Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав. В позові посилається на те, що 19 травня 2012 року виконкомом Товтрівської сільської ради, Заставнівського району, Чернівецької області було зареєстровано шлюб між ним та [PERSON] . Спільне життя у них не склалося, у зв`язку з чим рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15 травня 2018 року шлюб розірвано. Від спільного подружнього життя у сторін народились доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишилась жити із [PERSON] . На момент звернення до суду старша донька [PERSON] проживає та навчається у м. Відень (Австрія), а молодша - [PERSON] проживає із позивачем. З моменту розірвання шлюбу, відповідачка не цікавилася життям доньки, не проявляла бажання зустрічатися, виховувати та піклуватися про неї, не виявляє жодної заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами в школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує харчуванням, лікуванням , тощо. [PERSON] , покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Крім того періодично чинить психологічний тиск на доньку, агресивно поводить себе з нею, а також неодноразово застосовувала фізичне насильство, що підтверджується характеристикою класного керівника дівчинки. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються Позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку матері. Дитина проживає разом з ним та знаходиться на його повному утриманні. Позивач у повному обсязі створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольняє гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Саме він забезпечив для доньки [PERSON] належний рівень навчання в Чернівецькому ліцеї №8 ім. Т.Г. Шевченка Чернівецької міської ради, що підтверджується характеристикою від 02 листопада 2022 року, з якої вбачається, що дитина охайна, відвідувала заклад регулярно , є вихованою, здібною та активною ученицею. У зв`язку з вище викладеним, а також із систематичним невиконанням батьківських обов`язків, сторони нотаріально зафіксували факт самостійного виховання [PERSON] їхньої неповнолітньої дочки [PERSON] . З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач просить вирішити питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Шевченківського районного суду від 04 січня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі із призначенням справи до підготовчого судового засідання. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні позову. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, не заперечувала у позбавленні її батьківських прав. Вказувала, що у неї нема можливості дбати про доньку [PERSON] , оскільки вона зустріла чоловіка , з яким планує влаштувати своє особисте життя. Просила ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Неповнолітня [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що хотіла б проживати і надалі із батьком, оскільки він добре піклується про неї, дбає про її матеріальне забезпечення, допомагає та в усьому підтримує, хвилюється про її успіхи. Не заперечує щодо позбавлення батьківських прав її матері, оскільки матір не виявляла ніколи до неї материнської любові, не дбає про неї та нею взагалі не цікавиться. Представники служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явилися, надіслали на адресу суду витяг із рішення про надання висновку щодо позбавлення батьківських прав та висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенні до її неповнолітньої доньки [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення сторін та їх неповнолітньої доньки, дослідивши матеріали справи, надані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ( а.с.11). Згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15 травня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 9-10) Із довідки про місце реєстрації та проживання, виданої Товтрівською сільською радою, Заставнівського району, Чернівецької області № 554 від 15.07.2020 року встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . (а.с.13) Із характеристики № 05-02/362 від 02.11.2022 року наданої Чернівецьким ліцеєм №8 ім. Т.Г. Шевченка Чернівецької міської ради вбачається, що [PERSON] здібна та активна учениця, уроки відвідує регулярно, також вказано, що саме батько займається вихованням доньки, проявляє інтерес до навчання, цікавиться успіхами у навчанні та шкільним життям дитини, відвідує батьківські збори та підтримує зв`язок адміністрацією школи, піклується про дитину. В свою чергу мати [PERSON] не цікавиться успіхами та навчанням дитини, байдуже ставиться до інтересів доньки., матеріальним забезпеченням не займається. (а.с. 16) Встановлено, що сторони уклали договір щодо визначення місця проживання дитини та участь у вихованні та утриманні дитини, і за згодою дитини визначили з ким з батьків донька [PERSON] буде надалі проживати. Згідно даного договору [PERSON] , [INFO] , постійно буде проживати разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за місцем реєстрації та фактичного проживання батька, який зобов`язується самостійно створити для дитини всі належні умови для проживання, виховання, утримання та розвитку, що підтверджується копією договору серії НСВ №597221 від 26.08.2022 року. (а.с.20-21) Також судом встановлено, ще неповнолітня [PERSON] , нотаріально засвідчила своє бажання проживати із батьком [PERSON] що підтверджується копією заяви від 11 жовтня 2022 року ,посвідченої приватним нотаріусом Бурдейним Ю.І. серії НСВ №833231 (а.с.22). Крім того встановлено, що відповідачка [PERSON] нотаріально посвідчила згоду та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] , що підтверджується копією заяви від 08 листопада 2022 року посвідченої приватним нотаріусом Макеєвою Н.В.(а.с.23) Як вбачається з витягу із рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22.11.2022 року №695/37, виконавчим комітетом надано суду висновки про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22.11.2022 року № 695/37 з метою соціального захисту інтересів неповнолітньої, виконавчий комітет Чернівецької міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] , [INFO] . Із медичних довідок від 10.11.2022 року № 491319 та № 043957 встановлено, що у [PERSON] захворювань, що перешкоджають йому виконувати батьківські обов`язки не виявлено (а.с. 25-26) Згідно з статтею 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Положеннями статті 48 та 51 Конституції України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до частини першої статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки [PERSON] , не створює належні умови для її проживання, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє. Таким чином, викладені обставини дають обґрунтовані підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] , [INFO] . З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved