Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про виселення відповідача посилаючись на те, що [PERSON] , [INFO] , є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, витягом з Державного реєстру правочинів, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. У вказаному будинку мешкає дочка позивача [PERSON] разом із своїми дітьми - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також, за вказаною адресою зареєстрований колишній чоловік дочки - відповідач [PERSON] , [INFO] . Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 14.03.2022 року шлюб між [PERSON] та відповідачем було розірвано, однак відповідач залишився мешкати за вказаною вище адресою та добровільно висилитися та знятися з реєстрації за вказаною адресою відмовляється, комунальні платежі не сплачує (всі комунальні послуги оплачує позивач, що підтверджується квитанціями) чим вчиняє перешкоди позивачу у здійсненні нею права власності на будинок з господарськими будівлями. Крім того, відповідач зловживає спиртними напоями, постійно ображає її дочку нецензурною лайкою, систематично застосовує до своєї колишньої дружини та своїх дітей фізичну силу, діти його бояться, що робить неможливим проживання з ним в одному будинку, тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. Позивачка та її представник адвокат Ясниська О.О. у судове засідання не з`явилися, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримала у повному обсязі, прохала задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував, позовні вимоги визнав повністю. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, витягом з Державного реєстру правочинів, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. У вказаному будинку мешкає дочка позивача [PERSON] разом із своїми дітьми - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також, за вказаною адресою зареєстрований колишній чоловік дочки - відповідач [PERSON] , [INFO] . Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 14.03.2022 року шлюб між [PERSON] та відповідачем було розірвано, однак відповідач залишився мешкати за вказаною вище адресою та добровільно висилитися та знятися з реєстрації за вказаною адресою відмовляється, комунальні платежі не сплачує (всі комунальні послуги оплачує позивач, що підтверджується квитанціями) чим вчиняє перешкоди позивачу у здійсненні нею права власності на будинок з господарськими будівлями. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно положень етапі 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до етапі 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом даної норми закону звернення до суду з позовом застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. Положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню у випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Аналіз даних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 та постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 727/11132/14-ц. В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. За ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника об`єкту нерухомості. У правовому висновку Верховного Суду України, який викладений у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-2010цс16, зазначено, що відповідно до частини першої статті 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. У частині третій статті 116 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення відповідача з житлового приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved