Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей , який мотивує тим, що 12.08.2011 року між нею та відповідачем укладено шлюб. У шлюбі у них народилися діти - син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що з моменту укладення шлюбу подружжя жило звичайним життям і виховувало спільних дітей. Проте, проживши понад дев`ять років стосунки між ними почали погіршуватися через агресивну поведінку відповідача до дружини, яка проявлялася у вигляді постійних сварок, образ, цькувань та принижень. Такі дії відповідача [PERSON] можуть вплинути на загальний психоемоційний стан дітей, які є свідками цього. Окрім цього, відповідач [PERSON] постійно вдається до газлайтингу. З березня 2022 року позивач прийняла категоричне рішення про припинення спільного проживання з відповідачем [PERSON] , як подружжя, у зв`язку з чим просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та не надавати подружжю строк для примирення, оскільки не бажає проживати разом з відповідачем однією сім`єю.. Вказує також у позові, що окрім того, враховуючи, що спільні їх діти є малолітніми, постійно проживають з нею, як матір`ю, яка піклується про них, на даний час займається їх вихованням та розвитком, позивач просить суд визначити місце проживання дітей разом з нею . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.11.2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.12.2022 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 17.01.2023 року від відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] , через канцелярію суду надійшла заява про надання строку на примирення та укладення мирової угоди між сторонами. У поданій заяві [PERSON] зазначає, що з 29 квітня 2022 року проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] та безпосередньо беру участь в бойових діях в Донецькій та Луганській областях. Через початок військової агресії, перевіз свою дружину та дітей із м. Києва (де вони проживали) до Закарпатської області (до батьків дружини), після чого, відразу був мобілізований. Приїхавши у відпустку дізнався, що дружина подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, хоча документів йому не приходило. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Овсепян К.А. підтримали позовні вимоги, просили шлюб розірвати та визначити місце проживання дітей разом з матір`ю. [PERSON] . Позивач [PERSON] зазначила, що наполягає на розірванні шлюбу та не має наміру йти на примирення з відповідачем, оскільки, [PERSON] неодоразово приходив в нетверезому стані до неї за місцем її проживання разом з дітьми, до її батьків за адресою: [ADDRESS] та погрожував їй та її батькам фізичною розправою, виражався нецензурною лайкою в їх адресу. На даний час, вона побоюється відповідача [PERSON] , оскільки такий веде себе дуже агресивно по відношенню до неї та дітей, при зустрічі погрожував їй та демонстрував неодноразов зброю, яка була при ньому , а тому, вона категорично не бажає примирятись з відповідачем та просить в жодному випадку не надавати строк на примирення, оскільки таке є неможливим і це може призвести до негативних наслідків та суперечить її інтересам та інтересам дітей, які і є малолітніми. Стверджує, що відповідач [PERSON] жодним чином їй з дітьми на даний час не допомагає, він постійно перебуває у від`їздах за межами Закарпатської області і належної участі у вихованні їх дітей жодним чином не бере. В засіданні позивач пояснила, що вона погоджувала з відповідачем перевезення дітей в безпечне місце з м. Києва, де наразі є випадки загрози життю її та її дітей, у зв`язку з воєнним станом в країні та діти на даний час проживають у хороших умовах разом з нею у її бтьків у будинку за адресою [ADDRESS] , де відвідують школу та відчувають себе як вдома. Зазначила, що представник служби у справах дітей неодноразово приходила та здійснювала перевірку умов проживання дітей у будинку за адресою [ADDRESS] та надали відповідний висновок [PERSON] в судовому засіданні звернула увагу суду на те, що відповідач не заперечував щодо проживання дітей з своєю мамою, тобто з нею, оскільки, він сам вказує на те, що він є військовозобов`язаним та постійно перебуває у відрядженнях в зоні бойових дій , а діти потребують постійного догляду матері. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що щодо розірвання шлюбу він не заперечує , однак, зовсім з інших підстав та вважає , що належою причиною розірвання їх шлюбу є низька соціальна відповідальність дружини . Повідомив суду, що він працює у прикордонні службі в м. Києві та у зв`язку з початком військової агресії російської федерації проти України, був мобілізований та бере участь у бойових діях в Донецькій та Луганській областях. Пояснив, що доводи позивача про те, що він не піклується про дітей, є неправдивими, оскільки, він завжди допомагає своїй дружині та дітям. [PERSON] зазначив, що він тривалий час перебував також на лікуванні, однак, після того, як його буде комісовано він хоче щоб діти були разом з ним і тому заперечує щодо визначення місця проживання дітей разом з позивачкою. Представник третьої особи Служби у справах дітей Холмківської сільської ради Ужгородського району Повханич Г.І. у судовому засіданні просила взяти до уваги долучений до матеріалів справи висновок про визначення місця проживання дітей від 01.12.2022 року № 1348/02-23. При цьому зазначила, що у процесі проведеної нею перевірки було встановлено, що [PERSON] за місцем проживання разом зі своїми батьками характеризується позитивно, з боку сусідів та односельчан скарг та заяв в сільську раду не поступало, позивач працює в ТОВ «БЕСТ БАР» на посаді комерційного директора, має за місцем роботи дохід за період з 01.04.2022 р. по 30.09.2022р. , який склав 32 500,00 грн. Неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , проживають разом з свою матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та навчаються у школі № [NUMBER] у м. Ужгороді. Зазначила, що житлово-побутові умови гр. [PERSON] відмінні, діти мають кожний окрему свою кімнату з усіма зручностями та усім необхідним для їх навчання та розвитку, мати [PERSON] їх забезпечує та дбає про іх розвиток.. Зазначила також, що з відповідачем спілкувалась та такий повідомляв їй , що він з 29 квітня 2022 року проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] та безпосередньо брав участь в бойових діях в Донецькій та Луганській областях. перебуває постійно у відрядженнях в зоні бойових дій, де в жодному випадку не можуть перебува з ним його діти. Відтак, враховуючи інтереси дітей, у зв`язку з тим, що наразі в Україні оголошено воєнний стан та Закарпатська область є порівняно з м. Києвом, де проживали діти до цього часу, безпечнішим місцем, вважає за доцільне визначити місце проживання дітей разом з їх матір`ю [PERSON] за адресою проживання [ADDRESS] . Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала через канцелярію суду заяву, в якій зазначає про те, що з метою\~надання кваліфікованої\~правової допомоги\~ [PERSON] , надати можливість ознайомитися з матеріалами справи, однак, у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання через зайнятість в іншому судовому процесі, просить відкласти розгляд справи на іншу календарну дату. Заслухавши думки [PERSON] , її представника [PERSON] , представника третьої особи [PERSON] , які заперечили щодо відкладення розгляду справи , думку [PERSON] щодо поданого клопотання його представника -Кузьма К. про відкладення розгляду справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. 16.11.2022 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 22.12.2022 року. 22.12.2022 року у судове засідання з`явилися сторони по справі, однак, відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявив клопотання про відкладення розгляду справи на іншу календарну дату та просив надати можливість йому ознайомитися з матеріалами справи, мати захисника. У звязку з заявленим клопотанням відповідача [PERSON] , судом було відкладено судове засідання на 27.12.2022 року на 16год.30хв.. У судове засідання, яке було призначене на 16 год. 30 хв. 27.12.2022 року, відповідач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчить надана ним розписка, відзиву до суду не подав, про причини неявки суд не повідомляв. 27.12.2022 року судом прийнято рішення про закриття підготовчого провадження та призначено справу до розгляду по суті, за відсутності відповідача , оскільки такий не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки. 16.01.2023 року у судовому засіданні судом було задоволено заявлене повторно клопотання відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи на іншу календарну дату, у звязку з залученням захисника та узгоджено чергову дату судового засідання на 13 год. 30 хв. 17.01.2023 року, оскільки, такий повідомив, що цього часу йому буде достатньо для забезпечення явки свого представника у судове засідання. Так, судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та адвокатом Кузьмою О.І. 16.01.2023 року було укладено договір № 03 про надання правничої допомоги у даній справі. Натомість 17.01.2023 року у судове засідання представник відповідача адвокат Кузьма О.І. не з`явилася, при цьому, подала заяву про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі і необхідністю ознайомитися з матеріалами справи. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії», на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення слухання. Так , п.3 ч.3 ст.223 ЦПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлні про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника також у разі неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа , яку він представляє або інший представник. З урахуванням наведеного , суд прийшов до висновку, що відповідачеві [PERSON] було надано достатньо часу для забезпечення належного правового захисту його прав та інтересів, судові засідання неодноразово були відкладені за клопотанням відповідача та такому було надано час для надання відзиву , укладення договору із адвокатом. У звязку з наведеним вище, суд, враховуючи розумні строки розгляду справи, а також беручи до уваги, позицію відповідача щодо предмету позовної заяви , який не заперечує проти розірвання шлюбу, вважає можливим розглянути справу за відсутності представника [PERSON] за участі відповідача [PERSON] .. Крім того, суд звертає увагу, що договір про надання правничої допомоги між [PERSON] та адвокатом Кузьмою К. був укладений 16.01.2023 року, а отже, остання не була позбавлена можливості ознайомитися з матеріалами справи до початку судового засідання 17.01.2023 року. Саме по собі клопотання про ознайомлення зі справою не може бути підставою для відкладення розгляду справи. Тому судом не можуть бути визнані поважними причини неявки представника відповідача в судове засідання, призначене на 17.01.2023 року. Відповідно до п. 1 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Заслухавши вступне слово позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , представника третьої особи служби у справах дітей Холмківської сільської ради Повханич Г.І., пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 12 серпня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Оболонському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1142, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане повторно 10 вересня 2020 року. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції та [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, відповідно. Батьківські обов`язки відносно дітей складають окремий обсяг прав та обов`язків кожного з подружжя та не стосуються перебування/не перебування батьків дитини у шлюбі. Як встановлено в судовому засіданні, шлюбні відносини між сторонами [PERSON] та [PERSON] припинені, оскільки, як підтвердили позивач та відповідач в судовому засіданні, сторони разом не проживають тривалий час, спільного побуту не ведуть, примиритись позивач не бажає, а відповідач щодо розірвання шлюбу в судовому засіданні не заперечив. . Згідно зі\~ст. 111 СК України суд\~вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Зважаючи на те, що позивачка [PERSON] не має наміру на збереження шлюбу, наполягає на розлученні, зазначає, що відповідач [PERSON] принижує її , нецензурно висловлюється в її адресу та неодноразово погрожував їй та її близьким, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, суд дійшов до переконання, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Судом також приймається до уваги те, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав на те, що він щодо розірвання шлюбу не заперечує , однак, зовсім з інших підстав, ніж ті, які зазначила позивач, оскільки вважає, що належною причиною розірвання їх шлюбу є низька соціальна відповідальність його дружини [PERSON] .. Так, тлумачення вказаних вище норми \~статті 111 СК України\~свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише, за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Так, представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано заяву, згідно якої така просить суд надати час на примирення подружжя. Стаття 111 СК України\~регламентує право суду вжити заходів щодо примирення подружжя. При цьому, як встановлено судом у судовому засіданні, позивачка [PERSON] , висловлюючи свою позицію щодо підтримання позовних вимог, категорично заперечувала проти примирення з відповідачем, чи надання їм будь якого строку на примирення, оскільки, на час перебування справи в суді обставини, які викладені нею в позовній заяві, не змінилися, а тільки погіршилися , так як відповідач погрожує їй, висловлюється щодо неї нецензурною лайкою, не проявляє до неї та до її особистого життя жодної поваги. Наведені в судовому зсіданні позивачкою [PERSON] та її представником [PERSON] аргументи стороною відповідача не спростовані, а навпаки, відповідачем [PERSON] заявлено про те, що він не заперечує щодо розірвання шлюбу у зв`язку з низькою соціальною відповідальністю дружини. Аналізуючи наведене в судовому засіданні, суд дійшов висновку щодо відмови взадоволенні клопотання представника відповідача про надання строку на примирення подружжю, оскільки примирення само собою обумовлює спільне бажання подружжя зберегти сім`ю та розцінює таке клопотання представника відповідача , що спрямоване на затягування розгляду справи. Як встановлено судом, на час розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в суді такої обопільної згоди подружжям не досягнуто. Відмовляючи в клопотанні відповідача та його представника стосовно вжиття заходів щодо примирення подружжя відповідно до\~ст. 111 СК України, суд виходив з наступного. Згідно з ч. 7\~ст. 240 ЦПК України\~у справі про розірвання шлюбу, суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Тобто, надання можливості примирення є правом, а не обов`язком. Судом встановлено, що сторонами [PERSON] та [PERSON] не досягнуто згоди на примирення, а відповідач [PERSON] в судовому зсіданні не заперечив щодо розірвання шлюбу. . Фактичні обставини даної справи дозволяють суду прийти до висновку, що строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до вимог\~ст.112 Сімейного кодексу України, \~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 3\~ст.105 Сімейного Кодексу України\~, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач [PERSON] не заперечує щодо розірвання шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що позивач [PERSON] категорично наполягає на розірванні шлюбу, вказавши, що примирення неможливе, шлюб розпався остаточно, а також суд враховує те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Крім того, суд бере до уваги і ту обставину, що відповідач у судовому засіданні фактично не заперечував проти розірвання шлюбу. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх малолітніх дітей, суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Згідно ч. 2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст.115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо визначення місця проживання дітей суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого з батьків надати можливість для такого спілкування. Як роз`яснено у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що після того, як сторони почали проживати окремо, малолітні діти: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] залишились проживати та на даний час проживають з матір`ю [PERSON] , яка здійснює опіку над дітьми, доглядає їх, та піклується про їх здоров`я. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про те, що на даний час визначити місце проживання дітей необхідно, виходячи з їх віку, фактичного місця знаходження на час розгляду справи та потреб у повсякденному житті. Зокрема, суд враховує те, що діти постійно проживають з матір`ю [PERSON] , яка має можливість забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дітей, що підтверджується висновком служби у справах дітей Холмківської сільської ради, довідками №№ 2104-7000454668, 2104-7000620100, 2104-7000455728 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, довідкою № 2813 від 27.10.2022 року виданою виконкомом Холмківської сільської ради про склад сім`ї позивачки [PERSON] , а також довідкою № 20/10-2022 від 20.10.2022 року про дохід [PERSON] виданою за місцем роботи в ТОВ «БЕСТ БАР». Крім того, відповідно до вимог Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації. Однак, даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дітей з матір`ю, [PERSON] не позбавляє права відповідача [PERSON] відвідувати дітей, спілкуватися з ними, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дітьми за місцем проживання позивача [PERSON] . Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Зважаючи на вищенаведене, а також з огляду на вік дітей, їх потреби та інтереси, суд приходить до висновку, що малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] слід залишити проживати з матір`ю [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений останньою при поданні позову до суду в розмірі 1984,80 грн.

Outcome: approved