Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-05 00:00:00

10 серпня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] (далі - Квартира-1). В обґрунтування позову зазначено, що Квартира-1 не приватизована і не є приватною власністю позивача [PERSON] . Позивач отримала Квартиру-1 на підставі ордеру від заводу «Свема» та вселилася до неї в липні-серпні 1986 року. Ордер був переданий ЖКО для реєстрації за місцем проживання, однак строк зберігання ордерів становить 3 роки, а отже не зберігся. У Квартирі-1 зареєстровані позивач, а також зареєстровані відповідачі: син позивача [PERSON] , колишня невістка позивача [PERSON] та онук позивача [PERSON] . Відповідачі в Квартирі-1 не проживають, не сплачують комунальні послуги, їх речі в Квартирі-1 відсутні. Реєстрація відповідачів створює перешкоди позивачу у реалізації права на отримання субсидії, оскільки виникла заборгованість за комунальні послуги. 23 листопада 2021 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій роз`яснено учасникам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачам роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження від 23 листопада 2021 року разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачам рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень на адресу зареєстрованого місця проживання відповідачів. (а.с. 31-33) Станом на 09 січня 2023 року відзиви на позов та заперечення від відповідача [PERSON] до суду не надійшли. 27 квітня 2022 року від відповідачів [PERSON] та [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій просять позовну заяву [PERSON] задовольнити частково, а саме визнати [PERSON] таким, що втратив право користування Квартирою-1. В задоволенні інших позовних вимог, просить, відмовити повністю. Відповідачі не згодні із вимогою позивача про визнання їх такими, що втратили право користування Квартирою-1. В обґрунтуванням відзиву відповідач [PERSON] , зазначила, що вона та її син [PERSON] постійно проживають в Квартирі-1 з моменту реєстрації, з 2001 та 2002 року. В Квартирі-1 знаходяться їх речі, а також вони проводять поточний ремонт, наприклад - в 2019 році замінили газову колонку. Факт про постійне проживання в Квартирі-1 підтверджується копією Акта від 21.04.2022 про постійне проживання в квартирі [ADDRESS] підписаного сусідами та завіреного директором ТОВ «Шосткажитлосервіс», фотокопіями Квартири-1 з речами, та копією товарного чеку про придбання газової колонки від 23.12.2019. Відповідач [PERSON] у відзиві зазначає, що сусіди Мешкови із квартири [ADDRESS] , які начебто підтверджують факт не проживання її із сином в Квартирі-1, не проживають у своїй квартирі. Крім цього, Акт про не проживання [PERSON] та [PERSON] ніким не завірений та не підписаний. Сама же позивач в Квартирі-1 не проживає протягом багатьох років. Також [PERSON] зазначила, що сплачує повністю всі комунальні послуги в Квартирі-1. Крім того, в квитанціях зазначені покази лічильників про використання ними, [PERSON] та [PERSON] , електроенергії, газу та води. Щодо опалення, показала, що заборгованість в розмірі 25888 грн, виникла також і з вини позивача та з вини відповідача [PERSON] . Оскільки щомісячна сплата за опалення складала в середньому 3000 грн. Згідно із довідкою Міністерства соціальної політики України позивачу з березня 2019 року було призначено субсидію в розмірі 2025,04 грн, яку вона отримувала на пенсійну картку. З огляду на обігову відомість [PERSON] в цей час за опалення не сплачувала, а отже витрачала житлову субсидію на власні потреби. [PERSON] по можливості сплачувала за опалення, а саме за листопад 2018 року, грудень 2018 року, січень 2019 року та лютий 2019 року, до того ж оплатила 7 000 грн за заборгованість за опалення на рахунок відділу ДВС. Більшу суму на той час сплачувати не могла. Комунальних послуг позивач не сплачувала та не додала доказів про сплату таких послуг. В подальшому відповідач буде вирішувати питання про поділ особистих рахунків та сплату комунальних послуг пропорційно. Крім того, спір щодо боргу за комунальні послуги не є підставою визнання їх, [PERSON] та [PERSON] такими особами які втратили право користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] не проживає в Квартирі-1 з 2014 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , вважають, що позивачем не доведений факт не проживання їх в Квартирі-1, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази. (а.с.34, 35) Відповідь на відзив на позовну заяву від позивача до суду не надходила. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із довідки виданої 02 серпня 2021 року ТОВ «Шосткажитлосервіс» за №764, вбачається, що позивач [PERSON] , відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Квартира не приватизована. (а.с. 9) Із судового наказу виданого 18 листопада 2020 року у справі №589/3892/20, вбачається, що стягнуто солідарно із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" суму заборгованості за спожиту тепловау енергію за період з 01.10.2018 по 29.09.2020 в розмірі 25888 грн 92 коп. (а.с. 10) З копії технічного паспорта на квартиру, вбачається, що квартира [ADDRESS] , є квартирою посімейного заселення та складається із трьох кімнат. (а.с.16) Із заочного рішення ухваленого Шосткинським міськрайонним судом Сумської області 30 квітня 2015 року у справі №589/1902/15-ц, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Також цим рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Рішення набрало законної сили 23.06.2015. (а.с.17) Згідно із Актом про проживання осіб від 21 квітня 2022 року завіреного підписом та печаткою директора ТОВ «Шосткажитлосервіс», сусіди [PERSON] та [PERSON] засвідчили своїми підписами, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживають за адресою: [ADDRESS] . (а.с.36) З квитанцій за комунальні послуги про нарахування сплати за комунальні послуги (газ, вода, електроенергія, квартплата, тощо), встановлено, нарахування сплати за комунальні послуги та із дублікатів квитанцій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» встановлено, що [PERSON] сплачувалися кошти за користування цими комунальними послугами (газом, холодною водою, електроенергією, квартплата, тощо) за адресою [ADDRESS] , протягом 2021 року. (а.с. 46-66) Відповідно до свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 10 квітня 1976 року, місце реєстрації - Биринська сільська рада Новгород-Сіверського району Чернігівської області, [PERSON] народилася [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про народження 10 квітня 1976 року зроблено запис №10, її батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . (а.с.67) Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00034236745 сформованого 16 грудня 2021 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб із [PERSON] , актовий запис №6 від 03.09.1994, орган державної реєстрації актів цивільного стану, що склав актовий запис - виконавчий комітет Биринської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області. [PERSON] змінила прізвище після реєстрації шлюбу на [PERSON] . (а.с.68) Відповідно до виписки з історії хвороби №3477/21 складною Державною установою «Інституту серця Міністерства охорони здоров`я України», вбачається що [PERSON] поступила до державної установи 24.05.2021, виписана - 07.06.2021. Крім цього, зазначено, що пацієнтка виписана в гемодинамічному стабільному стані для подальшого лікування та реабілітації в ДЗ «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіохірургічний центр МОЗ України». (а.с. 69) Згідно із виписаного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого №725 виданого Ірпінською філією Державної установи Інституту серця МОЗ України, [PERSON] поступила центр 07.06.2021, виписана - 18.06.2021. (а.с.70) З повідомлення Міністерства соціальної політики України адресованого [PERSON] , вбачається, що останній починаючи з березня 2019 року призначено житлову субсидію грошовими коштами, розмір - 2025 грн 04 коп. Зазначену суму [PERSON] отримає разом із пенсійною виплатою. (а.с.72) Національним транспортним університетом від [PERSON] , 03 вересня 2020 року отримані документи про освіту, що підтверджується розпискою в отриманні документів №ЕП 144024. (а.с.73) З дублікатів квитанцій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №0.0.2436291923.1 від 27.01.2022, №0.0.1998307955.1 від 31.01.2021, вбачається, що за заочне навчання [PERSON] на рахунок Національного транспортного університету сплачені кошти у розмірі 5050 грн 00 коп. (а.с.74) Товарним чеком від 23.12.2019 підтверджується купівля газової колонки, вартістю 2980, гарантія - 1 рік. (а.с.75) Вказана в товарному чеку газова колонка вбачається на фотокопіях, що містяться в матеріалах справи. (а.с. 76, 77) Згідно із ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. У статті 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Стаття 71 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві. Беручи до уваги вищевикладене, а саме те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають у Квартирі-1, їх речі перебувають у цьому житловому приміщенні, вони сплачують комунальні послуги, зберігають житло у належному та придатному для проживання стані, що підтверджується доказами наданими ними до суду, суд дійшов висновку про те, що не має підстав визнавати відповідачів [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - Квартирою-1. Крім того, їх тимчасова відсутність у Квартирі-1 була поважною, як вбачається із наданих документів, а саме [PERSON] доглядала свою матір у післяопераційний період та до операції, її син [PERSON] є студентом, навчається, що вимагає виїзду до іншого міста для складання іспитів, тощо. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 77-80 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як доказ не проживання у спірній Квартирі-1 [PERSON] та [PERSON] позивач до позовної заяви додала Акти від 27 липня 2021 року, які складені та підписані двома особами, що проживають у квартирі [ADDRESS] та є сусідами позивача. Проте вказані акти не можуть бути належними доказами у розумінні ст. 77 ЦПК України, які містять інформацію щодо предмета доказування, оскільки акт про не проживання особи у житловому приміщенні складається і підписується уповноваженим представником житлово-комунального підприємства, управляючої компанії, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, а висновки в ньому робляться після з`ясування таких обставин як наявність у квартирі речей відповідача, причини відсутності відповідача на час перевірки тощо. Акти, надані позивачем до суду на підтвердження наявності обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, складені та підписані сусідами, а не уповноваженим представником житлово-комунального підприємства, в даному випадку ТОВ «Шосткажитлосервіс», а обставини у цих актах вказані також зі слів сусідів без з`ясування обставин щодо наявності у Квартирі-1 речей [PERSON] , [PERSON] , та причин їх не проживання. Дослідивши матеріали справи, відзив на позовну заяву з доданими до нього доказами, суд враховуючи, що саме відповідачами [PERSON] та [PERSON] доведено їх проживання у Квартирі-1 та свою тимчасову відсутність у Квартирі-1, позивач же належних да допустимих доказів про відсутність у Квартирі-1 цих відповідачів без поважних причин, їх речей, не сплату ними коштів за комунальні послуги, не надано, а тому суд вважає, що позивачу слід відмовити в частині її позовних вимог, а саме про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] у визнанні їх такими, що втратили право користування Квартирою-1. Щодо позовних вимог, які стосуються відповідача [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно із ст. 63 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ст. 71,72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк може бути продовжено. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Оскільки до суду будь-яких заперечень, доказів щодо не визнання зазначеного позову відповідачем [PERSON] не надано, враховуючи вищенаведені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовна заява в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає правомірним покласти на відповідача [PERSON] понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 908 грн 00 коп. (квитанція за номером платежу 1016432422 від 02.08.2021) та 1816 грн 00 коп. (квитанція за номером платежу №1022518988 від 05 січня 2023 року). (а.с.1, 2, 86, 87) Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, що становить 33,33 відсотка від позовної вимоги, тому з відповідача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі 908 грн 00 коп., що становить 33,33 відсотка від сплаченого позивачем розміру судового збору - 2724 грн 00 коп.

Outcome: partial