Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

Позивач 13.10.2022 року звернулась до суду з названим позовом, вказуючи, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрований [PERSON] , який в будинку не проживає. В добровільному порядку зняти вказану особу з реєстраційного обліку не має можливості. Тому позивач звернулась до суду та просить усунути порушення її права на вільне володіння, користування та розпорядження житловим будинком, а саме, визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, в резолютивній частині позовної заяви просила суд розгляд справи проводити без її участі. Відповідач до суду повторно не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відзив чи доказів на спростування позовних вимог до суду не направляв. Будь яких клопотань до суду не направляв. Суд визнав наявних у справі матеріалів достатніми для встановлення прав та взаємовідносин сторін.\~ Справа розглядається за відсутності\~ відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням вимог, передбаченими положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області в судове засідання не з`явився та надіслав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи провести без його участі. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. За вищевикладених обставин суд, з урахуванням строків розгляду справи, часу знаходження справи у провадженні суду, поведінки відповідача та виконання ним свого обов`язку щодо явки в судове засідання, відсутності заяви про розгляд справи за його відсутності, вважає за можливе зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд визнав наявні у справі матеріали достатніми для встановлення прав та взаємовідносин сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов\~ підлягає до задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що стверджено договором дарування житлового будинку серії ВСЕ №326562 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.12.2005 року № 9151650 (а.с.14, 23). Позивач зазначає, що відповідач по справі [PERSON] з 09.12.2020 року не проживав за адресою: [ADDRESS] , що стверджено довідкою виданою старостою Городище-Пустоварівського старостинського округу від 09.12.2021 року № 206 (а.с. 24) . Ст. 316 Цивільного Кодексу визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що визначає ст. 317 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно наданих суду документів,\~ відповідач не є власником житлового будинку де зареєстрований, та не проживає у вказаному будинку понад двох років і відтоді участі в утриманні вказаного будинку не бере. Відповідач відмовляється знятися з реєстраційного обліку, чим перешкоджає власнику користуватись і розпоряджатись належним йому майном. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як вбачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. Саме така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 січня 2012 року при розгляді за винятковими обставинами цивільної справи № 6-57цс11. За ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач був зареєстрований в будинку, протягом року не проживав за вказаною адресою, не користується житлом, але залишається зареєстрованим по даний час за цією адресою, добровільно з реєстрації не знявся, його реєстрація створює перешкоди для позивача, як власника майна, у користуванні та розпорядженні цим майном, а тому суд вважає за можливе усунути для позивача перешкоди шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинком, оскільки доказів того, що між сторонами були якісь домовленості щодо збереження за відповідачем права на користування житлом, суду не надано.

Outcome: approved