Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до ТОВ «МАММОН», у якому просить стягнути з ТОВ «МАММОН» на його користь 55\~450 грн заборгованості по заробітній платі за лютий жовтень 2022 року. В обґрунтування заявлених вимог вказує про те, що він працює на посаді водія з 19.08.2020р. у ТОВ «МАММОН» згідно наказу № 3 від 14.08.2020. Вказує, що 11.02.2022 ним отримано аванс за лютий 2022 року (заробітна плата за першу половину лютого 2022 року) в сумі 2616,25 грн. Пояснює, що більше відповідач не виплачував йому заробітної плати. Зазначає, що оскільки заробітна плата за першу половину лютого 2022 року, що виплачена йому 11.02.2022р., становила 2616,25 грн, то нарахована заробітна плата за першу половину лютого 2022 року складає 3250,00 грн, а заробітна плата за цілий місяць - 6500,00 грн. Крім того, вказує, що згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 01 жовтня 2022 року встановлено мінімальний розмір заробітної плати в розмірі 6700,00 грн. Тому, позивач вважає, що станом на день подання даного позову заборгованість відповідача перед ним становить: 3250,00 грн. (заробітна плата за другу половину лютого 2022 року) + 6500,00 грн. (заробітна плата за березень 2022 року) + 6500,00 грн. (заробітна плата за квітень 2022 року) + 6500,00 грн. (заробітна плата за травень 2022 року) + 6500,00 грн. (заробітна плата за червень 2022 року) + 6500,00 грн. (заробітна плата за липень 2022 року) + 6500,00 грн. (заробітна плата за серпень 2022 року) + 6500,00 грн. (заробітна плата за вересень 2022 року) + 6700,00 грн. (заробітна плата за жовтень 2022 року) = 55\~450,00 грн. З цих підстав, позивач стверджує, що станом на день подання даної позовної заяви заборгованість відповідача перед ним становить 55\~450,00 гривень. За вказаних обставин просить позов задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.11.2022 провадження у зазначеній справі було відкрито та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Від представника відповідача ТОВ «МАММОН» - адвоката Бурка О.В. надійшли до суду пояснення у яких останній вказує, що даний позов не може бути задоволений з наступних підстав. Зазначає, що позивач вважає, що його заробітна плата за жовтень 2022 року мала б бути нарахована в розмірі 6700,00 грн. - не нижче розміру, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік". Також, стверджує, що позивачем не враховано усіх необхідних норм законодавства, зокрема наступних. На підставі ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Його складають загалом по підприємству (установі, організації) і затверджують щороку на кожен календарний рік до його початку, з урахуванням змін, унесених до штатного розпису в поточному році. Форма штатного розпису затверджена наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2002 р. № 57 лише для підприємств, установ та організацій, які фінансуються з бюджету. Проте її можна взяти за зразок і підприємствам (установам, організаціям) небюджетної сфери. У штатному розписі вказують: № з/п структурного підрозділу. Штатний розпис затверджується власником або вповноваженим ним органом до початку календарного року. За потреби протягом року до штатного розпису можна вносити зміни скажімо, у зв`язку з уведенням чи скороченням штатних одиниць, назв посад, розмірів посадових окладів тощо. Зміни до штатного розпису вносять наказом роботодавця із зазначенням причини їх унесення. Таким чином, представник відповідача вважає, що зміна (збільшення) розміру заробітної плати позивача мало б бути відображено у штатному розписі (у змінах до штатного розпису), проте вказаний документ в матеріалах позовної заяви відсутній. Отже, з огляду на вищенаведене, представник відповідача вважає, що у задоволенні позовної заяви [PERSON] до ТОВ «МАММОН» слід відмовити за необґрунтованістю у повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи провезти без його участі. Представник відповідача - адвокат Бурко О. В. у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, з підстав, викладених у поданих поясненнях. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено наступні обставини. Згідно Наказу №3, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «МАММОН» 14.08.2020, [PERSON] прийнято на роботу на посаду водія з 19.08.2020 року. Як убачається із долученої позивачем виписки за рахунком АТ КБ «ПриватБанк» від 11.11.2022 №KN1LCQDOKU7OD150, 11.02.2022 позивачем востаннє отримано заробітну плату (аванс) від ТОВ «МАММОН» у розмірі 2\~616,25 грн. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положеннями ст. 115 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Суд зазначає, що наявність заборгованості по виплаті заробітної плати позивачу [PERSON] відповідачем не заперечується, однак заперечуються розмір заборгованості. Згідно викладених у позовній заяві обставин, позивача з 19.08.2020 було прийнято на посаду водія ТОВ «МАММОН», однак у лютому відповідачем було виплачено позивачу частину заробітної плати (аванс), надалі виплати по заробітній платі не здійснювалися. Позивач вказує, що з лютого 2022 року відповідач мав би нараховувати йому заробітну плату в сумі, не меншій за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плата, а саме з лютого по 6500 гривень за кожен місць, за жовтень 6700 гривень, тому вважає, що заборгованість відповідача переді ним за період з лютого 2022 року по жовтень 2022 року включно становить 55 450 гривень. Відповідно до частин першої та другої статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (частина перша статті 21 Закону України «Про оплату праці»). Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати. Зокрема, до структури заробітної плати можуть входити: додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати (виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми). Відповідно до статті 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється, крім іншого, на підставі законодавчих та інших нормативних актів, колективних договорів. Суб`єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об`єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники. З огляду на викладене, для визначення розміру невиплаченої заробітної плати врахуванню підлягає встановлений законодавством розмір мінімальної заробітної плати. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Пунктом 3 розділу II Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Відповідно до пункту 2 частини першої розділу І Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закон України «Про оплату праці» доповнено статтею 3-1 («Гарантії забезпечення мінімальної заробітної плати»), згідно з якою розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати. При обчисленні розміру заробітної плати працівника для забезпечення її мінімального розміру не враховуються доплати за роботу в несприятливих умовах праці та підвищеного ризику для здоров`я, за роботу в нічний та надурочний час, роз`їзний характер робіт, премії до святкових і ювілейних дат. Якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати. Якщо розмір заробітної плати у зв`язку з періодичністю виплати її складових є нижчим за розмір мінімальної заробітної плати, проводиться доплата до рівня мінімальної заробітної плати. У разі укладення трудового договору про роботу на умовах неповного робочого часу, а також при невиконанні працівником у повному обсязі місячної (годинної) норми праці мінімальна заробітна плата виплачується пропорційно до виконаної норми праці. Мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі застосовується на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та у фізичних осіб, які використовують найману працю, у разі застосування погодинної оплати праці. Відповідно до частини четвертої статті 95 КЗпП України розмiр мiнiмальної заробiтної плати встановлюється i переглядається вiдповiдно до статей 9 i 10 Закону України «Про оплату праці». За змістом статті 9 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата встановлюється у розмірі не нижчому від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з приписами статті 10 Закону України «Про оплату праці» розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про державний бюджет України з урахуванням вироблених шляхом переговорів пропозицій спільного представницького органу об`єднань профспілок і спільного представницького органу об`єднань організацій роботодавців на національному рівні. Розмір мінімальної заробітної плати не може бути зменшено в разі зменшення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зміни розміру мінімальної заробітної плати іншими законами України та нормативно-правовими актами є чинними виключно після внесення змін до закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» установити у 2022 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 6500 гривень, з 1 жовтня - 6700 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня - 39,26 гривні, з 1 жовтня - 40,46 гривні. Таким чином, оскільки позивачу частково виплачено заробітну плату за лютий 2022 року у розмірі 3250 грн, тому з відповідача в користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі, яка складається з 3250 грн за лютий 2022 року, 6500 грн за березень 2022 року, 6500 грн за квітень 2022 року, 6500 грн за травень 2022 року, 6500 грн за червень 2022 року, 6500 грн за липень 2022 року, 6500 грн за серпень 2022 року, 6500 грн за вересень 2022 року, 6700 грн за жовтень 2022 року, що у сумі становить 55\~450 грн. За вказаних обставин, оскільки представником відповідача не надано суду жодних доказів чи розрахунків суми невиплаченої заробітної плати, а тому, при визначенні розміру заборгованості щодо заробітної плати відповідача перед позивачем суд виходить із розміру мінімальної заробітної плати та приходить до переконання, що із відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «МАММОН» на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість по заробітній платі за період із лютого 2022 року по жовтень 2022 року у розмірі 55\~450 гривень. Заперечення відповідача щодо задоволення позовних вимог судом до уваги не беруться за їх голослівність та не поданням доказів на їх підтвердження, з урахуванням того факту, що відповідачем не подано доказів про відсутність заборгованості по заробітній платі у відповідача перед позивачем чи його меншого розміру. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, із відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «МАММОН» слід стягнути в дохід держави 992,40 гривень судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved