Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Посилається на те, що шлюб між ним та відповідачкою зареєстровано 26.01.2015, в якому у них народилося двоє синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя між ними не склалося, хоча він мав намір зберегти сім`ю. 20 квітня 2021 року Тячівським районним судом було ухвалено рішення про розірвання шлюбу. За час подружнього життя вони побудували житловий будинок, загальною площею 154.8 м.кв., житловою - 55.3 м.кв., що знаходиться в [ADDRESS] . Фактично будинок будували його батьки. Він виїжджав на заробітки за кордон, звідки присилав гроші, на які наймалися робітники та купувалися матеріали для будівництва будинку. У 2017 році будівництво будинку було завершено, але відповідачка зареєструвала його на себе. Він намагався домовитися з відповідачкою про врегулювання спору до суду, але вона відмовилася. Просить визнати житловий будинок [ADDRESS] , об`єктом їхньої спільної сумісної власності в рівних долях. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на обставини викладенні у позовній заяві. Відповідачка та її представник до суду не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 21.04.2015 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Рішенням Тячівського районного суду від 20.04.2021 року шлюб між сторонами розірвано. Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого мана щодо суб`єкта вбачається, що нерухоме майно житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці за кадастровим номером 2124455300:04:006:0069, 31.08.2017 був зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок що знаходиться у [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами від 27.07.2021, його площа становить 141.7 м.кв., складається з коридору - 39.5 м.кв., кімнати - 12.7 м.кв., санвузла - 12.1 м.кв., кухні - 11.1 м.кв., коридору - 6.2. м.кв., санвузла - 12 м.кв., кімнати - 11.8 м.кв., гардеробу - 5.5 м.кв., кімнати - 15.2 м.кв., кімнати - 15.6 м.кв. Згідно до вимог статей 60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до норм визначених статтями 68-70 цього ж кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтями 368, 370 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Outcome: approved