Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~У грудні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що 19 липня 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Заводській селищній раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 12. Від шлюбу є малолітні діти: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини розладналися більше року у зв`язку з різним місцем проживання сторін, тобто відповідач проживає у м. Чорткові, а вона у м. Івано Франківськ разом з дочкою, тому кожен з подружжя обрав свій самостійний спосіб життя, який має діаметрально протилежні погляди на сім`ю і шлюб. Життя сторін набрало негативного змісту і нетерпимості у відносинах, що призвело до взаємної антипатії, припинення шлюбних стосунків. Сторони не пов`язані обопільними обов`язками, в тому числі з ведення спільного господарства. Отже, шлюб набув формальних ознак. Тому, [PERSON] просить шлюб розірвати, дочку залишити проживати з нею, а сина залишити проживати з батьком. В судове засідання позивачка [PERSON] подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги довірительки підтримує в повному обсязі, розподіл судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору провести згідно правил статей 139,142 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши представника позивачки та дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 19 липня 2012 року сторони зареєстрували шлюб у Заводській селищній раді Чортківського району, актовий запис № 12. Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання сторони часто не знаходили порозуміння у відносинах, з приводу чого виникали сварки та непорозуміння, почуття між ними охололи. На даний час проживають окремо, дочка проживає із позивачкою, а син з відповідачем. Подальше спільне проживання і збереження сім`ї є неможливим, оскільки спільне життя у сторін не склалось, в силу несумісності характерів, спільного господарства не ведуть., шлюбні відносини носять формальний характер. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як в даній справі відповідач визнає позов, то враховуючи наведене, суд приходить до висновку про повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 992,40 гривень згідно квитанції ПАТ АБ «Укргазбанк» № 64014076 від 09 грудня 2022 року, що становить 496,20 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved