Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

06.08.2019 до суду надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 22.03.2010, в якому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 13.06.2019 становить 102\~826,78 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 22.03.2010, згідно якої отримала кредит у розмірі 35 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, вона була повністю проінформована про умови кредитування, що підтверджується підписом у заяві. Проте, відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань по сплаті кредиту та відсотків, що підтверджується розрахунком, у зв`язку із чим станом на 13.06.2019 має заборгованість перед позивачем у розмірі 102\~826,78 грн., яку у добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало АТ КБ «ПриватБанк» звернутися до суду з відповідним позовом. 12.11.2019 заочним рішенням Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, стягнуто з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 102\~826,78 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн. 06.09.2022 на адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] , в особі представника адвоката Біліченка О.О. про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2019 у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2022, [PERSON] поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасовано вищезазначене заочне рішення суду від 12.11.2019, справу призначено до судового розгляду, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. 30.11.2022 року відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила в задоволенні позову відмовити, у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Також зазначила, що не була ознайомлена з умовами та правилами надання позивачем банківських послуг, не підписувала їх та не погоджувалася. Крім того, наголосила, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого їй кредиту у розмірі 35\~000,00 грн. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового засідання був повідомлений завчасно та встановленим законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Заяви про відкладення судового засідання до суду не надходило. [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши думку відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.03.2010 року [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. На підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору та наявності заборгованості по погашенню, позивач надав суду завірену Анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» від 22 березня 2010 року, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, ІПН, адресу реєстрації, однак, тип картки яку виявила бажання оформити [PERSON] за цією анкетою (відсутня позначка клієнта у відповідній графі) та з яким бажаним кредитним лімітом, у Анкеті-заяві не зазначено. При цьому, графа щодо оформлення будь - якої іншої картки, зокрема, платіжної картки кредитка "Універсальна" та графа щодо встановлення кредитного ліміту по платіжній картці кредитка "Універсальна"/Gold у зазначеній Анкеті-заяві не заповнені, відсутнє зазначення номеру картки, яка була випущена банком. Окрім того, дана анкета не містить будь-якої інформації щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами. \~ \~ \~ \~Жодних доказів того, що 22 березня 2010 року відповідачу було видано кредитну картку "Універсальна", із встановленим на ній кредитним лімітом у розмірі 35\~000,00 грн. - матеріали справи не містять. \~ \~ \~ \~Наданий позивачем розрахунок заборгованості неможливо вважати доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки розрахунок сум заборгованості за кредитом та відсотками не є підтвердженням руху коштів на картковому рахунку. Також, на підтвердження позовних вимог Банком надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ "Приватбанк", які не містять підпису Позичальника. Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття, а також підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що під час підписання анкети про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідач [PERSON] була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами, а тому суд не може прийняти їх як належний та допустимий доказ. Разом з цим, надана позивачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» також не може бути підставою для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по процентам, оскільки Кредитний договір, укладений між сторонами, не має присвоєного номеру, хоча у довідці зазначено, що вона відноситься до договору № SAMDN5000032503498, при цьому, зазначена довідка містить підпис особи без ініціалізації: не зазначено прізвище, ім`я та по-батькові підписанта, дата зазначена у довідці про умови кредитування (16.03.2010 року) не відповідає даті укладення кредитного договору, тому її не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22.03.2010, шляхом підписання анкети-заяви. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду від 26.05.2021 по справі № 207/345/20. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження отримання кредитної картки позичальником, що є предметом розгляду даної справи, оскільки в анкеті-заяві не зазначено тип картки. Таким чином, суд приходить до висновку, що із наданої позивачем Анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що відповідач мала намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність у анкеті-заяві зазначення про оформлення [PERSON] саме кредитної картки та визначення розміру кредитного ліміту. Подана Банком на підтвердження позовних вимог Анкета-заява, не підтверджує обставини, викладені Банком у своєму позові, що 22 березня 2010 року відповідачу було видано кредитну картку "Універсальна" зі встановленим на ній кредитним лімітом у розмірі 35\~000,00 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79, ч. 1 ст. 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. 526, 527, 530 ЦК України, банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та відповідно, на умовах встановлених договором. Однак АТ КБ «ПриватБанк», не надано суду належних та допустимих доказів оформлення та укладання між сторонами кредитного договору б/н 22 березня 2010 року, з досягненням сторонами згоди в належній формі з усіх істотних умов, отримання кредитної картки, тощо, які б свідчили про волевиявлення відповідача укласти кредитний договір та отримати відповідно кредитні кошти. Докази, що відповідають вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України, суду не надані. Враховуючи те, що за матеріалами справи неможливо встановити розмір кредитного ліміту встановленого на картку суд позбавлений можливості визначити розмір заборгованості за договором, оскільки його розрахунок виходить безпосередньо з розміру наданого банком кредиту. Таким чином, представлений банком розрахунок заборгованості у розмірі 102\~826,78 грн., суд не може прийняти до уваги. З огляду на викладене та враховуючи те, що надані банком докази не підтверджують надання відповідачу кредиту, оскільки суперечать один одному, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Оскільки позов не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог, суд не вирішує питання щодо пропуску позивачем строків позовної давності. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в повному обсязі, судові витрати по справі не відшкодовуються та покладаються на позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed