Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою 28 січня 2021 року, в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 листопада 2011 року станом на 20 грудня 2020 року в загальному розмірі 62\~419 грн. 75 коп., яка включає: заборгованість за кредитом 49\~594 грн. 89 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 12\~824 грн. 86 коп.; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору 2270 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 18 листопада 2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви №б/н, згідно з якою позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, який в силу ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання. Свідченням приєднання відповідача до угоди та дії укладеного між банком та ним кредитного договору є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується зі ст.642 ч.2 ЦК України. Виконання [PERSON] кредитного договору також підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, в якій зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, повернення коштів зі сплатою процентів за користування ними, що в сукупності є свідченням виникнення між сторонами фінансово-кредитних відносин та укладення кредитного договору загалом. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3 договору, на підставі якого позичальник при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустив порушення виконання покладених на нього зобов`язань. У результаті цього станом на 20 грудня 2020 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 62\~419 грн. 75 коп., яка включає: заборгованість за кредитом 49\~594 грн. 89 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 12\~824 грн. 86 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Ухвалою суду від 20 червня 2022 року за заявою відповідача [PERSON] заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2021 року скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.127-128). Ухвалою суду від 25 серпня 2022 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів (а.с.148). Ухвалою суду від 25 жовтня 2022 року прийнято до розгляду заяву позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зменшення розміру позовних вимог, в якій представник просила суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 листопада 2011 року в розмірі 7531 грн. 18 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. 00 коп. (а.с.176, 191-192). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Представник позивача разом з позовною заявою направив до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, тим самим не заявив про свою участь в судовому засіданні (а.с.54). Представник відповідача [PERSON] адвокат Книгницька Л.А. подала заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та її як представника. Будучи незгодною із заявленими вимогами, подала відзив на позовну заяву (а.с.141-142). Свої заперечення проти позовних вимог (у тому числі за заявою про їх зменшення) мотивувала наступним. Дійсно, [PERSON] уклав з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір, за яким отримав кредитну картку. Однак отриманий кредит він повністю погасив. Разом з тим, із заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2021 року він дізнався про наявність незрозумілого боргу за кредитним договором перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК». При зверненні до банку з вимогою надати копію договору, на підставі якого було нараховано борг, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» цього не зроблено. Наявна в матеріалах справи копія анкети-заяви є нечитабельною, не містить підпису позичальника, дати отримання кредиту, суми та інших істотних умов. Представник зауважила, що з жовтня 2021 року із зарплатного рахунку відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» проведено самостійне, автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості. Так, протягом періоду з 18 жовтня 2021 року по 18 березня 2022 року із заробітної плати відповідача фактично утримано 49\~688 грн. 04 коп., що складає 50% від суми надходжень. Крім того, при поданні заяви про примусове виконання заочного рішення суду від 19 липня 2021 року банк зазначив заборгованість в сумі 35\~751 грн. 29 коп., що не відповідає дійсності. Загальна сума заборгованості за виконавчим листом складає 51\~398 грн. 41 коп. станом на 24 січня 2022 року, фактично з рахунку відповідача банком списано коштів на погашення боргу в сумі 28\~471 грн. 98 коп., залишок боргу 22\~926 грн. 43 коп. Тобто, на думку представника, банк неправомірно вказує суму заборгованості та не збирається зупинятися при погашенні заборгованості за виконавчим листом. Окрім того, 25 січня 2022 року в рамках виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення із зарплати відповідача на користь банку ще 20% його заробітку. Таким чином, загалом із заробітку [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» утримується 70% доходу. Сума боргу, стягнута за рішенням суду, вже повністю погашена, але банк навмисно вводить суд в оману та надає неправдиву інформацію щодо боргу. З огляду на те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» самостійно утримано з відповідача коштів в розмірі, який повністю покрив заборгованість, представник просила відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності. Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» скористалась правом на подання відповіді на відзив (а.с.130-136). Свої заперечення проти доводів сторони відповідача представник мотивувала тим, що 18 листопада 2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання останнім анкети-заяви. Укладений між сторонами кредитний договір є договором приєднання згідно з ч.1 ст.634 ЦК України. Протягом дії кредитного договору [PERSON] активно користувався кредитними коштами, здійснював внесення щомісячних платежів, комісії, що свідчить про визнання ним наявності зобов`язань перед банком. Посилання [PERSON] на те, що підпис в анкеті-заяві не належить йому представник позивача вважала такими, що не мають правового значення в силу не надання відповідачем доказів на їх підтвердження; клопотання про призначення почеркознавчої експертизи ним не заявлялось. Усі істотні умови договору при його укладенні сторони погодили, у тому числі процентну ставку за користування кредитом (30% річних), обсяг відповідальності за порушення виконання зобов`язань (розміри штрафу, пені). [PERSON] не звертався до банку з приводу ініціювання внесення змін до кредитного договору, незгоди із встановленими тарифами, як і не ініціював розірвання договору. Факт активного користування ним кредитною карткою є свідченням прийняття існуючих умов кредитування та згоди з ними. Що стосується договірного списання коштів з рахунків [PERSON] , то за умовами договору (п.1.1.3.6) клієнт доручив банку здійснювати списання таких коштів з рахунків, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті банку за договором при настанні строків платежів, а також у випадку настання строків платежів за іншим договором. Оскільки [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів, то й відповідно надав згоду на застосування положень п.1.1.3.6 Умов щодо договірного списання коштів. Що стосується поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, то представник позивача зауважив, що підстави для його застосування відсутні з огляду на те, що строк дії кредитної картки, отриманої [PERSON] , встановлено до 10/2022, в той час як позов банком пред`явлено до суду 25 січня 2021 року. Враховуючи, що кредитні зобов`язання [PERSON] у повному обсязі не виконані, він має прострочений борг. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/поновлення провадження не вживались. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого. 18 листопада 2011 року [PERSON] підписав анкету-заяву №б/н, в якій зазначено, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір), що підтверджується підписом відповідача у заяві, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.11). Фактично за умовами договору 04 листопада 2013 року [PERSON] отримав в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит на картковий рахунок з видачею йому емітованої банком кредитної картки № [NUMBER] зі строком дії до 09/16. У подальшому кредитку картку було неодноразово перевипущено 28 вересня 2015 року за № [NUMBER] зі строком дії до 03/19, 14 березня 2019 року за № [NUMBER] зі строком дії до 10/22. Таким чином, станом на момент звернення банку до суду з даним позовом кредитний договір був діючим (а.с.9). При цьому номера виданих відповідачеві кредитних карток співпадають з номерами, зазначеними у наданій банком виписці з рахунку (а.с.47-52, 159-164, 170-175), а відтак в сукупності підтверджують факт отримання відповідачем кредиту та користування ним. До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 18 листопада 2011 року позивачем долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» за кожним із її видів: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному веб-сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.12, 13-37). Як слідує з довідки про зміну умов кредитування (а.с.10), встановлений на кредитній картці [PERSON] кредитний ліміт АТ КБ «ПРИВАТБАНК» неодноразово змінювався, зокрема: встановлений ліміт 0 грн., збільшений до 5000 грн. 01 червня 2018 року, збільшений до 9000 грн. 05 червня 2018 року, збільшений до 10\~500 грн. 12 червня 2018 року, збільшений до 13\~000 грн. 16 червня 2018 року, збільшений до 25\~100 грн. 22 червня 2018 року, збільшений до 35\~000 грн. 06 липня 2018 року, збільшений до 40\~100 грн. 16 липня 2018 року, збільшений до 44\~000 грн. 19 липня 2018 року, та встановлений на рівні 0 грн. з 06 червня 2019 року. Із 21 травня 2018 року найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи, а також тип банку на «Приватне» з «Публічне». Відповідні зміни зафіксовано у статуті товариства (а.с.44-45). Згідно з наданими банком розрахунками (а.с.177-181), долученими до заяви про зменшення розміру позовних вимог, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №б/н від 18 листопада 2011 року станом на 03 жовтня 2022 року складає 7\~531 грн. 18 коп. та включає лише прострочене тіло кредиту. Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог (зменшених) з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 та ч.2\~ст.207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо: 1) такі Умови не містять підпису позичальника; 2) не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву позичальника. Так, надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розумів відповідач [PERSON] та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, на переконання суду, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що\~встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Однак, доведеність факту отримання відповідачем кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, активне користування нею, в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Відтак доводи відповідача щодо незгоди з наявністю у нього зобов`язань перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є неспроможними. Заперечуючи факт наявності заборгованості, [PERSON] посилався на те, що з його заробітної плати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» протягом періоду з 18 жовтня 2021 року по 18 березня 2022 року утримав грошові кошти в сумі 49\~688 грн. 04 коп., а в рамках виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення 28\~471 грн. 98 коп., що у сукупності перевищує заявлену банком суму боргу та виключає наявність у нього невиконаних зобов`язань. Перевіряючи обґрунтованість таких доводів відповідача, суд враховує наступне. Так, з виписки по рахунку позичальника (а.с.159-164) та розрахунку заборгованості слідує, що [PERSON] при отриманні кредитної картки 04 листопада 2013 року було встановлено ліміт 0 грн. Картку він початково використовував як депозитну та для здійснення зарахувань на неї переказів від інших осіб, які використовував у споживчих цілях. 01 червня 2018 року на картці [PERSON] банк встановив ліміт в розмірі 5000 грн. кредитних коштів (а.с.162), які відповідач одразу почав використовувати у споживчих цілях. На момент отримання кредитних коштів на картці власні кошти [PERSON] складали 27 коп. Використавши кредитні кошти в сумі 3673 грн. 27 коп. та не повернувши їх, 05 червня 2018 року [PERSON] подав заявку на збільшення ліміту, який банком було встановлено на рівні 9000 грн. (а.с.162). Після використання кредитних коштів до суми 8 903 грн. 07 коп. (у тому числі тих, що він вніс на погашення кредиту) 12 червня 2018 року [PERSON] подав заявку на збільшення ліміту, який банком було встановлено на рівні 10\~500 грн. (а.с.161-зворот). Після використання кредитних коштів до суми 10\~210 грн. 77 коп. 16 червня 2018 року [PERSON] подав заявку на збільшення ліміту, який банком було встановлено на рівні 13\~000 грн., платежів на погашення кредиту не здійснив. Після використання кредитних коштів до суми 142\~360 грн. 43 коп. 22 червня 2018 року [PERSON] подав заявку на збільшення ліміту, який банком було встановлено на рівні 25\~100 грн. Аналогічні дії [PERSON] вчиняв й надалі, до збільшення ліміту до 44\~000 грн. 19 липня 2018 року (а.с.160-зворот). При цьому відповідач періодично погашав заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на кредитну картку (поповнення або переказ з інших власних рахунків). Відповідач кредитні кошти використовував стабільно у споживчих цілях: на придбання товарів, оплату послуг, зняття готівки, тощо. Востаннє на погашення кредитної заборгованості позичальник вніс 28 березня 2019 року 1000 грн. шляхом переказу коштів з власного карткового рахунку № [NUMBER] через додаток Приват24. З наданих відповідачем виписок з банківських рахунків (а.с.97-101) за період з 18 жовтня 2021 року по 18 березня 2022 року слідує, що з рахунку [PERSON] здійснювались автоматичні списання коштів на погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 18 листопада 2011 року, зокрема: 28 жовтня 2021 року 3\~393 грн. 91 коп., 29 листопада 2021 16\~011 грн. 41 коп., 01 грудня 2021 року 33 грн. 98 коп., 24 грудня 2021 року 9\~018 грн. 74 коп., 26 грудня 2021 року 13 грн. 94 коп., 28 січня 2022 року 7\~566 грн. 85 коп., 24 лютого 2022 року 7\~566 грн. 85 коп., 26 лютого 2022 року 29 грн. 70 коп., 18 березня 2022 року 6052 грн. 66 коп., що загалом складає 49\~688 грн. 04 коп. Усі банківські операції зі списання коштів та зарахування їх на погашення боргу відображено у виписці з рахунку [PERSON] та наданому позивачем розрахунку станом на 03 жовтня 2022 року (а.с.181). Факт проведення цих операцій в ході розгляду справи жодна зі сторін не оспорювала. Крім того, відповідно до зазначеного розрахунку заборгованості станом на 03 жовтня 2022 року (а.с.181) в рахунок зменшення суми кредитного боргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 10 червня 2022 року зараховано 5\~200 грн. 53 коп., утримані із заробітку [PERSON] в рамках виконавчого провадження №68323721 з примусового виконання заочного рішення суду від 19 липня 2021 року (а.с.88-89, 143). Факт утримання коштів із карткового (заробітного) рахунку [PERSON] також слідує з наданої відповідачем виписки з рахунку станом на 14 червня 2022 року (а.с.144). Таким чином, загальна сума коштів, утриманих з відповідача на погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 18 листопада 2011 року, склала 54\~887 грн. 57 коп. Хоча й дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» як кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків [PERSON] як позичальника без волевиявлення останнього, або без його схвалення, не можуть свідчити про добровільність погашення боргу останнім, однак за відсутності доказів звернення відповідача з вимогами про стягнення цих коштів з позивача як безпідставно набутих, не можуть виключати можливість їх врахування на погашення боргу в рамках вирішення даного спору. Враховуючи обсяг визначеного відповідачеві ліміту за кредитним договором №б/н від 18 листопада 2011 року в сумі 44\~000 грн., використання кредитних коштів у повному обсязі 31 липня 2018 року (а.с.160) та ненаданання позивачем доказів збільшення цього ліміту у подальшому чи допущення відповідачем овердрафту, суд приходить до переконання, що відповідач в повному обсязі погасив заборгованість за тілом кредиту. Аналізом виписки з рахунку позичальника (а.с.159-164), а саме операцій по рахунку після 31 липня 2018 року, суд приходить до висновку, що фактично до складу тіла кредиту банк включив нараховані банком проценти за використання кредитного ліміту, які шляхом автоматичного списання за відсутності на рахунку коштів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» переводив в тіло кредиту. Відтак, заявлена позивачем сума боргу 7\~531 грн. 18 коп. є виключно заборгованістю по процентам за користування кредитом. Зважаючи на відсутність доказів погодження сторонами процентної ставки за користування кредитом та неправомірне включення боргу по процентам в тіло кредиту, що чітко видно із наданого розрахунку заборгованості (а.с.181), суд приходить до висновку про недоведеність наявності у відповідача боргу за простроченим тілом кредиту, у зв`язку з чим заявлені банком вимоги (за заявою про зменшення їх розміру) слід залишити без задоволення. Підстав для застосування строку позовної давності за заявою відповідача суд не вбачає у зв`язку з відмовою у задоволенні позову по суті пред`явлених вимог, адже як визначено в п.11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, положення ЦК України про позовну давність застосовується у випадку обґрунтованості позовних вимог (ст.267 ЦК України) та може бути підставою для відмови в задоволенні позову лише в разі його доведеності, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, що зроблено до ухвалення ним рішення; недоведеність вимог є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує відмову у задоволенні позовних вимог, а тому підстави для відшкодування понесених позивачем витрат по сплаті судового збору шляхом їх стягнення з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed