Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] 12.10.2022 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» про порушення прав споживача в якому просив: 1.Визнати, що відповідач не виконав умови Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року: обмежив його прав на здійснення оплати за договором шляхом внесення готівки через касу; своєчасно не повідомив про свою неспроможність продовжувати постачання природного газу, внаслідок чого з`явилось витрачання ним коштів на оплату банківської комісії, а також направлення на рахунок відповідача суми коштів за спожитий у травні 2022 року природний газ, який йому не належав; створив штучні перепони щодо повернення належних йому коштів, що зобов`язує його оформити банківський рахунок та надати копії документів без достатніх правових підстав; 2.Стягнути з відповідача на його користь 381,01 грн, яка складається з: -суми комісійної винагороди Мегабанку з грудня 2020 року по травень 2022 року у розмірі 54,00 грн; -суми надлишкових коштів на його особистому рахунку у відповідача у розмірі 322,01 грн; -суми комісійної винагороди ПриватБанку у розмірі 5,00 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] в позовній заяві зазначив, що він користується послугою відповідача з постачання природного газу на підставі Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2500 (надалі Договір). Відповідач обмежив його право здійснювати оплату за спожитий газ у підходящій для нього формі, зокрема через касу відповідача, у зв`язку із чим з грудня 2020 року по травень 2022 року ним було сплачено банківську комісію за внесення платежів на рахунок відповідача на загальну суму 54,00 грн, які вважає, що відповідач повинен йому відшкодували. 11.07.2022 року він звернувся до відповідача з заявою про повернення належних йому переплачених коштів за спожитий природжений газ, вказавши, що вимоги про надання копій документів та наявності карткового рахунку у банку для повернення коштів не відповідає чинному законодавству, у зв`язку із чим просив повернути належні йому кошти через Укрпошту або через касу відповідача, оскільки він не має рахунку в банку. Листом відповідач від 25.07.2022 року повідомив, щодо наявності на його рахунку переплати у розмірі 322,01 грн та роз`яснив порядок проведення ідентифікації особи на підставі наявних документів, зокрема відповідач вимагав від нього надати копію паспорта, засвідчену в установлено законом порядку. Вказує на те, що відповідач має його персональні дані та місце проживання. Також зазначає, що відповідач не навів правових підстав надання йому копій документів, засвідчених в установленому законом порядку, що призводить до витрачання додаткових коштів на виготовлення їх копій; зобов`язує його відкрити банківський рахунок; порушує його конституційне право на рівність із споживачами, які мають рахунки в банку; не виконав обов`язок за Договором в частині своєчасного інформування споживача щодо неспроможності продовжувати постачання природного газу. Рух справи в суді. Ухвалою від 19.10.2022 року відмовлено у відкритті провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Харківгаз збут» про захист прав споживача в частині позовних вимог про визнання, що відповідач не виконав умови Типового договору постачання природного та обмежив його право на здійснення оплати за Договором шляхом внесення готівки через касу відповідача, оскільки з приводу даної позовної вимоги, є таке, що набрало законної сили рішення про той самий предмет і з тих самих підстав. В іншій частині позовну заяву [PERSON] прийняти до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Харківгаз збут» про захист прав споживача в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Від представника\~ТОВ «ХАРКІВГАЗ\~ЗБУТ» Руденко\~О.В.\~11.01.2023\~року надійшло клопотання в якому просить відкласти судовий розгляд справи на іншу дату, так як з метою надання можливості суду всебічно і повно дослідити всі обставини справи, ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» надіслав лист-запит до НКРЕКП щодо надання роз`яснень процедури повернення побутовому споживачу переплат за спожитий природний газ, яка визначена Пунктом 24 розділу ІІІ «Правил постачання природного газу», затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року№2496, а також лист запит до Оператора ГРМ АТ «Харківгаз» про надання інформації про термін/період заміни ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» на іншого постачальника природного газу для споживача, але на дату розгляду справи НКРЕКП відповіді не надало. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд звертає увагу, що представник відповідача [PERSON] подавала до суду клопотання про відкладення судового засідання 14.11.2022 року, 07.12.2022 року, 26.12.2022 року, 11.01.2023 року з причин введення воєнного стану та неотримання відповідей на листи-запити відповідача. При цьому відповідач своїм право на подання відзиву на позовну заяву в надані строки не скористався, а отже враховуючи вищевикладене, суд не визнає поважними причини неявки відповідача в судове засідання. Оскільки поважність причин неявки відповідача в судове засідання судом не встановлена, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, зважаючи на межі розгляду справи в суді першої інстанції (стаття 210 ЦПК України), суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, при цьому у справі достатньо наявних матеріалів для її розгляду та ухвалення рішення, не відкладаючи розгляду справи. Аргументи сторін в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі на задоволенні позову наполягав, з підстав викладених у позовній заяві. Зокрема вказав, що він вибрав спосіб оплати за спожитий природний газ через касу відповідача, але таким способом він скористатися не зміг, йому прийшлось скористатися послугами банка та оплатити банківську комісію за отримані послуги. Крім того вказував на те, що відповідач в порушення Договору не повідомив його, що він з 01.05.2022 року не є надавачем комунальної послуги з постачання природного газу побутовим споживачам, внаслідок чого ним було сплачено за спожитий газ у травні місяці на рахунок відповідача кошти в сумі 320,00 грн. На даний час на його особистому рахунку знаходяться кошти, які він переплатив за природний газ, але він їх не може повернути, оскільки в нього немає рахунку в будь-якому банку, а відповідач відмовив йому в поверненні коштів через Укрпошту або його касу. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Позиція суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Фактичні обставини, встановлені судом. Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] був споживачем природного газу, вказані послуги надавало йому Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» до 01.05.2022 року на підставі Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500. [PERSON] звертався 11.07.2022 року до відповідача ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» з проханням провести звірку його рахунку з приводу переплати за спожитий природний газ станом на 31.05.2022 року та належні йому кошти повернути через Укрпошту на адресу: [ADDRESS] , або через касу Товариства (а.с. 8). Звернення з такою заявою [PERSON] до відповідача обумовлено тим, що встановлені ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» вимоги щодо надання копій документів для повернення споживачу переплачених коштів за спожитий природний газ, зокрема паспорта, РНОКПП, квитанції про оплату, довідки з реквізитами карткового рахунку не відповідають нормативно-правовим актам України. ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» листом від 25.07.2022 року на вказане вище звернення повідомив [PERSON] , що станом на 25.07.2022 року на рахунку позивача обліковується переплата за природній газ у розмірі 322,01 грн. Відповідно до п. 24 розділу ІІІ Правил постачання природного газу передбачено, що у разі переплати, сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача за його письмову вимогу. Що стосується надання завірених копій документів, а саме паспорта вказали, що це необхідно для посвідчення особи, яка звертається з питання повернення коштів; копія платіжного документа, необхідна для підтвердження переплати, яка виникла внаслідок сплати грошових коштів саме заявником, а не іншою особою. Вказали, що повернення коштів можливе після надання споживачем повного пакету документів. (а.с. 9). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Правовідносини сторін врегульовані ЗУ «Про захист прав споживачів», Законом України «Про ринок природного газу», Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496 «Про затвердження Правил постачання природного газу» та іншими нормативно-правовими актами. Частиною 4 ст. 13 ЗУ «Про ринок природного газу» передбачено, що захист прав споживачів природного газу - фізичних осіб регулюється цим Законом, Законом України "Про захист прав споживачів" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до пунктів 1 та 2 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування. Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Частиною 2 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне здійснення безготівкових розрахунків з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Відповідно до п. 1 та 2 ст. 13 ЗУ "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема укласти договір про постачання природного газу та забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Згідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (частини перша, друга статті 7 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про ринок природного газу» постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Згідно з пунктом 22 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2496 (надалі - Правила) оплата побутовим споживачем за надані послуги з газопостачання може провадитися: за квитанціями абонентської книжки постачальника; за платіжними документами, які виписуються постачальником. Порядок оплати за поставлений газ визначається в заяві-приєднанні. Споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за договором на постачання природного газу через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб. Відповідно до п. 23 розділу ІІІ Правил розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди. Порядок визначення об`єму (обсягу) газу та планові величини середньомісячного споживання (якщо по них будуть здійснюватися розрахунки) визначаються в заяві-приєднанні. Якщо об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу буде визначатись за плановими величинами середньомісячного споживання, постачальник зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу з даними Оператора ГРМ та здійснювати відповідний перерахунок споживачу. За відхилення нарахованих сум за плановими величинами та фактичним споживанням за даними Оператора ГРМ пеня не стягується. Пунктом 24 розділу III Правил визначено, що розрахунковим періодом за договором постачання природного газу побутовим споживачам є календарний місяць, крім випадку зміни постачальника відповідно до розділу V та VІ цих Правил, коли для попереднього постачальника розрахунковий період має визначатися як сума газових діб місяця, що передували даті зміни постачальника, а для нового - як сума газових діб місяця, наступних за датою зміни постачальника. При здійсненні постачання природного газу в рамках базової річної пропозиції оплата рахунка (платіжного документа) постачальника має бути здійснена не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. При здійсненні постачання природного газу в рамках комерційної пропозиції постачальника строк оплати рахунка постачальника визначається комерційною пропозицією постачальника. У разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу протягом п`яти робочих днів після отримання такої вимоги. Судовим розглядом встановлено, що позивач був споживачем природного газу, який постачав відповідач по справа ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» за адресою: вул. Лермонтова, буд. 11, м. Красноград, Харківської області, особовий рахунок [NUMBER] . \~ \~ \~ \~З 01.05.2022 року функції постачальника газу ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» не виконує. Як вказує позивач по справі йому не було відомо про зміну постачальника газу, у зв`язку з чим [PERSON] оплатив у червні 2022 року відповідачеві за спожитий природних газ у травні 2022 року, який не здійснював постачання газу, що підтверджується копією квитанції від 08.06.2022 року (а.с. 15). \~ \~ \~ \~З листа відповідача по справі ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» від 25.07.2022 року вбачається, що станом на 25.07.2022 року на особовому рахунку [PERSON] обліковується переплата у розмірі 322,01 грн. Крім того з даного листа вбачається, що ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» не робив нарахувань [PERSON] за спожитий природний газ у травні 2022 року, останнє нарахування позивачу здійснено за спожитий природний у квітні 2022 року (а.с. 9). Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З урахуванням викладеного вбачається, що ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» з 01.05.2022 року здійснює лише обчислення, тобто математичні розрахунки з наданими числовими значеннями об`єму спожитого газу, а тому сплачені кошти на рахунок відповідача за об`єм, який фактично не поставлений, є такими, що отримані безпідставно. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Стаття 1212 ЦК України визначає загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Частина 1ст. 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 2ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У постанові Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі №367/6344/16ц зазначено наступне: «Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України) . Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок i іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17 зроблено такий висновок: «Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України». Згідно із ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Оцінюючи докази в сукупності та враховуючи те, що по особовому рахунку позивача існує переплата в сумі 322,01 грн та даний факт не був спростований відповідачем, а тому переплачені позивачем кошти в розмірі 322,01 грн слід стягнути з відповідача, оскільки іншим способом позивач їх не може повернути, так як не має банківського рахунку на який відповідач може повернути вказані кошти на підставі п. 24 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, що ставить його у нерівні умови порівняно з іншими споживачами, які мають батьківські рахунки та можуть здійснити повернення переплачених коштів, що є порушенням прав споживача. Що стосується позовних вимог в частині стягнення суми комісійної винагороди Мегабанку з грудня 2020 року по травень 2022 року у розмірі 54,00 грн та суми комісійної винагороди ПриватБанку у розмірі 5,00 грн, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 15 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Отже, при встановленні розміру комісійної винагороди за приймання платежів за послуги, банки керуються Законом України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до положень якого банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Таким чином, [PERSON] , як споживач, є вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що відповідає положенню ч. 2 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів». Маючи інформацію щодо розміру комісійної винагороди [PERSON] самостійно обрав [PERSON] та ПриватБанк для здійснення оплати за спожитий природний газ, погодився із запропонованими умовами та не відмовився від проведення операції з встановленою комісійною винагородою. Інші позовні вимоги в ході розгляду справи також не знайшли свого підтвердження відповідними доказами, зокрема, що відповідач не повідомив споживачів, в тому числі і [PERSON] про зміну постачальника природного газу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» не здійснював позивачу нарахування за спожитий природний газ у травні 2022 року, останнє нарахування здійснене позивачу за спожитий природний газ у квітні 2022 року, а отже також задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновки за результатами розгляду справи. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, враховуючи встановлені судом обставини та з метою уникнення дискримінації, суд вважає даний позов таким, що підлягає частковому задоволенню стягнути з відповідача на користь позивача переплату за спожитий природний газ у розмірі 322 (триста двадцять дві) грн 01 коп., а в іншій частині позовних вимог відмовити. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вище викладене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог немайнового характеру в розмірі 992,40 грн (ставка судового збору на дату подання позовної заяви до суду).

Outcome: partial