Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» [PERSON] , в остаточній редакції якого просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега Гарант» страхове відшкодування у розмірі 10335 грн. 42 коп., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму франшизи у розмірі 2 600, 00 та моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 гривень, стягнути солідарно з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега Гарант» та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані із наданням правової допомоги та оплатою судового збору. В обгрунтування позову зазначив, що 20.11.2020 року, приблизно об 11 год 15 хв у м. Харкові на перехресті вул. Салтівське шосе з вул. Медичною, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Honda Accord», реєстраційний номер [NUMBER] при повороті ліворуч не надав переваги в русі транспортному засобу «Богдан 2111», реєстраційний номер [NUMBER] (під моїм керуванням), який рухався в зустрічному напрямку прямо та скоїв з ним зіткнення. На думку позивача, в діях [PERSON] вбачається порушення Правил дорожнього руху України, а саме п. 16.6, що призвели до наслідків у вигляді дорожньо-транспортної пригоди. Провадження по справі № 645/7081/20 щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП було закрите у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Проте, вина Відповідача 2 у вчиненні ДТП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою ДТП, письмовими поясненнями свідків та постановою по справі № 645/7081/20, якою доведено порушення останнім вимог дорожнього знаку 16.6 ПДР України. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/0789305 автомобіль «Honda Accord», реєстраційний номер [NUMBER] застрахований у АТ «СК «Мега- Гарант». Полісом обов`язкового страхування № АР/0789305 встановлений ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130 000, 00 гривень. 23.11.2020 року до АТ «СК «Мега-Гарант» була подана заява про виплату страхового відшкодування. 03.03.2021 року Представником позивача був направлений адвокатський запит до AT «СК «Мега-Гарант» з метою отримати інформацію щодо дати та суми виплати страхового відшкодування, франшизи та копії Звіту по визначенню вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Богдан 2111», реєстраційний номер [NUMBER] . 11.03.2021 року AT «СК «Мега-Гарант» направили відповідь на адвокатський запит, в якому було повідомлено, що вина Відповідача 2 не була встановлена та у Страхової компанії не виник обов`язок відшкодовувати шкоди. Додатково повідомили, що 17.02.2021 року було прийнято рішення про відмову у виплаті мені страхового відшкодування. Також, Страховою компанією було відмовлено у наданні копії Звіту, посилаючись на те, що він є внутрішнім документом та жодним чином не впливає на результат розгляду страхової справи. Після отримання відповіді Страховика, моїм Представником була направлена претензія до AT «СК «Мега-Гарант», де детально описується, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі ст. 38 КУпАП (через закінчення терміну накладення адміністративного стягнення) не є обставиною, що реабілітує особу та позбавляє Страховика обов`язку здійснити страхове відшкодування. 24.04.2021 року Представником був направлений повторний адвокатський запит. 30.03.2021сроку АТ «СК «Мега-Гарант» надали повторну відмову у виплаті страхового відшкодування. Також, позивачем були направлені скарги до Національного банку України та Моторного (транспортного) страхового бюро України. Від МТСБУ було отримано відповідь, в якій вони повідомили, що до АТ «СК «Мега-Гарант» був направлений запит для з`ясування всіх обставин страхової справи. Більш детальної відповіді по теперішній час отримано не було. За договором обов`язкового страхування № АР/0789305 сума франшизи становить: 2 600, 00 (дві тисячі шістсот) гривень 00 копійок, що, на думку позивача, підлягає безумовній сплаті особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, однак по теперішній час вона не була сплачена. У ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеним вище. У ході судового розгляду представник відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» позовні вимоги не визнала у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, в обгрунтування своїх заперечень проти позову зазначила, що як встановлено матеріалами страхової справи, 20.11.2020 року близько 11 год. 15 хв. у м.Харкові, на \~ \~ \~ \~перехресті вул.Салтівське Шосе, буд. 260 та вул. Медичної відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «НONDA ACCORD», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля "БОГДАН 211120 реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . На момент ДТП автомобіль марки HONDA ACCORD, реєстраційний номер [NUMBER] був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/0789305 від 02.10.2020 р. у АТ СК МЕГА- АРАНТ, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260 00,00 грн., за шкоду, заподіяну майну 130 000,00 гри. та розмір франшизи 0,00 грн. 23 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до АТ «СК «МЕГА- АРАНТ» із Повідомленням про ДТП (вх. № 23-11/1) та із Заявою про виплату страхового відшкодування (вх.№ 23-11/2). За результатами розгляду поданих документів, 25.02.2021 р. АГ «СК «МЕГА - ГАРАНТ» було прийнято рішення про відмову [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку із тим, що за результатами розгляду справи №645/7081/20 Фрунзенським районним судом міста Харкова було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] на підставі спливу тримісячного строку для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тобто вина водія автомобіля марки HONDA ACCORD, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] за результатами розгляду справи №645/7081 /20 Фрунзенським районним судом міста Харкова встановлена не була, то встановлення вини є визначальною підставою для здійснення страхового відшкодування. У ході судового розгляду представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, просила у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. \~Статтею 16\~ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. \~\~\~Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13\~ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. \~Згідно ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. \~\~\~Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. \~\~Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. \~\~Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. \~\~Статтями 78, 81\~ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що 20.11.2020 року близько 11 год. 15 хв. в м. Харків, в районі будинку 260 по Салтівському Шосе на регулюваному перехресті з вул. Медичною, відбулася дорожньо транспортна пригода за участю транспортного засобу «Honda Accord», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Богдан 211120», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 22 лютого 2021 року (справа №645/7081/20, провадження 3/645/121/21) провадження по адміністративній справі у відношенні\~ [PERSON] закрито за збігом строку накладення адміністративного стягнення. Також у зазначеній постанові зазначено, що враховуючи те, що з дня вчинення правопорушення минуло більше ніж три місяці, тому в силу ч. 2\~ст. 38 КУпАП\~адміністративне стягнення відносно [PERSON] не може бути накладено, а адміністративна справа підлягає закриттю, у зв`язку з закриттям провадження, суд позбавлений встановити винність чи не винуватість [PERSON] в скоєнні інкримінованого йому правопорушення. Відповідно до частини 1\~статті 1166 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України)майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга\~статті 1166 ЦК України). Для настання відповідальності, передбаченої зазначеними нормами права необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди, вина. Диспозиція наведеної норми у взаємозв`язку зі\~статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України) покладає на позивача обов`язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Відповідно до частини першої\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з пунктом 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. Відповідно до\~статті 1192 ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. За практикою Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11), яку суди враховують під час розгляду справ, строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності. захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), n. 51. Reports 1996-1V). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень. Отже на думку суду, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд. передбаченого сі. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи, що вина [PERSON] не встановлена, відсутні підстави виникнення обов`язку відшкодувати шкоду в результаті дорожньо транспортної пригоди позивачу по справі. Вирішуючи спір у частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що за змістом статей 23 та 1167\~ЦК України\~право на відшкодування завданої моральної шкоди має особа, права якої порушено. Дана шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки, судом не встановлено, що відповідачем порушені права позивача, суд відмовляє також у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди. Частиною 1 статті 1188 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою: 2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що за наслідками ДТП 20.11.2020 р., що була предметом розгляду у страховій справі, шкоду було спричинено внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки (автомобілів), то встановлення\~вини особи у заподіяній шкоди є визначальним для настання її цивільно-правової відповідальності за таку шкоду. Відповідно до норм КУпАП (з урахуванням спливу строків для притягнення особи до адміністративної відповідальності) суд був позбавлений процесуально можливості досліджувати докази та вирішувати питання про винуватість або невинуватість осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності. За частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, па встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З урахуванням правової позиції Верховного суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відсутнє порушення визначеним відповідачами прав позивача та останній обрав неефективний спосіб захисту прав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed