Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Балагурак В. В. звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 16 травня 2013 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банком на підставі Договору надання банківських послуг [PERSON] відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 17\~000,00 гривень. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме: щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. В процесі користування кредитним рахунком позичальник не надав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за зобов`язаннями, внаслідок чого за кредитним договором виникла заборгованість. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцем позичальника [PERSON] є його син [PERSON] , що підтверджується відповіддю приватного нотаріуса Усік А. М. 21 вересня 2021 року відповідачу направлено лист-претензію про погашення кредитної заборгованості, однак така вимога залишена відповідачем без задоволення. Станом на дату смерті позичальника сума заборгованості за договором №б/н від 17 грудня 2008 року становить 14\~288,89 гривень та складається з: 13\~788,89 гривень заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту; 13\~788,89 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 14\~288,89 гривень за кредитним договором №б/н від 16 травня 2013 року та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 08 липня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. В подальшому, ухвалою суду від 08 вересня 2022 року розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 17 листопада 2022 року закрито підготовчн провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 29 грудня 2022 року від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів. Ознайомившись з вказаним клопотанням, суд дійшов висновку, що таке підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 2 ст. 222 ЦПК України. Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. В судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у цій справі, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Судом встановлено, що 16 травня 2013 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В Анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] погоджується з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку (а. с. 28). Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за вищевказаним кредитним договором станом на січень 2022 року становить 13\~788,89 гривень та складається з: 13 788,89 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту (а. с. 19). Наявність простроченої заборгованості за кредитом позичальника [PERSON] підтверджується розрахунком заборгованості в розмірі 13\~788,89 гривень (а. с. 19) та випискою за договором (а. с. 20-26). Також встановлено, що [INFO] позичальник [PERSON] помер. Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , вид. 18 серпня 2020 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а. с. 68). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з частиною першою статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частиною третьою статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Установлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не залишив. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Суд установив, що відповідач [PERSON] 17 лютого 2021 року звернувся до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Усік А. М. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 105). З наведеного слідує, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] . З копії спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Усік А. М., вбачається, що окрім відповідача інших спадкоємців до майна спадкодавця [PERSON] немає. Крім того, установлено, що в матеріалах вищевказаної спадкової справи міститься претензія кредитора АТ КБ «Приватбанк», яка надійшла до Першої Луцької державної нотаріальної контори 27 серпня 2021 року (а. с. 135). Таким чином, суд установив, що відповідач [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , однак свідоцтва про право на спадщину за законом не отримав. Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (ч. 2 ст. 1281 ЦК України). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України). Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між позивачем та позичальником [PERSON] (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцем боржника, та вирішуються у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України. При вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Судом установлено, що спірні правовідносини виникли 18 серпня 2020 року, після смерті спадкодавця, відповідач є таким, що прийняв спадщину, позивач направив до нотаріальної контори претензію кредитора 27 серпня 2021 року, відповідач не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом. Наведене дає підстави для висновку, що позивачем не порушено строку пред`явлення вимоги до спадкоємця боржника, адже відповідач не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то з врахуванням статті 1282 ЦК України відповідач зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з цим позовом АТ КБ «Приватбанк» заявляє до стягнення заборгованість у розмірі 14\~288,89 гривень, однак розрахунком заборгованості (а. с. 19) та випискою за договором (а. с. 20-26) підтверджується наявність у відповідача простроченої заборгованості за кредитом позичальника [PERSON] в розмірі 13 788,89 гривень. А тому, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості в розмірі 13\~788,89 гривень. Докази наявності заборгованості у [PERSON] в розмірі 14 288,89 гривень в матеріалах справи відсутні. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, за подання цього позову АТ КБ «Приватбанк» платіжним дорученням сплатило судовий збір у розмірі 2 481,00 гривень, а тому, враховуючи висновок суду до часткове задоволення позову (96,50 % від ціни позову), з відповідача на користь позивача слід стягнути 2\~394,17 гривень судового збору. \~\~

Outcome: partial