Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

14.09.2022 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 214\~676,00 грн., 110 826,49 грн. процентів за користування позикою та 511,69 грн. -3% річних та стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги\~обґрунтовує тим,\~що 29.08.2021\~між ним\~та відповідачем\~ [PERSON] \~було укладено\~договір позики.\~Згідно якого,\~позикодавець,\~передав відповідачеві,\~як позичальнику,\~грошові кошти\~в розмірі\~214\~676,\~00\~грн.,\~які позичальник\~зобов`язався\~повернути в\~термін до\~09.08.2022.Однак, у визначений договором термін позичальник позику не повернув, про продовження терміну повернення позики до позивача не звертався, додаткового погодження про зміну терміну повернення позики між ними не укладалося, а тому з метою захисту прав та інтересів, змушений звертатися до суду. Ухвалою суду від 14.10.2022 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить його задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзив не подав, про причини неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Судом на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 29.08.2021 між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С. та зареєстровано за № 3603. Згідно вище вказаного договору позикодавець, передав позичальнику грошові кошти в розмірі 214\~676, 00 грн., які позичальник зобов`язався повернути в термін до 09.08.2022 включно у розмірі 214\~676,00 грн. Сума позики в розмірі 214 676 грн. отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання договору позики в повному обсязі. Відповідно до пункту 7,8 договору, сторони домовилися, що розрахунок за цим договором буде здійснено єдиним платежем до 09.08.2022 включно готівкою. Позика вважається повернутою в момент передачі всієї суми позики позикодавцеві. Продовження терміну для повернення позики допускається за додатковим погодженням між сторонами, яке має бути оформлено відповідним нотаріально посвідченим договором (а.с. 5-7). Добровільно заборгованість за договором позики відповідач не повертає позивачу, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, процентів за такими договором. Згідно з наданим позивачем розрахунком видно, що загальна заборгованість за договором позики становить 326 014,18 грн. з них: 214676,00 сума боргу, 110826,49 відсотки за ставкою НБУ, 511,69 - 3 % річних. Позивач вказує, що загальна сума заборгованості за договором позики, становить 326014,18 грн.. Відповідач будь-яких заперечень щодо укладеного договору позики чи наявності боргу перед позивачем суду не надав. Відтак суд встановив, що між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України. Вирішуючи спір, суд виходить з таких мотивів та положень закону відповідно до встановлених спірних правовідносин. Так, відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст.1046 ЦК України У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Під час судового розгляду судом беззаперечно встановлено, що 29.08.2021 між сторонами, було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С. та зареєстровано за № 3603. Згідно з даним договором позивачем передано відповідачу грошові кошти у борг у розмірі 214\~676,00 грн. Разом, з тим факт передачі коштів підтверджується договором позики від 29.08.2021, в якому вказано, що сума позики, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання договору позики в повному обсязі. На день подання позовної заяви відповідачем не виконано обов`язку з повернення коштів позивачу в обумовленій сумі, а саме 214\~676,00 грн.. Відтак, судом встановлено, що між сторонами виникли відносини позики і в порушення вимог ст.ст. 526, 1049, 1053 ЦК України відповідач [PERSON] взяті на\~себе зобов`язання\~не виконав,\~а саме\~в передбачені\~договором строки\~позика не\~погашена,\~внаслідок чого\~у відповідача\~утворилася заборгованість\~за договором\~позики. Зокрема, відповідачем доказів на підтвердження виконання свого обов`язку щодо повернення грошових коштів позивачу, суду не надав. Враховуючи вище наведене, а також приймаючи до уваги, що в між сторонами було укладено договір позики, форма та зміст якого, відповідають положенням цивільного законодавства, зокрема ст. 1047 ЦК України, а відповідач, на відміну від позивача, свої зобов`язання за цим договором не виконав, що зумовило виникнення у позивача права на звернення до суду із даним позовом задля стягнення заборгованості в примусовому порядку, суд приходить до висновку, що вимога позивача є підставною і позов в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу підлягає до задоволення. Вирішуючи позов в частині позовної вимоги про стягнення процентів за договором позики суд виходить з наступного. Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що договором позики від 29.08.2021 не встановлений розмір процентів, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення процентів від суми позики, нараховані позивачем відповідно до статті 1048 ЦК України у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України підлягають задоволенню. Щодо вирішення позову в частині стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 511,69 грн. на підставі ст. 625 ЦК України, то суд виходить з наступного. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманих ним грошових коштів належних до сплати кредиторові. При обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 справа № 373/2054/16-ц. Суд враховує, що грошове зобов`язання, яке виникло у відповідача на підставі договору позики від 29.08.2021 залишається невиконаним за період з 10.08.2022 (обов`язок повернути кошти до 09.08.2022) по 07.09.2022, відтак за вказаний період позивач має право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та погоджується із розрахунком, який представлений позивачем, згідно якого нарахування 3% річних здійснюється виходячи з такого розрахунку: кількість днів користування коштами з 10.08.2022 по 07.09.2022 становить 29 днів. Загальна сума 3% річних за вказаний період становить 511,69 грн. ( 214\~676,00 х 29 днів х 3/100/365 = 511,69 грн.). За таких обставин, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних в сумі 511,69 грн. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволених вимог позивача, на відповідача покладаються судові витрати у вигляді судового збору в розмірі у розмірі 3260,14 грн. і підлягають стягненню в користь позивача.

Outcome: approved