Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

До Дергачівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «КАПСУЛАР», треті особи на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] , у якому просить: визнати припиненими трудові відносини між ТОВ «КАПСУЛАР» (код ЄДРПОУ 38128375, Харківська область, Дергачівський район, м.Дергачі, провулок Залізничний, 3/4) та директором Товариства - [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] РНОКПП: [NUMBER] ) на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України з дня набрання рішенням законної сили; стягнути з ТОВ «КАПСУЛАР» (код ЄДРПОУ 38128375, Харківська область, Дергачівський район, м.Дергачі, провулок Залізничний, 3/4) на користь позивача судовий збір у розмірі 1073, 60 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі протоколу № 2 від 25.08.2015 Загальних зборів учасників ТОВ «КАПСУЛАР» його було призначено директором товариства. Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 23.12.2022,\~\~місцезнаходженням ТОВ «КАПСУЛАР» є Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, провулок Залізничний, 3/4, керівником значиться позивач [PERSON] , призначений Загальними зборами учасників товариства на посаду директора відповідно до протоколу №2 від 25.08.2015 року. Відповідно до витягу, засновниками (учасниками) ТОВ «КАПСУЛАР» станом на 23.12.2022 року є [PERSON] , з долею у статутному фонді 66% (шістдесят шість відсотків), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] з долею у статутному фонді 34% (тридцять чотири відсотка), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З 24.02.2022 через повномасштабне військове вторгнення РФ на територію України, початок бойових дій на території України та безпосередньо Дергачівського району Харківської області, ТОВ «КАПСУЛАР» фактично припинило свою господарську діяльність. Наказом директора ТОВ «КАПСУЛАР» від 29 березня 2022 року офіційно призупинено діяльність підприємства з 01 квітня 2022 року. Заробітна платня позивачу не нараховується та не сплачується, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. Трудові відносини між директором та підприємством фактично припинені. 14.11.2022 року позивач звернувся до ТОВ «КАПСУЛАР» із заявою про звільнення його з посади директора зазначеного підприємства з 14.12.2022 року за власним бажанням відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України.\~ Заяву було надіслано на зареєстровану юридичну адресу ТОВ «КАПСУЛАР» та на адреси реєстрації двох учасників ТОВ «КАПСУЛАР». Також, 14.11.2022 року позивач, відповідно до повноважень виконавчого органу ТОВ «КАПСУЛАР», які визначені п.1 розділу 5 Статуту Товариства, та відповідно до п.4 розділу 5 Статуту ініціював скликання позачергових загальних зборів учасників ТОВ «КАПСУЛАР» шляхом поштового направлення цінним листом з описом вкладення учасникам Товариства повідомлення про скликання позачергових загальних зборів із визначенням відповідного порядку денного. Факт відправлення заяви про звільнення та повідомлення про скликання позачергових загальних зборів, а також факт їх отримання учасниками Товариства підтверджується відповідними поштовими документами. На позачергові загальні збори було винесено питання:\~ 1.Про звільнення директора ТОВ «КАПСУЛАР» [PERSON] за власним бажанням; 2.Про обрання (призначення) директора ТОВ «КАПСУЛАР», Однак, позачергові загальні збори, що мали відбутися 14.12.2022 року і на порядок денний яких було винесено питання про звільнення позивача з посади директора ТОВ «КАПСУЛАР», не відбулися у зв`язку з відсутністю кворуму для голосування через неявку учасника товариства [PERSON] , який володіє часткою у статутному капіталі ТОВ «КАПСУЛАР» у розмірі 66% (шістдесят шість відсотків). Участь у загальних зборах в режимі відеоконференції прийняли позивач, а також представник учасника ТОВ «КАПСУЛАР» Пивоварова Є.П., який володіє 34% (тридцятьма чотирма відсотками) статутного капіталу Товариства, [PERSON] . Безпосередньо за юридичною адресою ТОВ «КАПСУЛАР» був присутній представник позивача. Зазначене підтверджується відеозаписом перебігу позачергових загальних зборів. Таким чином, позивачем процедуру та строки, встановлені КЗпП України, було дотримано шляхом подання 14.11.2022 року заяви про звільнення з 14.12.2022 року.\~А також, було дотримано всі вимоги законодавства щодо скликання позачергових Загальних зборів, призначених на 14.12.2022 року. Позивач не може захистити свої права у позасудовому порядку,\~оскільки у нього відсутня можливість надати державному реєстратору рішення Загальних зборів про припинення його повноважень як керівника ТОВ «КАПСУЛАР» через те, що позачергові Загальні збори ТОВ не відбулися та рішення про його звільнення не було прийнято.\~ Враховуючи викладене, право позивача на звільнення з посади порушене відповідачем, а факт подальшого перебування на посаді директора породжує юридичні наслідки, чим перешкоджає його вільному вибору роду діяльності. Відповідно до ст.16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Згідно зі ст. 38 КЗпП України\~працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ч.1 ст. 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю"\~загальні збори учасників є вищим органом товариства. Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства (частина перша\~статті 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю"). Відповідно до ч.1, 2, 4\~ст. 98 ЦК України\~загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 99 ЦК України\~загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Згідно ч.4 ст. 145 ЦК України\~\~передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема, створення і відкликання виконавчого органу товариства. Відповідно до розділу 5 Статуту ТОВ «КАПСУЛАР» органами управління товариством є : загальні збори учасників та виконавчий орган - директор.\~ Відповідно до розділу 6 Статуту, вищим органом управління Товариством є загальні збори учасників, які мають право приймати рішення з будь-яких питань діяльності Товариства. За п.2.6 розділу 7 Статуту до виключної компетенції Загальних зборів учасників товариства належить,- обрання та припинення, у тому числі достроково, повноважень директора. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №758/1861/18). Позивачем дотримано положення ч.ч. 2, 3\~ст.\~32\~Закону України\~"Про\~товариства з\~обмеженою та\~додатковою відповідальністю" відповідно до якої, виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів. У випадку відсутності рішення Загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №520/11437/16-ц, від 24.12.2019 року у справі №758/1861/18). 16 січня 2023 року позивач звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з даним позовом. Ухвалою від 18 січня 2023 року відкрито провадження за правилами позовного провадження, в порядку загального провадження та призначено розгляд. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, в наданій суду заяві від 25.01.2023 року представник позивача просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.\~ Представник відповідача,\~треті особи\~на стороні\~відповідача в\~судове засідання\~не з`явились,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлялися\~належним чином,\~причини неявки\~суду не\~повідомили,\~відзив на\~позовну заяву\~до суду\~не подавали,\~будь-яких\~клопотань на\~адресу суду\~від них\~не надходило. Таким чином, суд вважає, що справу можливо розглянути за відсутності сторін в заочному судовому засіданні, без фіксації судового засідання , відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації N R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинство більш ефективно. Враховуючи вказані факти, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази,\~встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, на підставі протоколу № 2 від 25.08.2015р Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПСУЛАР» його було призначено директором товариства. Місцезнаходженням ТОВ «КАПСУЛАР» є Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, провулок Залізничний, 3/4, керівником значиться позивач [PERSON] , призначений Загальними зборами учасників товариства на посаду директора відповідно до протоколу №2 від 25.08.2015 року. Засновниками (учасниками) ТОВ «КАПСУЛАР» станом на день розгляду справи є [PERSON] , з долею у статутному фонді 66% (шістдесят шість відсотків), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] з долею у статутному фонді 34% (тридцять чотири відсотка), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вказані відомості станом на день розгляду справи наявні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що перевірено судом з сайту Міністерства юстиції України. Відповідно до розділу 5 Статуту ТОВ «КАПСУЛАР» органами управління товариством є : загальні збори учасників та виконавчий орган - директор.\~ Відповідно до розділу 6 Статуту, вищим органом управління Товариством є загальні збори учасників, які мають право приймати рішення з будь-яких питань діяльності Товариства. За п.2.6 розділу 7 Статуту до виключної компетенції Загальних зборів учасників товариства належить,- обрання та припинення, у тому числі достроково, повноважень директора. 14 листопада 2022 року позивач звернувся до товариства та учасників товариства з заявою про звільнення його з посади директора 14 грудня 2022 року на підставі ст. 38 КЗпП України. Одночасно з заявою про звільнення, в порядку, ч. 3 ст. 32 ЗУ\~«Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»,\~Позивач направив повідомлення від 14.11.2022 р. про скликання позачергових загальних зборів учасників товариства, призначених на 14.12.2022. Однак, позачергові загальні збори, що мали відбутися 14.12.2022 року і на порядок денний яких було винесено питання про звільнення позивача з посади директора ТОВ «КАПСУЛАР», не відбулися у зв`язку з відсутністю кворуму для голосування через неявку учасника товариства [PERSON] , який володіє часткою у статутному капіталі ТОВ «КАПСУЛАР» у розмірі 66% (шістдесят шість відсотків). Участь у загальних зборах в режимі відеоконференції прийняли позивач, а також представник учасника ТОВ «КАПСУЛАР» Пивоваров Є.П., який володіє 34% (тридцятьма чотирма відсотками) статутного капіталу Товариства, [PERSON] . Безпосередньо за юридичною адресою ТОВ «КАПСУЛАР» був присутній представник позивача. Трудові спори розглядаються комісіями по трудових спорах, та/або районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору (ст. 221 КЗпП України). Кодекс законів про працю встановлює загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства. По суті, директор об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Ні норми трудового договору, ні положення Статуту не повинні погіршувати становище директора порівняно з тим обсягом гарантій, наданих йому трудовим законодавством. Тобто, директор завжди може скористатися ст. 38 КзПП та ініціювати розірвання трудового договору за власним бажанням. За змістом положень ст. 38 КЗпП, ст. 30, 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», ст. 58,60,62 Закону України «Про господарські товариства» праву директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчий орган та внести дані зміни в Єдиний державний реєстр. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007 р. № 8-рп/2007, та від 29.01.2008 р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя "включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру". Стаття 8 Конвенції "захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом". Поняття "приватне життя" в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру.\~ В решті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на "приватне життя" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" (Oleksandr Volkov v. Ukraine, N 21722/11, § 165). З урахуванням положень ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям "приватне життя". У пункті 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Верховний Суд у своїй постанові від 03.07.2019 по справі №520/11437/16-ц (провадження № 61-11763св18), розглядаючи спір про звільнення з посади директора товариства та зобов`язання вчинити певні дії, зазначив про таке. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Передбачений ч.1 ст.38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. За встановлених у справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.12.2019р. у справі №758/1861/18 (провадження № 61-49113св18) зазначено, що «установлені у справі обставини, а саме: написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням, ознайомлення із вказаною заявою усіх учасників товариства, ініціювання позивачем проведення позачергових загальних зборів із винесенням питання звільнення директора на порядок денний, передача печатки, документів уповноваженій особі свідчать про те, що позивач дотримався процедури звільнення із займаної посади директора товариства. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Водночас особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику з метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду з вимогою про визнання трудових відносин припиненими». Аналогічної позиції дотримався Верховний Суд у Постанові від 17.03.2021р. у справі №761/40378/18 (провадження № 61-18255св19). Особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 520/11437/16-ц, у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року, у справі № 758/1861/18). Суд вважає, що неявка учасників товариства на загальні збори для розгляду питання щодо звільнення позивача є прямим порушенням гарантованого йому Конституцією України права на працю та на припинення трудових відносин. В даному випадку положення закону щодо письмового попередження учасників (засновників) про бажання звільнитися за власним бажанням з боку засновників фактично нівелюється.\~ Учасник товариства з обмеженою відповідальністю «КАПСУЛАР» - [PERSON] , з долею у статутному фонді 66% (шістдесят шість відсотків) проігнорував повідомлення позивача про його звільнення і не розглянув по суті заяву позивача про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладених на нього Статутом обов`язків. З огляду на викладене, своєю бездіяльністю, яка виразилася в не розгляді та не вжитті заходів для прийняття рішення про звільнення позивача в межах статутної діяльності товариства відповідачем були порушені трудові права позивача, зокрема його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця для його реалізації. Іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Тому позивач змушений перебувати у трудових відносинах з відповідачем всупереч своєму бажанню і наразі єдиним способом вирішення цього питання є визнання трудових відносин припиненими в судовому порядку. Зі змісту позовної заяви вбачається, що Позивач просить суд визнати припиненими його трудові відносини з ТОВ «КАПСУЛАР» з дня набрання чинності цього рішення у зв`язку зі звільненням із займаної посади директора на підставі ст.38 КЗпП України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між сторонами суд вважає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права ефективним і таким, що не суперечить закону, а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю. На підставі ст.ст.22, 38 КЗпП, ст.ст.16, 98, 99, 145 ЦК України, ст.ст.29, 30, 32, 58, 60, 62 Закону України про товариства з обмеженою відповідальністю»,

Outcome: approved