Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

02.11.2022 [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку (яка зареєстрована судом 08.11.2022), обґрунтовуючи тим, що між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір № б/у, відповідно до заяви про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/80453/82/701596 від 30.10.2019, відповідно до якого нею було отримано кредитний ліміт на картку № [NUMBER] . Вона вважає Договір укладений з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» недійсним, виходячи з наступного. По-перше, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було надано їй фінансову послугу, шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте, нею не було підписано даний договір.Таким чином, копія Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту, підготовлений робітниками ПАТ«Райффайзен Банк Аваль» - не містить жодних правових підстав та не може слугувати доказом безспірності укладення договору позики, оскільки ПАТ«Райффайзен Банк Аваль» було порушено порядок укладання між сторонами договору.По-друге, договір про надання позики містить ознаки кредитного договору. Оскільки надання коштів з умовою сплати процентів це фінансова послуга, яка потребує наявності ліцензії відповідно до Закону України від 12.07.2001 р. №2664-111 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», то кошти в позику під процент або в кредит можуть надавати лише фінустанови резиденти або нерезиденти, на яких вимога щодо отримання ліцензії для надання таких послуг на території України не поширюється.По-третє, немає пояснень щодо суми заборгованості за договором, а саме, не надано пояснення щодо нарахування заборгованості за відсотками.По-четверте, розмір нарахованих відсотків та пені, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.Аналізуючи вище викладене, можна дійти висновку, що договір укладений між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» недійсним та укладений з порушенням норм законодавства.А тому, просила визнати недійсним договір від 30.10.2019, укладений між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». 09.11.2022 судом відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач копію ухвали суду про відкриття провадження та пакет документів отримав 24.11.2022 (а.с.22). 06.12.2022 представник відповідача, за довіреністю Салтиков С.С., подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що АT«Райффайзен Банк Аваль» не погоджується із вказаними в позовній заяві обставинами і вимогами та вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного.ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» розмістив на власному офіційному сайті в мережі Інтернет «www.aval.ua» Публічну пропозицію про надання громадянам банківських послуг на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якій визначено, що фізична особа, яка виявила намір прийняти (акцептувати) цю публічну пропозицію, підписує заяву про акцепт публічної пропозиції/Угоду, за встановленою формою.Також, у Публічній пропозиції зазначено, що ця Публічна пропозиція, Заява про акцепт, Правила, разом із Тарифами, заявами, всіма змінами, додатками, додатковими договорами/угодами до них у сукупності є Договором банківського обслуговування. При цьому договір банківського обслуговування є укладеним з дати приймання банком або кредитним посередником підписаної фізичною особою Заяви про акцепт.14.07.2017 [PERSON] звернулась до Кредитора і підписала Заяву про акцепт Публічної пропозиції/Угоду №PDV2-2057895 від 14.07.2017. Відповідно до цієї угоди позичальник прийняв/акцептував публічну пропозицію ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в AT«Райффайзен Банк Аваль», що оприлюднені та знаходяться у вільному доступі на сайті банку www.aval.ua, висловив повну та безумовну згоду з її умовами.Позичальник перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.30.10.2019 між АТ «Райффайзен банк Аваль» (правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками відповідно до Статуту Банку погодженого НБУ є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк») та [PERSON] , укладено Заяву про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» №010/80453/82/701596, відповідно до якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитні кошти на умовах Кредитного договору в межах поточного ліміту 62 000,00 грн. та максимального ліміту 500 000,00 грн. строком на 48 місяців під 48,0 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні Заявою - Договором.Відтак, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються ст. 1054 ЦК України.В Кредитному договорі чітко зазначено, що Кредитор та Позичальник уклали цю Заяву - Договір до Договору банківського обслуговування (укладеного підписанням Заявипро акцепт Публічної пропозиції/Угоди № PDV2-2057895 від 14.07.2017 року).Відповідно до п. 6 спірної Заяви - Договору від 30.10.2019 Позичальник підтвердив, що він ознайомлений з чинною редакцією Правил. Клієнт визнав та підтвердив, що на взаємовідносини Сторін за цією Заявою - Договором поширюється положення Договору, Правил, в тому числі Розділів 2, 6 Правил. Клієнт зобов`язався дотримуватись умов Договору, Правил, зокрема, тих положень, що регламентують умови відкриття та обслуговування карткових рахунків, а також надання Банком кредитів. Підписанням цієї Заяви - Договору Клієнт підтвердив, що до відносини Сторін за цією Заявою застосовуються всі положення Договору, в тому числі Розділів 2,6 Правил так само як би текст Правил був би власноруч підписаний Клієнтом.Перед укладанням та підписанням Кредитного договору, Позичальник звернувся до Банку із Заявою на отримання кредиту, та у Заяві та Паспорті споживчого кредиту зазначив, що має намір отримати споживчий кредит та обрав валюту - національна валюта України, суму, бажаний строк кредитування та зазначив мету, тобто цільове використання кредиту.Згідно умов п. 1.2. Заяви - Договору, з дати початку кредитування, Банк надав Клієнту, в межах Поточного ліміту, кошти у сумі: 62 000,00грн. (Кредит). Кредит надавався, шляхом зарахування коштів Кредиту на картковий рахунок відповідно до умов договору, одночасно з ініціюванням Клієнтом платіжних (видаткових) операцій за КР та/або шляхом Договірного списання Банком коштів Кредиту КР у випадках, визначених Договором.Факт отримання [PERSON] грошових коштів в розмірі 62 000,00грн. за Заявою - Договором підтверджується копією виписки по рахунку, що підтверджує переказ та зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника.Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання, надавши [PERSON] кредитні кошти в сумі, строки, та на умовах, передбачених умовами укладеного Кредитного договору. В свою чергу, [PERSON] відповідно до умов вказаного договору зобов`язана належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні укладеними нею документами, а саме: Заявою -Договором, Угодою № PDV2-2057895 від 14.07.2017 та Правилами.Станом на 18.10.2022 заборгованість за кредитом становить 71349,83 грн.. З метою вирішення питання в позасудовому порядку, та у відповідності до умов Договору Кредитором вживались заходи досудового врегулювання спору, а саме: Банком було направлено Позичальнику Вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором, надавши можливість позичальнику добровільно врегулювати заборгованість за Кредитним договором.Дана вимога направлена засобами поштового зв`язку AT«Укрпошта» за адресою реєстрації відповідача, вимогу отримано позичальником 02.11.2022, однак [PERSON] , замість врегулювання питання по сплаті існуючої заборгованості вибрано інший спосіб вирішення питання, шляхом направлення позову до суду з метою визнання недійсним договору від 30.10.2019. Також, звертаєувагу, що при оформленні вищевказаних Угоди та Кредитногодоговору всі необхідні документи для їх оформлення надані [PERSON] копії та оригінали документів особисто підписані та засвідчені позивачем, що повністю спростовує твердження особи про укладання договору з порушенням норм закону.Враховуючи зазначене, укладений Кредитний договір між сторонами оформлено відповідно до норм закону та відсутні підстави для його скасування. Матеріали справи не свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Тому всі підстави наведені позивачем стосовно порушень закону при укладенні Кредитного договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи на яких ґрунтується позов не заслуговує на увагу суду, адже це не підтверджено матеріалами справи та не доведено позивачем.Навпаки, відповідно до наданих документів до суду можна дійти висновку про вільний намір сторін щодо укладення спірного Договору та законність дій при його оформленні.В той же час позивач не заперечує, що на власний розсуд користувалася наданими коштами, не відмовлялася від їх отримання та не спростовує факт наявності заборгованості за кредитом. Отже, позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів для визнання недійсним договору, а тому, кредитний договір від 30.10.2019, укладений між AT«Райффайзен Банк» та [PERSON] відповідає нормам закону та інтересам сторін, законні підстави для його скасування відсутні.Щодо строків для пред`явлення позову, то зазначає, що позивач звернувся до суду із позовною заявою 02.11.2022 (яка зареєстрована судом 08.11.2022). Спірний Кредитний договір укладено між сторонами 30.10.2019, тобто за захистом своїх прав позивач звернувся більш ніж через 3 роки після укладання договору. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. За загальним правилом (ст. 261 ЦК України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи з наведеного, позивачем пропущено термін для пред`явлення відповідного позову, поважних причин для поновлення терміну позивач не наводить, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. А тому, враховуючи все вищенаведене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.\~ 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Судом встановлено, що 14.07.2017 між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було Договір банківського обслуговування шляхом підписання угоди №PDV2-2057895 (а.с. 30, 31), відповідно до якого, підписавши угоду клієнт прийняв (акцептував) публічну пропозицію ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в AT«Райффайзен Банк Аваль», висловив повну та безумовну згоду з її умовами. Також, підписанням цієї угоди сторони безумовно визнають, що публічна пропозиція, угода, правила, згода, тарифи, заяви разом зі всіма змінами, додатковими договорами до них у сукупності є Договором банківського обслуговування, складають його зміст, мають обов`язкову силу та застосовуються до відносин сторін. Договір банківського обслуговування є укладеним з дати підписання сторонами угоди. Встановлено, що 30.10.2019 між АТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було укладено Заяву про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» №010/80453/82/701596 до договору банківського обслуговування від 14.07.2017, укладеного підписанням заяви про акцепт публічної пропозиції/угоди №PDV2-2057895 (а.с. 10,11,28,29, 32), відповідно до якої банк зобов`язався відкрити картковий рахунок в гривні, випустити та надати клієнту картку, надати кредитні кошти на умовах, визначених договором, в межах поточного ліміту, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом. Згідно умов п. 1.2. Заяви - Договору, з дати початку кредитування, Банк надає Клієнту, в межах Поточного ліміту, кредитні кошти (Кредит). Кредит надається, шляхом зарахування коштів Кредиту на картковий рахунок відповідно до умов договору, одночасно з ініціюванням Клієнтом платіжних (видаткових) операцій за КР та/або шляхом Договірного списання Банком коштів Кредиту КР у випадках, визначених Договором. Відповідно до п. 1.3, 1.4 Заяви-Договору максимальний ліміт кредиту складає 500 000,00 грн., а розмір поточного ліміту на дату початку кредитування становить 62000,00 грн.. Відповідно до п. 1.5, 1.6 Заяви-Договору строк кредиту становить 48 місяців, що починається з дати встановлення поточного ліміту, процентна ставка фіксована 48% річних. Відповідно до п. 6 Заяви - Договору від 30.10.2019 позичальник підтвердив, що він ознайомлений з чинною редакцією Правил. Клієнт визнав та підтвердив, що на взаємовідносини Сторін за цією Заявою - Договором поширюється положення Договору, Правил, в тому числі Розділів 2, 6 Правил. Клієнт зобов`язався дотримуватись умов Договору, Правил, зокрема, тих положень, що регламентують умови відкриття та обслуговування карткових рахунків, а також надання Банком кредитів. Підписанням цієї Заяви - Договору Клієнт підтвердив, що до відносини Сторін за цією Заявою застосовуються всі положення Договору, в тому числі Розділів 2,6 Правил так само як би текст Правил був би власноруч підписаний Клієнтом. Позивач - [PERSON] обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що вищезазначений договір нею не підписаний, копія договору про надання позики на умовах фінансового кредитуне може слугувати доказом укладення договору позики, крім того,кошти в позику під процент або в кредит можуть надавати лише фінансові установи.Також, позивачзазначає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені її права як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки розмір нарахованих відсотків та пені, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, що відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою. Однак, дані твердження позивача суд оцінює критично виходячи з наступного. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг Кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до пунктів 2, 4 частини першої статті 208, частини першої статті 1055 ЦК України для кредитного договору законом визначена обов`язкова письмова форма. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Згідно ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Також, згідно ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг») до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. В п.14. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, ЦК (статті 215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Встановлено, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» розмістив на власному офіційному сайті («www.aval.ua»)Публічну пропозицію про надання громадянам банківських послуг на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.\~ 41-45), в якій зазначено, що ця Публічна пропозиція, Заява про акцепт, Правиларазом із Тарифами, заявами, всіма змінами, додатками, додатковими договорами/угодами до них у сукупності є Договором банківського обслуговування. Також, як зазначено вище у рішенні, 14.07.2017 [PERSON] звернулась до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і підписала заяву про акцепт Публічної пропозиції - Угоду № PDV2-2057895, відповідно до якої прийняла/акцептувала публічну пропозицію ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в AT«Райффайзен Банк Аваль», висловила повну та безумовну згоду з її умовами. Крім того встановлено, що перед укладанням та підписанням кредитного договору [PERSON] звернулася до банку із заявою на отримання кредиту, у заяві та паспорті споживчого кредиту зазначила, що має намір отримати споживчий кредит та обрала валюту - національна валюта України, суму, бажаний строк кредитування та зазначила мету, тобто цільове використання кредиту. В Кредитному договорі чітко зазначено, що кредитор та позичальник уклали цю заяву - договір від 30.10.2019 до Договору банківського обслуговування (укладеного підписанням Заяви про акцепт Публічної пропозиції/Угоди № PDV2-2057895 від 14.07.2017 року), факт отримання [PERSON] грошових коштів в розмірі 62 000,00грн. підтверджується копією виписки по рахунку (а.с. 46-63), з якої вбачається, що позивач здійснювала переказ та зарахування грошових коштів на свій поточний рахунок та копією розписки про отримання картки (а.с. 32), що\~ визнається позивачем. В п. 6 Заяви - Договору від 30.10.2019 позивач своїм підписом підтвердила, що вона ознайомлена з чинною редакцією Правил, визнала та підтвердила, що на взаємовідносини сторін за цією заявою поширюється положення договору, правил, в тому числі розділів 2, 6 Правил, зобов`язалася дотримуватись умов договору, правил, зокрема, тих положень, що регламентують умови відкриття та обслуговування карткових рахунків, а також надання банком кредитів та отримала другий примірник цієї заяви. Отже, зміст кредитного договору свідчить, що сторони правочину досягли згоди щодо усіх обставин, які мають істотне значення для укладення такого правочину (сума кредиту, процент за користування ним, строки повернення, розмір щомісячного платежу тощо), спірний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала частково його умови, а банк надав позичальнику інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, валютні ризики та форми забезпечення кредиту, його оплату і такі обставини [PERSON] не спростувала. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Обравши спосіб захисту своїх прав, шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Разом з тим, судом встановлено, що сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, порядок надання та повернення позики, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, права та обов`язки сторін, строк дії договору (48 місяців), порядок зміни та припинення договору, умови дострокового розірвання договору та відповідальність сторін, тощо, позивач своїм власноручним підписомпогодилася на отримання у кредит коштів - 62000,00 грн. саме на умовах, що визначені договором від 30.10.2019. Також, встановлено, що зміст договору є зрозумілим до прочитання і не може розцінюватися як надання інформації у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб. Позивач не була обмежена в часі ознайомитися більш детально з умовами договору, не була позбавлена права відмовитися отримувати кредит, не скористалася своїм правом щодо відкликання згоди на укладення договору та, навпаки, прийняла виконання умов договору шляхом його підписання та виконання, з отриманням кредиту і з частковим виконанням умов кредитного договору шляхом сплати заборгованості у відповідний період. Тому, враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Таким чином, встановивши, що на час укладення договору про надання споживчого кредиту [PERSON] була ознайомлена зі змістом договору, про що свідчить її підпис; у подальшому погашала кредитну заборгованість протягом тривалого часу; не зверталася до банку щодо роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань і не заявляла про те, що їй незрозумілі умови кредитного договору, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним за відсутності обставин щодо нечесної підприємницької практики відповідача чи введення позичальника в оману в даному випадку. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-1341цс15 та Верховним Судом у постановах від 16.12.2020 у справі № 756/12667/18, від 03.02.2021 у справі № 643/15333/15-ц та від 31.03.2021 року у справі № 466/8526/14-ц. Щодо твердження позивача про відсутність уАТ «Райффайзен Банк Аваль» ліцензії на здійснення операцій, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. Банк здійснює професійну діяльність на ринках капіталу на підставі ліцензії, що видається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.Банк має право надавати своїм клієнтам (крім банків) фінансові послуги, у тому числі шляхом укладення з комерційними агентами агентських договорів. Перелік фінансових послуг, які банк має право надавати своїм клієнтам (крім банків) шляхом укладення агентських договорів, визначається Національним банком України. Також, згідно положення ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність`на підставі банківської ліцензії банки здійснюють, зокрема, кредитні операції з грошовими коштами в національній та іноземній валюті чи їх еквіваленті. Так, зі статуту АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 73-77), вбачається, що банк є юридичною особою приватного права з організаційно-правовою формою акціонерне товариство, набув статусу юридичної особи з моменту його державної реєстрації. Банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги, а також здійснювати іншу діяльність відповідно до цього Статуту та законодавства України, як у національній валюті так і в іноземній валюті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг та має право надавати клієнтам фінансові послуги, зокрема, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Отже, АТ «Райффайзен Банк Аваль» має банківську ліцензію на право здійснення банківських операцій, має право надавати клієнтам фінансові послуги, зокрема, шляхом надання коштів у позику, а тому споживчий кредит в національній\~ валюті надано позивачу правомірно, оскільки АТ «Райффайзен Банк Аваль» на момент укладення спірного кредитного договору мав відповідні ліцензії та дозволи на проведення операцій. Суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, зазначає, що позивач не ставить вимоги про визнання недійсними деяких умов оскаржуваного кредитного договору, а тому наявність в договорі умов, які позичальник вважає несправедливими, не може слугувати підставою для визнання кредитного договору недійсним у цілому. При цьому, суд\~ враховує, що [PERSON] отримала грошові кошти, однак, умови договору належним чином не виконала та станом на 18.10.2022 має заборгованість за кредитом, яка становить 71349,83 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 36-40, 64-71). Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Отже, суд вважає, що вимога про визнання недійсним кредитного договору в цілому, є необґрунтованою з наведених вище в рішенні підстав. Щодо заяви представника відповідача про застосування до позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності, суд виходить з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений 30.10.2019, а з позовом [PERSON] звернулася до суду 02.11.2022 через 3 роки і 2 дні після укладання договору. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом, перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися»", наведених у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого положеннями ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Однак, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обов`язку знати про стан своїх майнових прав, зокрема з моменту укладення та підписання оспорюваного кредитного договору 30.10.2019, тому саме з цього дня позивач могла дізнатися про порушення її прав. Разом з тим, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц). Встановлено, що під час укладання кредитного договору договір відображав повне розуміння сторонами предмету договору та інших питань зазначених в договорі, тому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до позовних вимог, оскільки право позивача не порушено, та доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. Даючи оцінку встановленим обставинам, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed