Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

09.11.2022 позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначив, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2001. Під час шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , який на момент звернення до суду є повнолітнім. Між позивачем та відповідачем негативних стосунків немає, але вони не знаходять порозуміння, почуття любові згасло, наразі припинено ведення спільного господарства, син дорослий, практично сім`я розпалась і її збереження суперечить інтересам позивача та відповідача, надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, тому прийнято рішення про розірвання шлюбу. З жовтня 2021 року позивач з відповідачем однією сім`єю не проживають, шлюбні відносини припинено. Ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомленням) сторін. 25.11.2022 від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, в якій остання просить суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі та розірвати шлюб між нею та позивачем. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Стаття 112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Судовим розглядом встановлено, що 28.04.2001 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного районного управління юстиції у м. Києві, про що було видане свідоцтво про одруження серія [NUMBER] від 28.04.2001, актовий запис № 239. Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних відносин , не мають намір відновлювати сім`ю та бажають розірвати шлюб. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved