Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований відділом РАГС Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, про що 17 серпня 1991 року складено відповідний актовий запис № 24. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 17 серпня 1991 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка мешкає окремо від позивача та відповідача за кордоном. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Із 1995 року по 2019 рік позивач та відповідач спільно мешкали за однією адресою, вели спільне господарство, виховували доньку, опікувалися один одним, сімейне життя складалося добре. З роками сімейні стосунки між сторонами погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до сварок та, як наслідок, до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивачем зазначено, що спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного. Таким чином, у сторін зникли спільні інтереси, погляди на життя стали різними. Проживаючи в одній квартирі, сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного сімейного бюджету, а тому позивач виявила бажання розірвати шлюб за обоюдною згодою, на що відповідач відмовився. Позивач зазначає, що із відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше сімейне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб укладений із відповідачем. Ухвалою суду від 08 липня 2022 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення недоліків. 09 вересня 2022 року за запитом суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому порядку місце проживання відповідача. Заявою від 29 вересня 2022 року позивач усунула недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позову без руху. Ухвалою суду від 03 жовтня 2022 року було вирішено Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за позовом [PERSON] . [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час розгляду справи повідомлена належним чином, через загальну канцелярію суду було надано заяву позивача, в якій вона прохає розглянути справу без її участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, жодних клопотань не надсилав. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З матеріалів справи встановлено, що сторони 17 серпня 1991 року уклали шлюб у відділі РАГС Дніпровської\~селищної ради\~Верхньодніпровського району\~Дніпропетровської області (Днепровский п/совет Верхнеднепровского р-на Днепропетровськой обл.) актовий запис № 24. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Як зазначено позивачем, шлюбні стосунки із відповідачем припинені у 2019 році. Причиною цього стали погіршення стосунків, втрата почуття любові та поваги, внаслідок чого, позивач вважає, що спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Враховуючи викладене, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Оскільки, як встановлено судом, примирення між сторонами не можливе, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved