Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

07.02.2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів та розірвання договору до [PERSON] 06.06.2022 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г., після усунення недоліків, постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачкою зазначено, що з 29.10.2005 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2010 року розірвано. Від шлюбу, сторони у справі мають дочку [PERSON] , [INFO] . 06.11.2010 року між нею та [PERSON] було укладено договір про сплату батьком аліментів та участь батьків у забезпеченні умов життя дитини, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Піскуном С.О., зареєстрований в реєстрі за № 98. Пунктами 2, 3, 5, 12 зазначеного вище договору, визначено, що сторони дійшли згоди щодо визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, а саме 1 800, 00 грн. щомісяця протягом терміну дії цього договору; батько зобов`язується сплачувати вищевказану суму аліментів не пізніше десятого числа кожного місяця. Аліменти будуть сплачуватися батьком грошовим переказом на ім`я матері. У разі несплати або несвоєчасної сплати аліментів нараховується пеня згідно чинного законодавства; батько один раз на рік забезпечує повну або часткову оплату відпочинку (оздоровлення) доньки за умови надання матір`ю підтверджуючих документів, при цьому ця сума не зараховується як сплата аліментів. Також сторони домовилися, що ця сума не повинна перевищувати 1 300, 00 грн. на рік; цей договір набуває чинності з дня його нотаріального посвідчення та діє протягом одного року. У разі відсутності заперечень з боку жодної із сторін, строк дії договору автоматично продовжується на наступний рік. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначила, що відповідач не сплачує аліменти на дитину протягом п`яти років. Останній раз переказ аліментів був на початку 2015 року і з того часу по 2020 рік, [PERSON] не переказував коштів на її ім`я в рахунок сплати аліментів. За цей проміжок часу відповідач надав їй лише 5 000, 00 грн., а також 5 000, 00 грн. на відпочинок дитини за цей же період. Відповідач порушує умови договору, зазначені порушення є істотними, а тому просила суд розірвати зазначений вище договір та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі частик від всіх видів його заробітку (доходів), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також покласти на відповідача судові витрати. 30.08.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач [PERSON] заперечував проти заявлених вимог, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. У судовому засіданні 24.01.2023 року сторони відсутні. Позивачка [PERSON] просила завершувати розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] подав заяву про завершення розгляду справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні заявлених до нього вимог у повному обсязі. Дослідивши подані сторонами заяви по суті справи та докази на їх підтвердження, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 29.10.2005 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2010 року розірвано (а.с. 18, 19-21). Від шлюбу, сторони у справі мають дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 22). 06.11.2010 року між нею та [PERSON] було укладено договір про сплату батьком аліментів та участь батьків у забезпеченні умов життя дитини, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Піскуном С.О., зареєстрований в реєстрі за № 98 (а.с. 24-25). Пунктами 2, 3, 5, 12 зазначеного вище договору, визначено, що сторони дійшли згоди щодо визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, а саме 1 800, 00 грн. щомісяця протягом терміну дії цього договору; батько зобов`язується сплачувати вищевказану суму аліментів не пізніше десятого числа кожного місяця. Аліменти будуть сплачуватися батьком грошовим переказом на ім`я матері. У разі несплати або несвоєчасної сплати аліментів нараховується пеня згідно чинного законодавства; батько один раз на рік забезпечує повну або часткову оплату відпочинку (оздоровлення) доньки за умови надання матір`ю підтверджуючих документів, при цьому ця сума не зараховується як сплата аліментів. Також сторони домовилися, що ця сума не повинна перевищувати 1 300, 00 грн. на рік; цей договір набуває чинності з дня його нотаріального посвідчення та діє протягом одного року. У разі відсутності заперечень з боку жодної із сторін, строк дії договору автоматично продовжується на наступний рік. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначила, що відповідач істотно порушив умови укладено договору про сплату батьком аліментів та участь батьків у забезпеченні умов життя дитини, оскільки не сплачує аліменти на дитину протягом п`яти років. Останній раз переказ аліментів був на початку 2015 року і з того часу по 2020 рік, [PERSON] не переказував коштів на її ім`я в рахунок сплати аліментів. За цей проміжок часу відповідач надав їй лише 5 000, 00 грн., а також 5 000, 00 грн. на відпочинок дитини за цей же період. Зазначене, на думку, позивачки є підставою для розірвання зазначеного вище договору та стягнення з [PERSON] на її користь у судовому порядку аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі частик від всіх видів його заробітку (доходів), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 2 ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтями 180, 181, 182, 183 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; при визначенні розміру аліментів суд враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом . Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Наразі судом встановлено, що дочка сторін у справі проживає з матір`ю, остання виконує свої обов`язки щодо її виховання, розвитку та матеріального забезпечення. Батько дитини визначеної договором про сплату батьком аліментів та участь батьків у забезпеченні умов життя дитини суми аліментів у спосіб, встановлений договором не сплачував останні п`ять років. Крім того, відповідачем не у повному обсязі надано кошти, що передбачені договором окремо від аліментів на відпочинок дитини. Надані відповідачем суду квитанції про сплату аліментів, не беруться до уваги, оскільки позивачка зазначила період порушення умов договору з 2015 року по 2020 рік, а додані квитанції датовані 2021, 2022 роками. За правилами ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Договір про розірвання якого заявляє вимогу позивачка спрямований на забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, а саме сплату аліментів батьком та витрат на оздоровлення з метою матеріального забезпечення дитини. Несплата аліментів або сплата не у повному розмірі протягом тривалого часу, а саме у п`ять років є істотним порушенням відповідачем умов договору, а тому зазначений договір підлягає розірванню судом. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а [PERSON] є її батьком та на нього покладено однаковий з [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач має сплачувати аліменти на дитину в розмірі, що складає одну четверту заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на викладене вище, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та розірвання договору, підлягають задоволенню судом. За правилами ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, відповідач [PERSON] має сплатити на користь позивачка 992, 40 грн. за понесені витрати по сплаті судового збору за заявлену вимогу про розірвання договору та на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за вимогу про стягнення аліментів у розмірі 992, 40 грн. [PERSON] також просила стягнути з [PERSON] , на її користь судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн. на підтвердження чого подала до суду договір № 21122127 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 21.12.2021 року, документи, що підтверджують сплату зазначених послуг у розмірі 2 000, 00 грн. та 3 000, 00 грн., акт приймання-передачі наданих послуг № 21122127 до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг № 21122127 від 08.01.2022 року. За правилами ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави ; за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат ; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи ; у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами ; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання від відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду не надходило, а тому суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved