Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (надалі - Товариство) звернулося до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Відділ державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про зняття арешту з майна, а саме: двокімнатної квартири, загальною площею 59,6 кв.м, житловою площею 27,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (надалі - Квартира), накладеного постановою №55287193 від 15.12.2007 та зареєстрованого за №23949277 (спеціальний розділ) від 15.12.2007. \~ \~ \~ \~ \~Позовні вимоги\~обґрунтовуються доводами\~про те,\~що 19.10.2021\~право власності\~на Квартиру\~було зареєстровано\~за позивачем. Наявність арешту, накладеного на Квартиру, порушує право позивача на розпорядження своїм майном. У встановлений ухвалою суду від 14 липня 2022 року строк, відповідач відзив на позовну заяву не подав. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. Згідно з правовими положеннями ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позивачу на праві приватної власності належить Квартира, підстава виникнення права власності: іпотечний договір, серія та номер 269/Zфквіп-07, виданий 17.08.2007, видавник: Приватний нотаріус Герцускі-Торжаш В.Л.; Висновок про вартість об`єкта оцінки, серія та номер: б/н, виданий 11.10.2021, видавник: Оцінювач [PERSON] ; повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер: б/н, видавник: УКРПОШТА; Повідомлення-вимога, серія та номер: 65/з/лід-п, виданий 09.09.2021, видавник: ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»; повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер: б/н, видавник: УКРПОШТА; Довідка про стан заборгованості, серія та номер:56-2/Л/ДФ, виданий 12.10.2021, видавник: ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с. 10). Разом з тим, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.1.2021 №283647037 (а.с.11-12) вбачається, що на підставі постанови Мукачівського МВ ДВС про арешт майна боржника, серія та номер: 55287193 від 15.12.2017 накладено арешт на Квартиру. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд застосовує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно зі ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За\~змістом п.\~3\~частини другої\~ст.\~15\~Цивільного кодексу\~України,\~одним із\~способів захисту\~порушеного права\~є припинення дії, яка порушує право. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Відповідно до ст.\~20\~Цивільного кодексу\~України право на захист особа здійснює на свій розсуд. \~ \~ \~ \~У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції ратифікована Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Так, у частині першій ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист власності» передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». З огляду на вказане, право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважитися. З положеннями частини першої ст. 1 Першого протоколу до Конвенції в повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої ст. 321 Цивільного кодексу України, якими, зокрема передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Приписами частини першої ст. 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою ст. 318 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України). Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Сплачений позивачем судовий збір у сумі 2481,00 грн. підлягає віднесенню на відповідача відповідно до частини першої, другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: approved