Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

28 жовтня 2022 року до суду надійшов позов Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] та новонародженої дитини (чоловічної статі) [PERSON] , [INFO] до [PERSON] , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, якою просить: - відібрати малолітніх: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав; - стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви 28.10.2022р. до досягнення повноліття дітьми. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що 05.10.2022 до Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшов лист КНП «Дитяча міська поліклініка № 2» Одеської міської ради від 30.09.2022 № 846 стосовно новонародженої дитини [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] у багатодітній родині із матір`ю [PERSON] . Відповідно до листа, умови проживання дитини не відповідають санітарним вимогам, відсутнє окреме ліжечко та предмети догляду за дитиною: Адміністрація поліклініки просила звернути увагу на вказану родину, у зв`язку з неналежними побутовими та санітарно-гігієнічними умовами. 07.10.2022 спеціалістами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Суворовському районі спільно з інспектором Сектору ювенальної превенції відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області та фахівцем відділу соціальної роботи у Суворовському районі Центру соціальних служб Одеської міської ради здійснено обстеження умов проживання родини за адресою: [ADDRESS] та з`ясовано, що квартира розташована на 6-му поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з 4-х кімнат. [PERSON] разом з дітьми орендує 2 кімнати, в яких брудно, багато розкиданих речей, всюди таргани, неприємний запах, меблі старі, поламані, непристосовані для використання. У приміщенні знаходилась стороння особа чоловічої статі з ознаками наркотичного сп`яніння. В квартирі знаходилися діти: малолітня [PERSON] ; [INFO] та новонароджена дитина [PERSON] , [INFO] . Інформація про місцезнаходження батька малолітньої [PERSON] , 2021 р.н., [PERSON] , відсутня. Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № МЗ-62150-ф/л від 06.04.2020, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] є матір`ю ще 2-х малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на вихованні бабусі, [PERSON] , [INFO] , та проживають за адресою: [ADDRESS] (умови проживання задовільні). Відповідно до актів проведення оцінки рівня безпеки дітей від 07.10.2022, враховуючи загрозу життю та здоров`ю дітей, малолітньої [PERSON] , [INFO] , та немовля [PERSON] , [INFO] , було негайно відібрано від матері, [PERSON] та шпиталізовано до КНП «Міська дитяча лікарня № 2» Одеської міської ради. На підставі клопотання Служби у справах дітей Одеської міської ради від 07.10.2022 року № 08/8593 про невідкладене відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] та новонародженої дитини чоловічної статі, [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради було видано Розпорядження від 10.10.2022 року № 359. Зазначені обставини сталі підставою звернення позивача до суду. Ухвалою судді від 16.11.2022р відкрито загальне позовне провадження, призначено судове засіданні по справі. Представник позивача Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги, не заперечував проти ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій позовні вимоги визнала, та просила розглядати справу у її відсутність, не заперечувала проти ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляду справи у його відсутність, підтримав позов, не заперечував проти ухвалення рішення суду на стадії підготовчого судового засідання. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, прийнявши визнання позову відповідачем [PERSON] , оскільки таке визнання є безумовним, та не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що громадянка [PERSON] , [INFO] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), та є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси). Відповідно до листа від 30.09.2022 року № 846 КНП «Дитячої міської поліклініки №2» ОМР, адресованого на ім`я в.о. начальника Служби у справах дітей ОМР та Центру соціальних служб ОМР вбачається, що за адресою: [ADDRESS] проживає новонароджена дитина із багатодітної родини - [PERSON] , [INFO] . Актив з Обласного пологового будинку до КНП «ДМП № 2» ОМР не надходив. Те, що новонароджена дитини перебуває вдома було виявлено під час неодноразових активних відвідувань, оскілки матір на зв`язок з лікарем та медичною сестрою не виходить, а під час відвідувань двері квартири ніхто не відчиняє. Вперше дитина була оглянута 26.09.2022 року лікарем- педіатром КНП «ДМП № 2» ОМР [PERSON] . При огляді був становлений діагноз: Гнійний омфаліт. Загроза сепсису. Гіпотрофія. Каретою швидкої медичної допомоги, дитина була угрентно госпіталізована до КНП «ООДКЛ» ООР в хірургічне відділення, де діагноз був підтверджений. Житлово-побутові умови несприятливі для проживання новонародженої дитини: відсутнє окреме ліжко та предмети догляду за дитиною, санітарні умови низького рівня. На час перебування матері з новонародженим [PERSON] в лікарні, малолітня дитина [PERSON] залишалася з цивільним чоловіком [PERSON] , який не є батьком дитини. Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 07.10.2022року, перебування малолітньої [PERSON] [INFO] разом з матір`ю загрожує її життю та здоров`ю. Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 07.10.2022року, перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю загрожує його життю та здоров`ю. В результаті підтвердженого факту безпосередньої загрози життю та здоров`ю малолітніх, дітей було направлено до КНП «Дитяча міська клінічна лікарня № 2» Одеської міської ради. Клопотанням від 07.10.2022 №08/8593 Служба у справах дітей Одеської міської ради звернулась до голови Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради щодо невідкладного відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] та новонародженої дитини чоловічої статі, [INFO] , від матері, [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Згідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України, від 24.09.2008 року № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, служба у справах дітей негайно після отримання повідомлення про безпосередню загрозу життю або здоров`ю дитини разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, фахівцем із соціальної роботи, представниками закладу охорони здоров`я проводить оцінку рівня безпеки дитини, згідно з додатком 10. До проведення оцінки рівня безпеки дитини можуть бути додатково залучені уповноважені суб`єкти в межах своїх повноважень. У разі виявлення (підтвердження) за результатами оцінки рівня безпеки дитини фактів безпосередньої загрози її життю, або здоров`ю та потреби у вжитті невідкладних заходів до забезпечення її безпеки, дитина може бути невідкладно направлена до закладів охорони здоров`я для обстеження стану її здоров`я, надання необхідної медичної допомоги в стаціонарних умовах та документування фактів жорстокого поводження з нею або тимчасово влаштована відповідно до пункту 31 цього Порядку. Після вжиття невідкладних заходів до забезпечення безпеки дитини, служба у справах дітей в той же день подає районній, районній у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчому органу міської, районної у місті (в разі утворення) ради, сільській, селищній раді об`єднаної територіальної громади клопотання про невідкладене відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Після надходження клопотання уповноважена особа районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади, протягом одного дня розглядає порушене питання та приймає відповідне рішення. Про відібрання дитини у батьків, орган опіки та піклування того ж дня письмово інформує прокуратуру за місцем проживання дитини та у семиденний строк після прийняття рішення, звертається до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або відібрання дитини у матері, батька без позбавлення батьківських прав. Служба у справах дітей за участю інших структурних підрозділів районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради, у тому числі об`єднаної територіальної громади, здійснює підготовку документів для звернення органу опіки та піклування до суду про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або відібрання дитини у матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. У разі прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків без позбавлення їх батьківських прав, служба у справах дітей протягом тижня інформує центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за місцем проживання сім`ї для надання соціальних послуг сім`ї. Результати проведеної центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді роботи враховуються службою у справах дітей під час підготовки висновку про доцільність поновлення, або позбавлення батьків батьківських прав. Якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Відповідно до вимог діючого законодавства України батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Статтею 143 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані забрати дитину із пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України вони повинні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, Батьківщини. Батьки повинні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, дбати про матеріальне забезпечення сім`ї, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно із пунктами 2-5 частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передати органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). З огляду на викладене суд зазначає, що основними підставами для відібрання дитини від батьків серед іншого є випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків (безвідповідальне ставлення до дитини та невжиття заходів щодо забезпечення лікування дитини у зв`язку із її тяжким станом здоров`я), а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Згідно з положеннями ч. 2, 3 ст. 170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про організацію забезпечення соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», правого статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов`язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування. Закон України «Про охорону дитинства» гарантує кожній дитині право на проживання в сім`ї разом з батьками, або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основними обов`язками батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки не мають права зловживати своїми обов`язками і несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є останньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські права. Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Дослідивши подані суду докази, суд дійшов висновків про те що [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та матеріального утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не здійснює належного догляду за дітьми, зокрема: не забезпечує належних умов проживання, необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей. Всі зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як винну поведінку матері та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Діти були негайно відібрані від матері, оскільки умови в яких діти перебували створювали загрозу для їх життя та здоров`я, мати дітей визнала позов, не заперечувала проти відібрання дітей. Суд вважає, що безвідповідальне ставлення відповідача [PERSON] до дітей, не забезпечення їх належними умовами проживання та лікування, створюють ризик для життя, здоров`я та морального виховання малолітніх. Також суд дійшов висновку про попередження відповідача [PERSON] щодо зміни ставлення до дітей, із покладанням на органи опіки та піклування контролю за виконанням нею своїх батьківських обов`язків у відношенні малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд, за заявою матері може постановити рішення про повернення їй дитини. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, то суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. При задоволенні позову щодо відібрання дітей від матері, без позбавлення батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення аліментів. У відповідності до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статі 27 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912), від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до статті 181 СК України. Згідно зі статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року). Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви 28.10.2022р. до досягнення повноліття дітьми. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судовий збір у справі складає 1984,80 грн., з яких: витрати по сплаті судового збору за вимогу про відібрання дітей становлять 992,40 грн., витрати по сплаті судового збору за вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей становлять 992,40 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved