Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.09.2022 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) про зняття заборони на відчуження майна, яким просить зняти заборону на відчуження транспортних засобів: KIA, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами) : [NUMBER] , DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами) : [NUMBER] , винесеної на підставі постанови № 22/36 від 30.04.2014 року про розшук майна боржника у виконавчому провадженні №24085651. В обґрунтування позову посилається на те, що звернувшись до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з клопотанням про закінчення провадження та зняття арешту транспортних засобів з транспортних засобів: KIA, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами) : [NUMBER] ; DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами) : [NUMBER] , йому було відмовлено у знятті арешту з майна, посилаючись на те, що арешт був знятий, але в системі залишилась заборона на відчуження транспортних засобів та рекомендовано звернутись до суду. Ухвалою суду від 27 вересня 2022 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. В судове засіданні позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення яким задовольнити позов, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належать транспортні засоби: KIA, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами) : [NUMBER] та DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами) : [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9-12). Як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови про розшук майна боржника № 22/36 від 30.04.2014 року винесену Святошинським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № 24085651 на підставі виконавчого листа № 2-178 виданого Святошинським районним судом м. Києва накладено арешт на майно позивача в тому числі спірні транспортні засоби. Позивач звернувшись до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) з клопотанням про закінчення провадження та зняття арешту транспортних засобів: KIA, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами) : [NUMBER] , DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами) : [NUMBER] , отримав відмову у знятті арешту зі спірного майна, посилаючись на те, що виконавчого провадження немає і арешт, який був раніше винесений про розшук майна боржника знімається в судовому порядку. Окрім того, як вбачається з довідки № 3112 від 09.07.2020 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» у позивача відсутня заборгованість за споживчим кредитом № 11193066000 від 02.08.2007 року, що укладений між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», права вимоги за яким відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» згідного Договору відступлення права вимоги (а.с. 9). Відповідно до ст. 19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. У справі Delcourt v. Belgium суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet у. France суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 і 5 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 328 ЦК України чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1.отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2.надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3.отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4.наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5.відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6.отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7.погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8.отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5. ст.59 «Про виконавче провадження»). В матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті майна. Отже, судом вбачається, що накладений арешт на усе майно позивача існує формально та заборона відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна унеможливлює вільне володіння, користування та розпорядження позивачем своїм майном. За таких обставин, позовні вимоги позивача про зняття заборони на відчуження майна підлягає задоволенню. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved