Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

До Володимирецького районного суду Рівненської області звернувся [PERSON] з позовом до Володимирецької селищної ради Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 3,09 га, що розташовані на території Красносільської сільської ради Володимирецького району Рівненської області. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 3,09 га., на території Красносільської сільської ради Володимирецького району Рівненської області. Заповіт відсутній. Позивач спадщину після смерті своєї матері фактично прийняв, як такий що проживав на час смерті із спадкодавцем. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] . Згідно із ч.2 статті 524 ЦК 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Оформити спадкові права на земельні ділянки через нотаріальну контору не має можливості, оскільки, державний акт на право власності на земельну ділянку серія Р4 №119530 виданий після смерті власника. Просить визнати за ним право власності на дане спадкове майно, оскільки підтвердити свої спадкові права не має можливості, окрім як в судовому порядку. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 13 грудня 2022 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 15 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутності, просить прийняти рішення на розсуд суду. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої, серії [NUMBER] . Після смерті спадкодавиці залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 3,09 га на території Красносільської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, що підтверджується копією Державного акта на право приватної власності на землю, серії Р4 №119530. Згідно з ч.2 ст.524 ЦК 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини, спадкоємсто за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усуновителі) померлого. Згідно ст. 549 ЦК 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він зокрема, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як зазначено в довідках №636, №637, виданих Володимирецькою селищною радою Рівненської області, [PERSON] , яка померла [INFO] , на час смерті була зареєстрована в с. Красносілля Володимирецького району Рівненської області і мала наступний склад сім`ї: син - [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки №1272/01-16 від 09.12.2022, виданої завідувачем Володимирецької державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у Володимирецькій державній нотаріальній конторі Рівненської області, згідно даних зі Спадкового реєстру, спадкову справу не заведено. Як вбачається зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв`язку з його смертю. Як вбачається зі змісту ст. ст. 177, 178 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Згідно п.4.15 глави 10 розділу «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п.3.3 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29.01.2009 року, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово- будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі). Державним нотаріусом Володимирецької районної державної нотаріальної відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії Р4 №119530 виданий після смерті [PERSON] . Рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх порушених прав чи інтересів. (роз`яснення №1028/01-16 від 09.12.2022, видане державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори) Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Судом також встановлено, що спадкування майна здійснюється за законом. Згідно от.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Статті 1216, 1297 Цивільного кодексу України передбачають право та обов`язок спадкоємців, чию спадщину складає нерухоме майно, оформити документи про спадщину. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Однак, видача державного акту після смерті спадкодавця не спростовує факту наявності у нього права власності на ці земельні ділянки і не може бути підставою позбавлення права спадкоємця на спадкове майно. Спадкодавецьфактично мав у власності спірні земельні ділянки на підставі сертифікату на земельну частку (пай). Зокрема, як це вбачається з пунктів 16, 17 розділу Х Перехідні положення Земельного Кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що за життя [PERSON] набула право власності на земельні ділянки, яке підтверджувалось відповідним сертифікатом, який в подальшому на підставі розпорядження голови Володимирецької районної державної адміністрації №420 від 08.12.2003 був замінений Державним актом. При цьому [PERSON] прийняв спадщину у встановленому законом порядку, згідно ст.528 ЦК УРСР (1963 року), у зв`язку з чим його позов підлягає задоволенню. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. А згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: approved