Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22 жовтня 2021 року о 13 годині 03 хвилини в смт. Квасилів Рівненського району Рівненської області по вул. Дальній водій [PERSON] , керуючи велосипедом, при виїзді на нерегульоване перехрестя, не надав переваги в русі автомобілю «AUDI», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] та який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення із вказаним автомобілем. Внаслідок зіткнення із велосипедом, автомобіль «AUDI» отримав механічні пошкодження. Вказаними діями [PERSON] порушив п. 12.3, п. 16.11 Правил дорожнього руху, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Рівненського районного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 570/4972/21, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачеві була завдана майнова шкода, яка становить 18 142 грн. 07 коп. Позивач також зазначає про завдання йому моральної шкоди, яку визначив у сумі 10\~000 грн. Завдана шкода не відшкодована. За таких обставин позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача майнової та моральної шкоди, та просить задоволити заявлений позов. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати: за проведення експертизи, сплата судового збору. Позивач в судове засідання не з`явився. Подав заяву, згідно якої позов підтримує та просить його задоволити. Справу просить розглядати без його участі. Відповідач втретє в судове засідання не з`явився. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі, відзив на позов до суду не подав. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи\~є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено\~в судовому\~засіданні,22 жовтня 2021 року о 13 годині 03 хвилини в смт. Квасилів Рівненського району Рівненської області по вул. Дальній водій [PERSON] , керуючи велосипедом, при виїзді на нерегульоване перехрестя, не надав переваги в русі автомобілю «AUDI», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] та який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення із вказаним автомобілем. Внаслідок зіткнення з велосипедом автомобіль «AUDI» отримав механічні пошкодження. Вказаними діями [PERSON] порушив п. 12.3, п. 16.11 Правил дорожнього руху, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль «AUDI», належний [PERSON] під керуванням [PERSON] , зазнав технічних пошкоджень, доведена та встановлена, що підтверджується постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2021 року у справі № 570/4972/21, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи № 13/22 від 03.02.2022 року, вартість матеріального збитку спричиненого власнику автомобіля «Audi А6 3.0 TDI Quattro (4F) 4F20YL» реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.10.2021 p., станом на час дорожньо-транспортної пригоди становить 18 142 грн. 07 коп. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 ЦПК України, вина відповідача [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП) та завдані майнової шкоди є доведеною. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Право на відшкодування майнової шкоди серед способів захисту цивільних прав передбачене ст. 22 ЦК України. Так, згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України речовим правом на чуже майно є право володіння. За приписами ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. У відповідності до ч. 2 п. 2.2. Правил Дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами) власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. За нормою ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником транспортного засобу АUDІ А6, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] , яка передав право користування транспортним засобом [PERSON] , що має посвідчення водія [NUMBER] , а тому [PERSON] має право вимагати від відповідача відшкодування завданої матеріальної і моральної шкоди. Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що ДТП відбулось з вини відповідача [PERSON] та встановлено між його діями та наслідками, що настали є безпосередній причинний зв`язок, що встановлено постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 24.11.2021 року, то сума відшкодування має бути стягнута саме з відповідача в розмірі спричиненої позивачу майнової шкоди, визначених висновком експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи в сумі 18 142 грн. 07. коп. Інші докази щодо розміру майнової шкоди не були надані суду, тому суд приймає до уваги суму 18 142 грн. 07. коп. Тому позов в частині відшкодування майнової шкоди підлягає до задоволення. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 10 000 грн., то суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Тобто під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відшкодування шкоди не має бути засобом збагачення, отримання доходу. Моральна шкода виконує компенсаційну функцію відшкодування саме моральних втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди не має бути більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц. Суд вважає, що позов в частині відшкодування (компенсації) моральної шкоди підлягає до часткового задоволення. Так, позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягала у моральних стражданням з приводу пошкодження майна, перенесення стресової ситуації, наявність душевних страждань від дорожньо-транспортної пригоди. Однак суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн. оцінені позивачем суб`єктивно і є завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідним задовольнити їх на суму 5000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому позов про відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення. Позивач також поніс витрати, пов`язані з підготовкою справи до розгляду. Так, були понесені витрати із залучення судового експерта для проведення транспортно-товарознавчої експертизи № 13/22 від 03.02.2022 року, вартість - 3000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, на професійну правничу допомогу. Згідно матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на проведення експертизи позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 13/22 від 03.02.2022 року, з якої вбачається, що за проведення експертизи транспортного засобу [PERSON] (від імені якого діяв позивач) сплачено 3000 грн. А тому стягненню підлягають і витрати, понесені позивачем на оплату експертизи. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Сплата судового збору була проведена позивачем у розмірі 992, 40 грн., і ці судові витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved