Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини посилаючись на те, що він перебував з відповідачкою в шлюбі, що був зареєстрований 11 серпня 2006 року Коротичанською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 17. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Дитині виповнилося 15 років. Позивач з відповідачкою мають у спільній частковій власності житло за адресою: по [ADDRESS] . В цьому житлі сторони проживали однією сім`ю з відповідачкою та сином, до теперішнього часу там зареєстровані. Шлюб між позивачем та відповідачкою розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 березня 2021 року. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нами обома, оскільки ми з колишньою дружиною продовжили проживати в одному житловому приміщенні. Протягом всього життя дитини позивач повністю утримував сина, відкрив на його ім`я банківську картку та перераховував на неї гроші, придбавав одяг та взуття, продукти харчування тощо. Тобто, дитина повністю знаходиться на моєму утриманні до теперішнього часу. 27 серпня 2021 року позивач придбав власне житло - квартиру [ADDRESS] . 02 вересня 2021 року позивач уклав повторний шлюб, з дружиною та її дитиною від першого шлюбу проживали у вказаному житлі однією сім`єю, з 01 листопада 2021 року за власним бажанням неповнолітній син [PERSON] переселився до них та постійно проживає з ними однією сім`єю. За заявою позивача син був влаштований на навчання до коледжу, всі витрати, пов`язані з навчанням, утриманням дитини позивач несе самостійно. В листопаді 2021 року позивач поштою отримав пакет документів - заяву про видачу судового наказу з додатками, а також судовий наказ 12 липня 2021 року про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина в розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 червня 2021 року і досягнення дитиною повноліття. Мотиви звернення відповідачки до суду позивачу не відомі, адже дитина повністю знаходиться на моєму утриманні. Право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Позивач несе всі витрати з утримання неповнолітнього сина, здійснює інші необхідні платежі, потреба в яких виникає під час виховання та навчання дитини. Одночасно з цим існує судовий наказ про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина, що з 01 листопада 2021 року проживає з ним і знаходиться на його утриманні. Судовий наказ хоча й не звернутий до виконання, але до виповнення дитині повноліття відповідачка має право пред`явити вказаний документ до виконання та вимагати сплатити на її користь аліменти за судовим рішенням. У відзиві на позов відповідачка просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що дитина проживає та зареєстрована за місцем її реєстрації та дійсно нетривалий час проживала з батьком за його адресою проживання, що й відображено в Акті від 11.11.2021 року де вказано, що на час складання акту [PERSON] проживає у батька. Крім того відповідачка вказує, що кошти за навчання сина у Харківському коледжі харчової промисловості сплачує саме вона, а даних про те, що позивач сплачує якісь кошти за навчання сина відсутні. Позивач у судове засідання не з`явився надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Відповідачка та її представниця адвокат Борисова І.М. у судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] перебував з відповідачкою в шлюбі, що був зареєстрований 11 серпня 2006 року Коротичанською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 17. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач з відповідачкою мають у спільній частковій власності житло за адресою: по [ADDRESS] . В цьому житлі сторони проживали однією сім`ю з відповідачкою та сином, до теперішнього часу там зареєстровані. Шлюб між позивачем та відповідачкою розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 березня 2021 року. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з батьками, оскільки позивач з колишньою дружиною продовжили проживати в одному житловому приміщенні. 27 серпня 2021 року позивач придбав власне житло - квартиру [ADDRESS] . 02 вересня 2021 року позивач уклав повторний шлюб, з дружиною та її дитиною від першого шлюбу проживали у вказаному житлі однією сім`єю. Судовим наказом Харківського районного суду Харківської області виданим 12 липня 2021 року по справі № 635/4730/21 (провадження № 2-н/635/1263/2021) стягнуто з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) якого: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) якої: [ADDRESS] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України, передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину чи, за рішенням суду, після стягнення аліментів з батька, місце проживання дитини визначено саме з платником аліментів (батьком дитини). У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Разом з тим, за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Згідно довідки Виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області № 1085 від 15.11.2022 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою реєстрації його матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно наданих суду письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю, про що свідки надали письмові підтвердження. Доводи позовної заяви [PERSON] про те, що він повністю утримує сина, здійснює всі необхідні платежі пов`язані з вихованням та навчанням не підтверджені жодним доказом, а тому є безпідставними. Натомість відповідачкою надано суду копію квитанції від 01.11.2022 року про оплату за навчання [PERSON] у Харківському фаховому коледжі харчової промисловості ДБТУ. Акт депутата Пісочинської селищної ради від 21.11.2021 р. про те, що [PERSON] на момент складання акту мешкав разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] не може безумовно свідчити про зміну місця проживання дитини. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За наведеного доводи позовної заяви про те, що [PERSON] , який на дату звернення позивача до суду з даним позовом досяг 15 років, з 01.11.2021 року переселився до нього є безпідставними, оскільки така зміна місця проживання можлива лише за заявою самого [PERSON] , яка в матеріалах справи відсутня. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для припинення стягнення аліментів з позивача. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають віднесенню за рахунок позивача.

Outcome: dismissed