Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] ; визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом з ним. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.10.2022 заявлені [PERSON] вимоги роз`єднано; виділено в окреме провадження позовні вимоги про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої доньки разом з ним [PERSON] посилається на те, що з 04.07.2014 він з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] , 2014 р.н. Сімейне життя сторін не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу. Донька постійно проживає з позивачем, який створює належні умови для виховання та розвитку дитини, у звичному для неї та сприятливому оточенні, вважає, що проживання дитини разом з ним буде більш доцільним та найбільш відповідатиме інтересам дитини, сприятиме її нормальному, гармонійному розвитку, у зв`язку з чим просив задовольнити позов. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.09.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, - Службу у справах дітей Єланецької райдержадміністрації; зобов`язано Службу у справах дітей Єланецької райдержадміністрації надати письмовий висновок щодо розв`язання даного спору на підставі одержаних відомостей згідно пункту п`ятого статті 19 Сімейного кодексу України. 19.12.2022 від органу опіки та піклування Єланецької селищної ради до суду надійшов висновок про визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 20.12.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, належним чином повідомлені про розгляд справи. 20.12.2022 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, згідно якої відповідач не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову про визначення місця проживання доньки [PERSON] разом із батьком, оскільки її будинок зруйновано внаслідок ракетного обстрілу. Також зазначала, що не має можливості приймати участь в судових засіданнях. Представник третьої особи Служби у справах дітей Єланецької райдержадміністрації в судове засідання не з`явився, повідомився судом про розгляд справи належним чином. Від Служби у справах дітей Єланецької селищної ради 06.12.2022 та 12.01.2023 надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.07.2014. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.11.2022 по справі № 489/2994/22, яке набрало законної сили 21.12.2022, шлюб між сторонами було розірвано. Від спільного проживання [PERSON] та [PERSON] мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 21). Згідно Довідки Центру надання адміністративних послуг у Єланецькій селищній раді від 30.08.2022 № 210/03-12 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). Відповідно до Акту обстеження фактичного місця проживання від 01.09.2022, складеного комісією в складі головного спеціаліста відділу соціального захисту населення Єланецької селищної ради Мітли Н.А., завідувача відділення соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді КЗ «Центр надання соціальних послуг Єланецької селищної ради» Добровольської Н.М. встановлено, що [PERSON] та його донька [PERSON] , [INFO] , фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , з березня 2022 року (а.с. 9). Відповідно до Довідки УСЗН Вознесенської РДА [PERSON] був зареєстрованим як безробітний в Єланецькій районній філії Миколаївського ОЦЗ з 13.07.2021, дата припинення реєстрації - 03.03.2022. Дохід за період з 13.07.2021 по 03.03.2022 склав 27 669,90 грн. (а.с. 10). У відповідності до Витягу з Протоколу № 6 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Єланецькій селищній раді № 3 від 25.11.2022 встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та є батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно Акта обстеження житлово-побутових умов [PERSON] проживає в будинку разом з донькою [PERSON] та своїми батьками. Будинок складається з 3 житлових кімнат, опалення газове та пічне (дровами забезпечені), кімнати умебльовані, в наявності побутова техніка, в будинку чисто та тепло, дитина має одяг та взуття відповідно до віку та сезону у задовільному стані. Місце навчання відповідно об лаштоване. Продуктами харчування сім`я забезпечена. Для виховання, розвитку та проживання малолітньої доньки створені всі необхідні умови. [PERSON] на даний час офіційно не працевлаштований, але має тимчасові заробітки. Також сім`я тримає в підсобному господарстві птицю, обробляє присадибну ділянку. Згідно характеристики Миколаївської ЗОШ І-ІІІ ступеня № 56 [PERSON] навчається в даному закладі другий рік. До школи [PERSON] завжди приводив та забирав тато, цікавиться її шкільним життям, спілкувався з вчителями. Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов Служби у справах дітей Інгульського району Миколаївської міської ради від 30.09.2022 в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , в якому проживає мати дитини - [PERSON] , умови для проживання відсутні. В будинку є тільки стіни та дах. [PERSON] тимчасово проживає у подруги, але провести обстеження умов проживання в тимчасовому житлі категорично відмовляється. Відповідно до Довідки ФОП [PERSON] [PERSON] працює на посаді прибиральниці, але з 01.03.2022 не отримує дохід, оскільки з даного часу знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати на період військового стану. Члени комісії одноголосно вирішили визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , 2014 р.н., разом із батьком [PERSON] (а.с. 53-54). Згідно Висновку Органу опіки та піклування Єланецької селищної ради від 25.11.2022 орган опіки і піклування вирішив визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] (а.с. 55). Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК місцем проживання фізичної особи у віці до десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частин 1, 2 статті 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку (постанова Верховного Суду (КЦС) від 14.02.2019 в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18). Дитина не може бути передана для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, параграф 76). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, параграф 54). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до вимог статті 19 СК при розгляді спорів, зокрема, щодо визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з наданого Висновку Органу опіки та піклування Єланецької селищної ради від 25.11.2022, орган опіки і піклування вирішив визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. Частиною 1 статті 6 та статтею 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011 (остаточне 13.04.2011) за заявою №28924/04 у параграфі 50 зазначено, що «…суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II). За таких обставин суд вважає за можливе погодитись з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим, не суперечить інтересам дитини та не порушує права відповідача на участь у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Судом встановлено, що за місцем свого проживання [PERSON] створив доньці всі належні умови для повноцінного розвитку та виховання, дитина відчуває постійну турботу та любов, навчається, має друзів, звикле для неї оточення. Проживання у звичній для себе обстановці створює відчуття захищеності та сприяє стабільності психічного та емоційного стану дитини; дитина тривалий час проживає разом з батьком. Враховуючи всі зазначені обставини, сталі сімейні та соціальні зв`язки, які склались у дитини за місцем проживання з батьком, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини, а також належне та відповідальне ставлення [PERSON] до виконання батьківських обов`язків, суд вважає, що визначення на теперішній час місця проживання малолітньої [PERSON] з батьком максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку у звичному для неї середовищі. При цьому, суд також враховує, що від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, згідно якої вона не заперечував проти визначення місця проживання її доньки разом з батьком [PERSON] (а.с. 59, зворот). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. При вирішенні питання про розподіл витрат судових витрат, суд виходить з наступного. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.

Outcome: approved