділили набуте ними майно належними та допустимими доказами не підтверджено й таких підстав судом не встановлено. Твердження допитаних судом сві [PERSON] О [PERSON] І [PERSON] С.В [PERSON] В.Т. про усну домовленість подружжя щодо поділу спільного майна такими доказами не є та правового значення не мають. Разом з тим, встановлюючи зазначений преюдиційний факт того, що квар [ADDRESS] нівці є спільним сумісним майном подружжя, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині визнання цієї квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Проте, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Крім того, згідно з вимогами статей 48, 49 ЦПК України така особа (померла) не може бути стороною в цивільному процесі, так як у неї відсутня цивільна процесуальна правосуб`єктність. Вказані обставини повинні бути встановлені та зазначені у мотивувальній частині судового рішення. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19), від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), зроблено висновок про те, що визначення судом частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлими не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності. Отже, вимога про визнання\~кварт [ADDRESS] нівці об`єктом права спільної сумісної власності подр [PERSON] О.В [PERSON] О [PERSON] І.Л.)\~ стосується прав суб`єкта матеріальних відносин, який не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності, а тому задоволенню не підлягає. Згідно із ст. 1216 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.\~Відповідно до ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку [PERSON] Н.В [PERSON] Н.І. є спадкоєми [PERSON] І.Л. за законом, але в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірне майно та наявністю спору між спадкоємцями щодо майна, яке входить до складу спадщини - квар [ADDRESS] нівці, вони позбавлені права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі, в зв`язку із чим відповідні вимоги позову слід задовольнити . \~ Частки\~позивачів у\~спад [PERSON] \~І.Л.\~становлять: \~ \~При цьому\~заяву представника\~відповід [PERSON] \~О.В.\~ адвоката\~Сухої А.В.\~про застосування\~позовної давності\~до \~вимог про\~визнання спірної\~квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на її частки в порядку спадкування за законом суд вважає необґрунтованою з огляду на наступне. У відповідності до положень ст.ст.256-257 та 261 ч.1 ЦК України, позовна давність -це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Після передачі спірної квартири у власність за договором довічного утриман [PERSON] О.В [PERSON] І.Л.виникло право спільної сумісної власності на це майно, не зважаючи на те, що за договором довічного утримання її набувачем була [PERSON] ч О.В. Само по собі оформлення права власності лише на останню не порушувало права позивачів на це майно. Уданому випадку строк позовної давності обчислюється від дня коли позивачі, як спадкоємці дізналися або могли дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору. Як вбачається з матеріалів спр [PERSON] Н.В. звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та видачу їй та малолі [PERSON] Н.І. свідоцтв про право власності на належні їм частки у спадковому майні 09.04.2021 року, а у квартирі, яка є спільною сумісною власністю подружжя, у серпні 2022 року. Постановою нотаріуса від 18.08.2022 року їм відмовлено у видачі таких свідоцтв. Отже, саме з цього часу почався перебіг позовної давності, оскільки позивачки дізнались про порушення свого права власності. У вересні 2022 [PERSON] Н.В. звернулась до суду в своїх інтересах та в інтересах малоліт [PERSON] Н.І.за захистом своїх прав, тобто в межах загальної позовної давності. Таким чином, твердження про пропуск позивачами строку позовної давності є безпідставними. Доводи адвоката Винту С.Б. про те, що відповід [PERSON] І.О. жодним чином не порушувала будь-якого права позивачів, суд не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи є копія спадкової справи № 26/2021, заведеної після см [PERSON] І.Л., помер [INFO] року, в якій наявна заява відповід [PERSON] І.О. про прийняття всього спадкового майна після смерті її ба [PERSON] я І.Л.. Така заява дає суду всі підстави вважати [PERSON] І.О. також претендує на спадкове майно, а тому є належним відповідачем по справі. Крім того, відповідачка частково заперечувала проти позовних вимог. Питання щодо стягнення на користь позив [PERSON] Н.В. понесених нею судових витрат на при ухваленні рішення не вирішується, оскільки під час розгляду даної справи представник позивачки адвокат Дубіцький А.В. заявив, що докази на підтвердження їх розміру будуть надані до суду в строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене та,

Outcome: partial