Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

30.09.2022 року позивачка у порядку ч.1 ст.28 ЦПК України звернулася до суду із відповідним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період 01.05.2016 року - 30.06.2022 року у розмірі 1063655,67 грн., яка накопичилася на підставі заочного рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06.06.2016 року по справі №632/934/16-ц про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 20.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідач зазначене заочне рішення суду про стягнення з нього аліментів повністю не виконує, починаючи з червня 2021 року, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі, яку позивачка і просить стягнути з відповідача. Оскільки вказане питання стосується забезпечення малолітньої дитини, батьком якої є відповідач, з метою захисту своїх прав як особи, яка утримує дитину та судове рішення, на користь якої відповідачем свідомо не виконується, [PERSON] і звернулася до суду із даним позовом. Первинно справа у Первомайському міськрайонному суді Харківської області була розподілена судді Росоха А.В., який станом на час передання справи на повторний автоматизований розподіл провадження по справі не відкривав (а.с.16). 11.11.2022 року справа була розподілена даному складу на підставі розпорядження керівника Первомайського міськрайонного суду Харківської області №31 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» (а.с.21). Ухвалою судді від 15.11.2022 року вказана позовна заява була залишена без руху через відсутність у суду інформації про зміну прізвища позивачки на « [PERSON] », що відповідало вимогам п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, визначений позивачці 10-денний строк для подання заяви про усунення недоліків (а.с.25). 25.11.2022 року позивачка виконала вимоги ухвали судді від 15.11.2022 року, усунувши недоліки позовної заяви, встановлені суддею, що дозволило судді продовжити процесуальні дії для можливості відкриття провадження (а.с.28). Ухвалою судді від 25.11.2022 року було прийнято заяву позивачки про усунення недоліків позовної заяви та залишено відкритим питання про відкриття провадження до отримання відповіді адресно-довідкового бюро при Головному управлінні Державної міграційної служби України в Харківській області щодо підтвердження місця реєстрації відповідача за адресою, вказаною позивачем (а.с.31). 29.11.2022 року на адресу суду надійшла відповідь від АДБ при ГУ ДМС України в Харківській області щодо підтвердження адреси місця реєстрації відповідача (а.с.33, 37). Ухвалою судді від 01.12.2022 року провадження у справі було відкрито, визначено вид позовного провадження - загальне на підставі п.5 ч.4 ст.274 ЦПК України через розмір заявленої вимоги до відповідача, надано відповідачу строк для подання відзиву, а третій особі для подання письмових пояснень (а.с.35). Перед підготовчим судовим засіданням від позивачки по справі [PERSON] надійшла заява, в якій вона просила закрити підготовче провадження та призначити справу о судового розгляду по суті, в подальшому розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, згоди на заочний розгляд справи не надавала (а.с.43). Ухвалою суду від 22.12.2022 року підготовче провадження по справі закрито та призначено слухання справи по суті у порядку загального позовного провадження, встановлено відсутність відзиву з боку відповідача та письмових пояснень з боку третьої особи по справі (а.с.44). У судове засідання для розгляду справи по суті 11.01.2023 року позивачка не прибула, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином (а.с.49). Раніше через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутністю (а.с.43), що дозволяє суду розглянути справу по суті без участі позивачки. До того ж у порядку ч.1 ст.61 ЦПК України та пункту 3 частини першої статті 131-2 Конституції України позивачка не має права на участь у справі для її розгляду по суті. Відповідач [PERSON] у судове засідання для розгляду справи по суті 11.01.2023 року не прибув, про день, час та місце підготовчого провадження повідомлявся належним чином у порядку п.4 ч.8 ст.128 та п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.50-51), причини неявки суду не повідомив. Від його імені зворотне повідомлення повернулося до суду із відміткою органу поштового зв`язку про те, що адресат за вказаною адресою відсутній. Таким чином, судом встановлюється неявка у судове засідання для розгляду справи по суті відповідача без поважних причин. Третя особа по справі у судове засідання в особі свого уповноваженого представника не прибула, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином (а.с.52), причини неявки не повідомила, письмових пояснень щодо суті позовних вимог не подавала. Неявка належним чином повідомлених відповідача та третьої особи по справі не заважає розгляду справи по суті відповідно до вимог ч.1 та ч.4 ст.223 ЦПК України. Враховуючи відсутність згоди позивачки на заочний розгляд справи, справа розглядається у загальному порядку позовного провадження. У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідач є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Васищівської селищної ради Харківського району Харківської області (актовий запис №52 від 23.12.2013 року)(а.с.11). Дитина станом на час подання позовної заяви мешкає разом із позивачкою, що підтверджується довідкою №3779 від 30.09.2022 року, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області (а.с.15). Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06.06.2016 року по справі №632/934/16-ц, провадження №2/632/423/16, яке набуло чинності, з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання спільної дитини сторін по справі - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 20.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). На підставі виданого на виконання вказаного судового рішення виконавчого листа відповідним державним виконавцем Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області 10.07.2016 року було відкрито виконавче провадження ВП №51608214 з примусового виконання вищезазначеного судового рішення (а.с.12). Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів без дати та номеру, складеного старшим державним виконавцем Андрусь П.А. Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) станом на 01.07.2022 року сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів з боку відповідача [PERSON] на користь позивачки на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , за виконавчим листом 632/934/16-ц склав 79629,22 грн. (а.с.13-14). Відповідно до вказаного розрахунку відповідач здійснював аліментні платежі на користь позивачки у період червень 2019 року - травень 2021 року, а з січня 2022 року розрахунок заборгованості для відповідача державним виконавцем здійснюється за середньою заробітною платою у даній місцевості. Відповідач вказаний розрахунок не оскаржував, оскільки у судові засідання не з`являвся. У суду також не має підстав для того, аби визначити вказаний розрахунок таким, що не відповідає діючому законодавству, а тому суд його приймає та використовує його для вирішення справи по суті. Суд відкидає наведений позивачкою розрахунок заборгованості за період з 01.05.2016 року до 30.06.2022 року саме для визначення суми стягнення за результатами розгляду справи, при цьому погоджуючись із наведеною позивачкою сумою боргу за вказаний період у розмір 1063655,67 грн., оскільки її розмір не може бути більше розміру боргу по аліментам, який станом на 01.07.2022 року відповідно до досліджених судом доказів становить 79629,22 грн. Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначене правило узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України). Загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.07.2022 року з боку відповідача складає 79629,22 грн., яку суд і стягує з відповідача як неустойку (пеню) зі сплати аліментів за період з 01.05.2016 року до 30.06.2022 року, що відповідає прямим вимогам закону. Для застосування вказаного правила жодних документів на адресу суду від відповідача не повинно надходити, це пряма вимога закону. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення неустойки (пені) зі сплати аліментів. Позивачка заявила до стягнення суму неустойки (пені) у розмірі 1063655,57 грн., суд задовольняє вимоги позовної заяви у розмірі 79629,22 грн., що становить 7,5 % від заявлених вимог, а тому з відповідача на користь держави повинен бути стягнутий судовий збір у розмірі 7,5 % від розрахункового судового збору для вимог немайнового характеру, що у 2022 році складало 992,40 грн. від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивачка, і що становить 74,43 грн. Інша частина не сплаченого судового збору у розмірі 92,5% від розрахункового судового збору у розмірі 917,97 грн. повинна бути компенсовано за рахунок держави. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі зазначеного та

Outcome: partial