Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

Представник позивачки адвокат Сучило А.О., який діє на підставі договору про надання правової допомоги №104 від 11.03.2020р., звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просив стягнути з ТОВ «АВТ-Комфорт» на користь [PERSON] понесені нею збитки в розмірі 3\~740\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що позивачкою було набуто у власність нежитлову будівлю, що належала відповідачу. Підставою набуття права власності позивачки стало порушення відповідачем зобов`язань перед позивачкою за договором позики, внаслідок чого позивачкою було звернуто стягнення на нежитлову будівлю, що була предметом іпотеки. Натомість рішенням суду від 04.10.2017р. зазначене майно витребувано у позивачки на користь територіальної громади м. Черкаси без жодної компенсації. Позивач стверджує, що зазнав збитків, як добросовісний набувач майна, яке було вилучено в нього на користь третьої особи, а тому вимагає компенсації з відповідача, як відчужувача такого майна, в розмірі реальної вартості такого майна, що на момент розгляду судом справи складає 3\~740\~000 грн. Відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог. 05.10.2021р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 29.11.2021р. та 22.12.2021р. до суду надійшли заяви представника ТОВ «АВТ-Комфорт» - Мартинова С.В., яка є керівником юридичної особи, \- в яких зазначено, що відповідач не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову та просить провести розгляд справи без участі представника відповідача. 17.08.2022р. представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої розмір вимог збільшено до 3\~740\~000 грн. 17.08.2022р. від представника відповідача до суду надійшла заява, в якій зазначено, що відповідач не заперечує того факту, що вартість нерухомості на теперішній час зросла, а з нею і відповідно розмір збитків, завданих позивачці і складає 3\~740\~000 грн. Також в заяві зазначено, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог. 18.08.2022р. судом закрите підготовче провадження у справі, а справа призначено до судового розгляду. В судове засідання представник відповідача не з`явився, проте надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі (а.с. 131 том 2). Представник позивача в судове засідання 27.12.2022 року не з`явився, проте надав суду клопотання, в якому зазначив, що підтримує позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні з підстав, визначених у позові, а також просив провести судовий розгляд справи без участі сторони позивача. Крім того, в судовому засіданні 07.12.2022 року представник позивача адвокат Сучило А.О. позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача (с/з 07.12.2022 року), дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані суду докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Нежитлова будівля загальною площею 212,4 кв.м за адресою: [ADDRESS] , належала на праві приватної власності ТОВ «АВТ-Комфорт» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 17.04.2014р. 24.04.2015р. між [PERSON] та ТОВ «АВТ-Комфорт» укладено договір позики, за яким позивачка передала відповідачу позику в розмірі 300\~000 грн. на умовах її повернення в повному обсязі до 14.05.2015р. /т.1 а.с. 9-10/. З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань між сторонами 24.04.2015р. було укладено іпотечний договір, предметом якого є нежитлова будівля загальною площею 212,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] /т. 1 а.с. 11-22/. Договором іпотеки передбачалось право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання основного зобов`язання або його частини воно буде не виконане (п. 4.11 договору іпотеки). У зв`язку з порушенням відповідачем умов повернення отриманої від позивачки позики, остання звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.07.2015р. у справі №711/4944/15ц, яка набрала законної сили 13.07.2015р., було затверджено мирову угоду між [PERSON] та ТОВ «АВТ-Комфорт», за умовами якої сторони дійшли згоди про те, що в рахунок виконання зобов`язань ТОВ «АВТ-Комфорт» по договору позики від 24.04.2015р. [PERSON] набуває право власності на нежитлову будівлю літ. «Б-І, б, б`» загальною площею 212,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і з моменту переходу права власності на нежитлову будівлю зобов`язання сторін по договору позики від 24.04.2015р. припиняються /т. 1 а.с. 24-27/. В подальшому нежитлову будівлю літ. «Б-І, б, б`» загальною площею 212,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , позивачкою включено в якості майнового внеску до статутного капіталу ТОВ «Форест Хілл». 25.01.2017р. на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Форест Хілл» позивачку виключено зі складу учасників такої юридичної особи та повернуто їй нежитлову будівлю літ. «Б-І, б, б`» загальною площею 212,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок цього за позивачкою було зареєстроване право власності на таку нежитлову будівлю. 04.10.2017р. Придніпровський районний суд м. Черкаси ухвалив рішення у справі №711/802/17 за позовом керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, яким витребував у [PERSON] на користь територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради нежитлову будівлю літ. «Б-І, б, б`» загальною площею 212,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (колишня будівля басейну у складі дошкільного виховного закладу №50 загального типу Черкаської міської ради). Обґрунтовуючи мотиви ухвалення такого рішення суд виходив з того, що «у рішенні Господарського суду Черкаської області від 29.01.2015р. та ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2015р. у справі №925/1874/14 суди визнали недійсними та скасували рішення Черкаської міської ради №9-25 від 31.01.2006р. щодо виведення будівлі басейну зі складу дошкільного навчального закладу №50 та включення спірного майна до об`єктів приватизації, а також визнали недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу спірного майна від 20.01.2014р. Водночас суди встановили, що Черкаська міська рада вийшла за межі наданих їх законом повноважень. Таким чином, здійснення Черкаською міською радою права власності, зокрема розпорядження спірним майном, не у спосіб та не в межах повноважень, передбачених законом, не може вважатись вираженням волі територіальної громади. З огляду на те, що спірний об`єкт нерухомості вибув з володіння територіальної громади м. Черкаси поза її волею, суд прийшов до висновку, про те, позовні вимоги прокурора до добросовісного набувача [PERSON] про витребування цього майна на підставі статті 388 ЦК України повністю відповідають вимогам закону» /т. 1 а.с. 31-38/. На виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.10.2017р. №711/802/17 спірна нежитлова будівля була витребувана у позивачки шляхом державної реєстрації права власності на такий об`єкт нерухомого майна за територіальної громадою м. Черкаси в особі Черкаської міської ради, про що було здійснено відповідний реєстраційний запис №23957567 від 13.12.2017р., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /т. 1 а.с. 94-97/. Згідно звіту про оцінку ринкової вартості об`єкту нерухомості, а саме: нежитлова будівля загальною площею 212,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 05.08.2022р. вартість такого об`єкту складає 3\~740\~000 грн. без врахування ПДВ /т. 2 а.с. 60-114/. Оскільки позивачка була добросовісним набувачем спірного майна, але таке майно було витребувано в неї без будь-якої компенсації, то вона вимагає відшкодування збитків за рахунок відповідача, як особи від якої нею було набуто таке майно, а тому звернулась до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір щодо відшкодування збитків, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку аргументам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Статтями 6, 627 ЦК визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 660 ЦК, якщо третя особа на підставах, що виникли до продажу товару, пред`явить до покупця позов про витребування товару, покупець повинен повідомити про це продавця та подати клопотання про залучення його до участі у справі. Продавець повинен вступити у справу на стороні покупця. Якщо покупець не повідомив продавця про пред`явлення третьою особою позову про витребування товару та не подав клопотання про залучення продавця до участі у справі, продавець не відповідає перед покупцем, якщо продавець доведе, що, взявши участь у справі, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця. Якщо продавець був залучений до участі у справі, але ухилився від участі в її розгляді, він не має права доводити неправильність ведення справи покупцем. Частиною першою статті 661 ЦК передбачено, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 08 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі ст. 661 ЦК. У разі якщо позов власника про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до ст. 661 ЦК звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до його продажу. Разом з тим, вирішуючи питання про грошове стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суд має виходити з того, що вартість спірного майна визначається погодженням сторін, а за його відсутності дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості (постанови Верховного Суду від 30.10.2019р. у справі № 640/14719/15-ц, від 06.10.2021р. у справі №460/2694/17). По обставинам даної справи судом встановлено, що позивачкою було набуто у власність спірне нерухоме майно на підставі відплатного договору, оскільки таке майно було передане позивачці замість запозичених в неї відповідачем коштів, що за своєю правовою природою є подібним до правочину купівлі-продажу, а відтак до таких правовідносин на підставі ст. 8 ЦК можуть застосовуватись положення ст. 661 ЦК. Спірне нерухоме майно вибуло з власності позивачки на користь третіх осіб на підставах, що виникли до укладання сторонами договору позики та до набуття позивачкою у власність такого майна, тому відповідач як відчужував цього нерухомого майна, має відшкодувати позивачці, як покупцю, завдані збитки, оскільки придбане нею нерухоме майно вибуло з її володіння не з її вини та без будь-якої компенсації. До того ж однією з ознак цивільних правовідносин є диспозитивність, оскільки такі відносини засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК). По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідач не заперечує своєї вини у завданні збитків позивачці та свого обов`язку з необхідності належного відшкодування таких збитків у розмірі, що визначений позивачкою. За таких обставин суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими, а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що цивільно-процесуальні правовідносини ґрунтуються на засадах диспозитивності, відповідно до яких суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, а учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Під час судового провадження сторона позивача не заявляла вимог про необхідність відшкодування понесених судових витрат, а тому зазначене питання не розглядається судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved