Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

09.09.2022 р. заявник звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на шість місяців з наступними заборонами: заборонити перебувати в місці її проживання за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань ближче 500 метрів до місця її проживання (перебування) за згаданою аресою; заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до заявника. В обґрунтування заяви зазначила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] разом із своєю матір`ю, сином, невісткою та онуками. Заінтересована особа [PERSON] є її невісткою, яка ніде не працює, чинити стосовно заявника домашнє насильство. Дружина сина кидається до неї та б`ється, розриває її одяг, лається нецензурною лайкою при малолітніх онуках, погрожує, спекулюючи наявністю малолітніх дітей. Під час чергової сварки, [PERSON] зламала матері заявниці палець, коли та намагалася заступитися за неї. [PERSON] неодноразово викликала наряди патрульної поліції, які складали термінові заборонні приписи, проте домашнє насильство не припинилося. Ухвалою від 09.09.2022 р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 12.09.2022 р. 12.09.2022 р. розгляд справи відкладено на 26.09.2022 р. на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України. 26.09.2022 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 07.10.2022 р. на підставі ч.1 ст.240, п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. 07.10.2022 р. розгляд справи відкладено на 14.10.2022 р. через зайнятість судді в іншому провадженні. 14.10.2022 р. розгляд справи відкладено на 31.10.2022 на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України за клопотанням представника заявника. 31.10.2022 р. розгляд справи відкладено на 02.12.2022 р. через відсутність можливості проведення фіксації судового процесу у зв`язку з відсутністю електропостачання. 02.12.2022 р. розгляд справи відкладено на 26.12.2022 р. у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву, просили її задовольнити. Заінтересована особа просила відмовити в задоволенні заяви через її безпідставність. Надала пояснення, що дійсно разом з двома малолітніми дітьми мешкає за однією адресою з заявником. Між нею та [PERSON] виникають конфлікти, ініціатором яких є саме [PERSON] . До кримінальної чи адміністративної відповідальності у справах, де б потерпілою була [PERSON] , вона не притягалась. Заслухавши пояснення заявника та її представника, заінтересованої особи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Учасниками справи не оспорюється, що вони мешкають за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису [PERSON] в заяві зазначила, що [PERSON] систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство з приводу чого неодноразово викликала поліцію, співробітники якої складали заборонні приписи. Вирішуючи дану заяву суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1Закону\~України"Прозапобігання\~тапротидію домашньомунасильству" домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України"\~Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. За п.7 ч.1 ст.1 Закону України\~"Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч.3 ст.\~26 Закону України\~"Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п.9 ч.1 ст.\~1 Закону України\~"Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п.3 ч.1 ст.\~350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч.1 ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України "Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Необхідність видачі обмежувального припису щодо [PERSON] заявник аргументує вчиненням щодо неї психологічного та фізичного насильства. Матеріали справи містять дані про те, що відносно [PERSON] двічі 17.08.2022 р. та 27.08.2022 р. виносились термінові заборонні приписи. Проте [PERSON] про підозру у вчиненні правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством відносно заявника не повідомляли, до адміністративної чи кримінальної відповідальності у будь-якому вигляді за вказаними фактами остання не притягалась, будь-яких достовірних доказів на підтвердження нанесення тілесних ушкоджень або вчинення нею психологічного насильства відносно заявника матеріали справи не містять. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Покази свідка [PERSON] , який є сином заявника, за відсутності інших доказів, є не достатніми для встновлення тих обставин, що підлягають доказуванню в межах розгляду даної заяви. З наведеного вище, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed