Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-01 00:00:00

[PERSON] звернулася\~до суду\~з позовною\~заявоюдо [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу,\~укладеного 10.11.2017\~року,\~посилаючись на\~те,\~щоз`явилися різні погляди на сім`ю, втратилося взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного. Спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. Просить суд шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке носила у шлюбі " [PERSON] ". Визначити місце проживання дитини [PERSON] , 2019 року народження з мамою (позивачем) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Суд своєю ухвалою від 05.12.2022 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено\~копії ухвали\~про відкриття\~провадження у\~справі та\~відповідачу копія\~позовної заяви\~з доданими\~до позову\~документами з\~використанням послуг\~поштового зв`язку,\~які надаються\~АТ "Укрпошта".Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Позивач подав до суду заяву (вх.№9033) про розгляд справи у її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити повністю з підстав, зазначених позивачем у позові. Відповідач подав до суду заяву (вх.№9032) про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову у повному обсязі. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України - якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 206 ЦПК України (у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За правилами ч.3 ст.200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ в частині вимоги про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст. 1 СК України - регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним Кодексом України з метою зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України - позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2017 року, що стверджується свідоцтвом про одруження про укладення шлюбу за місцем укладення\~шлюбу Брандис\~над [PERSON] ,\~частина Брандис\~над Лабем\~номер 402\~замок,\~запис у книзі реєстрації одружень рацсу Брандис над Лабем-Стара Болеслав район Прага-схід Чеської Республіки у томі 18 за 2017 рік, стор. 297, пор № 302, номер облікованого бланка О 371280 (переклад з чеської мови на українську мову виготовлений перекладачем [PERSON] , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Гойс Л.П., записаний у реєстрі за №218/219). Відповідно до ч.3, ч. 4 ст. 56 СК України - кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання; ч.3 ст. 105 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (суд ураховує роз`яснення Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя": "шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу", що узгоджується з правовим висновком в постанові Верховного Суду від 11.06.2019 року, справа № 605/434/18"). Враховуючи, що вільна згода на спільне проживання між сторонами по справі відсутня, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили, спільного господарства не ведуть, разом не проживають, а тому суд вважає, що такі факти мають істотне значення. Суд встановив, що між\~подружжям відсутні взаємодопомога та підтримка, що є правовою основою шлюбу, відсутня побудова сімейних відносин на почуттях взаємної любові та поваги, що від\~відповідача заперечень\~щодо розірвання\~шлюбу не\~надійшло та\~доходить висновку,що шлюб між позивачем та відповідачем необхідно розірвати. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ в частині вимоги позивача про вибір прізвища після розірвання шлюбу, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 113 СК України особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд приймає до уваги, що позивач бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке носила в шлюбі, а тому доходить висновку, що вимогу необхідно задовольнити. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ в частині вимоги про визначення місця проживання дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено,\~що від\~перебування в\~шлюбі сторони\~мають дитину\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Згідно копії свідоцтва про народження, зареєстрованого у книзі реєстрації народжень РАЦСу Адміністрації міської частини міста Прага 8 у томі 1/56 за 2019 рік, стор.100, пор.№ 440, номер облікованого бланка [NUMBER] записано - у графі батько [PERSON] (відповідача), мати - [PERSON] (позивача) (переклад з чеської мови на українську мову виготовлений перекладачем [PERSON] , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Гойс Л.П., записаний у реєстрі за №218/219). Відповідно до ч.1 ст.161 СК України - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (згідно роз`яснення Верховного Суду «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» - під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей). Відповідно до ст.19 СК України - при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Судом досліджено: акт обстеження умов проживання № 51 від 19.10.2022 року, складений комісією виконавчого комітету Свалявської міської ради за адресою проживання [PERSON] \~(матерідитини, позивача); довідку від 07.10.2022 року за №19, видану Свалявським закладом дошкільної рсвіти № 6 Свалявської міської ради Закарпатської області, акт про фактичне проживання (не проживання) особи № 49 від 1910.2022 року, складений комісією з обстеження матеріально-побутових умов проживання мешканців Свалявської територіальної громади при виконавчому комітеті Свалявської міської ради в присутності свідків-сусідів [PERSON] та [PERSON] , згідно яких дитина [PERSON] , [INFO] проживає з мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року (ратифіковано Постановою ВР № 789 XII від 27.02.1991 року) - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини - держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедури, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, приймаючи до уваги, що від відповідача заперечень не надійшло, що згідно наданих до суду матеріалів дитина проживає з мамою [PERSON] ,\~ суд вважає, що в інтересах дитини, його необхідно залишити проживати з мамою [PERSON] . ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ в частині вимоги про стягнення судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; п.2\~ч.5\~ст.\~265\~ЦПК України\~-\~у резолютивній\~частині рішення\~зазначаються розподіл\~судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд ураховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно до ч.2 ст.142 ЦПК України - у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Поскільки \~відповідач позов\~в частині\~розірвання шлюбу\~визнає,\~суд доходить\~висновку про\~повернення позивачу\~здержавного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову (за ставками,\~які діяли\~з 01.01.2022\~року на\~день подання\~позову до\~суду)у розмірі 496,20 грн. (судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу позивачем сплачено та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України відповідно до квитанції № №63772637 від 18 листопада 2022 року). Вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини позивач не заявляв, тому суд не вирішує питання про розподіл судових витрат у цій частині згідно ст. 141 ЦПК України. Відповідно до\~ст.\~264\~ЦПК України\~-\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує,\~чи мали\~місце обставини,\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються,\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи\~та докази\~на їх\~підтвердження; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору; ч. 6 ст. 263 ЦПК України - якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 206 ЦПК України. З огляду на перевірені в судовому засіданні докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі. Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Outcome: approved