Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

Представник виконкому Градизької селищної ради, як органу опіки та піклування (служба у справах дітей) в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи [PERSON] , Гриньківський старостинський округ виконавчого комітету Градизької селищної ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач [PERSON] від зареєстрованого шлюбу із [PERSON] має сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між батьками розірвано у 2013 році. Мати дитини [PERSON] не виконує батьківські обов`язки стосовно сина, в зв`язку із психічними розладами, тому заява про визнання матері недієздатною та призначення опікуна над нею перебуває у провадженні Глобинського районного суду Полтавської області. Дитина [PERSON] фактично перебуває під наглядом баби [PERSON] , яка не є його законним представником та не несе будь-якої відповідальності. На сьогодні ситуація у сім`ї погіршилася, дитина бродяжить по селу бездоглядним, мати перебуває у будинку, де умови для проживання дитини відсутні, є ліжка, але на них сплять собаки, постільна білизна частково відсутня у занедбаному стані, речі розкидані, антисанітарія, продуктами сім`я не забезпечена, бо мати їсти не готує. Відповідач покинув сім`ю коли синові було 8 місяців від народження, на сьогодні проживає із співмешканкою [PERSON] . Разом виховують двох дітей: сина співмешканки [PERSON] , та спільну дитину - [PERSON] . Санітарно - гігієнічні умови помешкання задовільні. Батькові було роз`яснено, що його син [PERSON] перебуває у складних життєвих обставинах, але забрати та виховувати сина останній відмовився, мотивуючи тим, що у нього інша сім`я. Батько не виконує батьківські обов`язки стосовно сина [PERSON] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Відповідач із сином [PERSON] не спілкується, участі у вихованні не бере, матеріально не допомагає, аліменти не сплачує, не працює і працювати не бажає, веде пасивний спосіб життя, спиртні напої не вживає. Старостою села відповідач неодноразово попереджався про наслідки неналежного виконання батьківських обов`язків, але висновки відсутні. [PERSON] засуджений вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 31 серпня 2022 року за ч.1 ст. 164 КК України. На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Градизької селищної ради 18 серпня 2022 р.№ 07 та засіданні виконавчого комітету батька попереджено про наслідки неналежного виконання батьківських обов`язків, надано термін для виправлення ситуації, але позитивний результат відсутній. У своїй заяві батько погодився на позбавлення його батьківських прав, в зв`язку із небажанням виховувати сина [PERSON] . За сприянням служби у справах дітей та сільського голови малолітній [PERSON] був влаштований до першого класу Градизької спецшколи - інтернату Глобинського району Полтавської обласної ради, фактично з 01 вересня 2018 року дитина знаходилася постійно під наглядом медичних працівників та вчителів закладу. Відповідно до повідомлення Кременчуцької спеціальної школи Полтавської обласної ради від 18 липня 2022 р. [PERSON] є учнем 4 класу. За період навчання дитини у спеціальному закладі освіти протягом трьох років батько [PERSON] жодного разу до школи не приїжджав, сина не відвідував, зв`язок із вчителями чи адміністрацією закладу не підтримував. Участі у вихованні дитини не брав, життям та здоров`ям хлопчика не цікавився. У бесідах хлопчик ніколи не згадував свого батька, не розповідав про проведений з ним час, дозвілля. [PERSON] ніколи не хвалився подарунками від батька. Будь - яких документів, які б підтверджували те, що батько має намір змінити ситуацію, що склалася, не надав. Ні до старостату, ні до служби у справах дітей батько зі скаргами про те, що колишня дружина без поважних причин перешкоджає йому бачитися та брати участь у вихованні сина [PERSON] не звертався. [PERSON] з 23 червня 2021 року перебуває на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Градизької селищної ради як такий, що опинився у складних життєвих обставинах, через психічний та загальний стан здоров`я матері, яка не може забезпечувати належний догляд і виховання малолітнього сина та невиконання батьківських обов`язків батьком. Фактично сім`я була у полі зору служби у справах дітей Глобинської райдержадміністрації із 03 червня 2020 р. Враховуючи викладене, просив позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] . В підготовче засідання представник позивача не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. В підготовче засідання відповідач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав повністю та просив його задовольнити. Представник третьої особи Гриньківського старостинського округу виконавчого комітету Градизької селищної ради та третя особа [PERSON] в підготовче засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали та не заперечували проти задоволення позову. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.09.2012 року виконавчим комітетом Гриньківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 6 (а.с.13). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №70 від 15.02.2022 року та довідки № 69 від 15.02.2022 року, виданих Бугаївським старостинським округом Градизької селищної ради вбачається, що [PERSON] та її син [PERSON] мешкають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.34-35). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов №111 від 22.06.2022 року за адресою: [ADDRESS] , проведено обстеження умов проживання [PERSON] та встановлено, що в будинку санітарно-гігієнічні умови незадовільні, антисанітарія, в будинку безлад, на ліжках живуть собаки, через що речі занедбані та погрижені собаками, продукти відсутні, їсти мати не готує, стіни розмальовані чорною фарбою. Умови для розвитку та проживання дитини не створено, одягом не забезпечений, речі фактично відсутні, дитина фактично бездоглядна бродить по селу, ночує у баби (а.с.29). Згідно копії ухвали Глобинського районного суду Полтавської області від 01.09.2022 року,- на розгляді суду перебуває заява виконавчого комітету Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, як органу опіки та піклування, в інтересах [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Бугаївський старостинський округ виконавчого комітету Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, про визнання особи ( [PERSON] ) недієздатною та призначення опіку над нею (а.с.36). Відповідно до розпорядження голови Глобинської районної державної адміністрації №165 від 02.09.2020 року влаштовано дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] на цілодобове перебування до Градизької спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернату Полтавської обласної ради на 2020/21 навчальний рік (а.с.25). Згідно повідомлення Кременчуцької спеціальної школи Полтавської обласної ради від 18 липня 2022 р. № 01-22/196 [PERSON] є учнем 4 класу. Зарахований на підставі висновку про комплексну психолого - педагогічну оцінку розвитку дитини від 10 лютого 2021 р. № ІРЦ-85780/2021/197984 та заяви матері. Дитина фактично проживає із бабою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За період навчання дитини у спеціальному закладі освіти протягом трьох років батько [PERSON] жодного разу до школи не приїжджав, сина не відвідував, зв`язок із вчителями чи адміністрацією закладу не підтримував. Участі у вихованні дитини не брав, життям та здоров`ям хлопчика не цікавився. У бесідах хлопчик ніколи не згадував свого батька, не розповідав про проведений з ним час, дозвілля. [PERSON] ніколи не хвалився подарунками від батька (а.с.23). Відповідно до витягу з протоколу діагностичного засідання №20 від 20 червня 2018 року,- для виховання [PERSON] батькам рекомендовано систематичний контроль та допомога при виконанні домашніх завдань, сприяння позитивно - емоційному настрою дитини, вірі в свої сили та можливості, консультація сурдолога та спостереження психоневролога (а.с.24). З характеристики учня 3А класу Кременчуцької спеціальної школи Полтавської обласної ради [PERSON] вбачається, що мати [PERSON] не приділяє синові належної уваги, не цікавиться навчанням та вихованням сина, ніколи не спілкувалася з адміністрацією закладу, класним керівником та вихователями. Вихованням і навчання дитини опікується бабуся [PERSON] . Одягом забезпечений. Шкільним приладдям та іншими речами забезпечує заклад освіти, має охайний зовнішній вигляд, школу відвідує систематично( а.с.26). Наказом служби у справах дітей Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області №42 від 23.06.2021 року взято на облік [PERSON] , як дитину яка перебуває у складних життєвих обставинах (а.с.27). Відповідно до довідок Гриньківського старостинського округу №205 від 17.10.2022 року та №231 від 10.11.2022 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Проживає в громадянському шлюбі з [PERSON] , яка має двох малолітніх дітей. [PERSON] на даний час відбуває покарання призначене вироком Глобинського суду від 31.08.2022 року у вигляді громадських робіт. Спиртними напоями не зловживає, спокійний, з односельцями привітний, ніколи, ні з ким не вступав у конфлікти (а.с.16-17). Вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 31.08.2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначено покарання у вигляді громадських робіт на строк 80 годин (а.с.18-19). Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов №137 від 16.08.2022 року та №200 від 09.11.2022 року за адресою: [ADDRESS] , проведено обстеження умов проживання [PERSON] та встановлено, що в будинку санітарно-гігієнічні задовільні, є одяг, речі та необхідні меблі, є заготовки на зиму. Частково створені умови: ліжко, одяг та іграшки. За адресою мешкають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] (син співмешканки) та [PERSON] , [INFO] (син). Згідно висновків комісії батько [PERSON] погодився на позбавлення батьківських прав стосовно сина [PERSON] , не бажає його утримувати та виховувати (а.с.20-21). Згідно рішення №11 від 18.08.2022 року та витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області №07 від 18.08.2022 року [PERSON] визнано таким, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] , та попереджено про наслідки неналежного виконання своїх батьківських обов`язків, а саме позбавлення батьківських прав, зобов`язано [PERSON] до 15 вересня 2022 року налагодити контакт з сином, цікавитись його життям та здоров`ям, працевлаштуватися та матеріально утримувати дитину (а.с.14-15). 09.11.2022 року [PERSON] надав начальнику служби у справах дітей заяву про згоду на позбавлення батьківських праві відносно сина [PERSON] (а.с.22). З висновку виконавчого комітету Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області №8 від 13.12.2022 року, вбачається, що виконавчий комітет вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини, позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-11). Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідачки відбувається втручання в її право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч.1,4 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Згідно з наданими доказами, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON] , не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча б мав це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , що повністю відповідає інтересам дитини. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved