Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У вересні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовна заява мотивована тим, що 22 квітня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики №К220421-2, згідно з умовами якого [PERSON] (позикодавець) передав [PERSON] (позичальнику) грошові кошти в сумі 187105,14 грн, терміном до 22 липня 2021 року. 23 грудня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Додаткову угоду до договору позики №К220421-2 від 22 квітня 2021 року, згідно з умовами якої було внесено зміни до п.1, 5, 6 договору, відповідно до яких [PERSON] (позикодавець) передав [PERSON] (позичальнику) грошові кошти в сумі 181459,44 грн, терміном до 22 березня 2022 року, пунктом 5 Додаткової угоди визначено графік повернення позичальником грошових коштів. Також 23 грудня 2021 року [PERSON] власноручно написала розписку, в якій зазначила, що кошти в сумі 181459,44 грн отримала у повному обсязі та зобов`язується повернути цю суму до 22 березня 2022 року включно. Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики у повному обсязі та у визначений строк, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 300100,42 грн, з яких 242033,40 грн. залишок боргу за договором позики, 58067,02 грн неустойки відповідно до п.11 договору позики, та судові витрати. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду від 13 вересня 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 03 жовтня 2022 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання частково визнала позов, зазначила, що вона вживала заходів, щоб розрахуватись із [PERSON] після отримання від нього листа-повідомлення від 19 липня 2021 року про погашення боргу, але [PERSON] не виходив з нею на зв`язок, вона погоджується із основною сумою боргу у розмірі 162354,44 грн, яка була вказана у листі-повідомленні, вважає зростання основного боргу із 162354,44 грн на 79678,96 грн за 12 днів є безпідставним. Щодо стягнення неустойки, відповідач надала свій розрахунок, згідно з яким сума неустойки складає 464,20 грн. 29 листопада 2021 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якому він просить задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. 16 грудня 2022 року від [PERSON] надійшли заперечення, у яких вона зазначила про те, що поверненню підлягає сума боргу у розмірі 162 354,44 грн, а не сума визначена еквівалентно до курсу іноземної валюти. Окрім того, відповідно до чинного законодавства у період дії воєнного стану в Україні позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь позикодавця неустойки (штрафу, пені) за прострочення, неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позичальником). Ухвалою Менського районного суду від 20 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 05 січня 2023 року. В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково, погодилась із основною сумою боргу у розмірі 162354,44 грн та неустойкою у розмірі 464,20 грн. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 22 квітня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики №К220421-2, згідно з умовами якого [PERSON] (позикодавець) передав у власність [PERSON] (позичальнику) грошові кошти в сумі 187105,14 грн, що еквівалентно 6642,00 доларам США за курсом продажу долара в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 28,17 грн) на день укладення цього договору, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві таку ж суму не пізніше ніж через 3 (три) місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 22.07.2021 включно, позика є безпроцентною (а. с. 8). 23 грудня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Додаткову угоду до договору позики №К220421-2 від 22 квітня 2021 року, згідно з умовами якої було внесено зміни до п.1, 5, 6, відповідно до яких [PERSON] (позикодавець) передав у власність [PERSON] (позичальнику) грошові кошти у розмірі 181459,44 грн, що еквівалентно 6642,00 доларам США за курсом продажу долара в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,32 грн) на день укладення цього договору, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві позику у визначений цим договором строк. (а. с. 7). Згідно з пунктом 1 Додаткової угоди від 23 грудня 2021 року до договору позики договору позики №К220421-2 від 22 квітня 2021 року позика надається терміном до 22 березня 2022 року включно. Відповідно до пункту 1 вказаної Додаткової угоди сторони підтверджують, що позикодавець передав позичальникові, а позичальник отримав від позикодавця грошові кошти у розмірі 181459,44 грн, що еквівалентно 6642,00 доларам США за курсом продажу долара в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,32 грн) на день укладення цього договору. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та у порядку, передбаченому цим договором, буде відповідати еквіваленту 6 642 долара США за курсом продажу долара в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 3 (три) місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 22.03.2022 включно, позика є безпроцентною Пунктом 11 договору позики №К220421-2 від 22 квітня 2021 року передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожен день існування простроченої заборгованості. 23 грудня 2021 року [PERSON] також власноручно написала розписку про отримання від [PERSON] позики у сумі 181459,44 грн, що на день укладення договору еквівалентно 6642 доларам США, яку зобов`язується повернути [PERSON] в строк до 22 березня 2022 року (а.с.6). У передбачені договором строки грошові кошти, надані у позику, [PERSON] у повному обсязі не повернула. За період з 24 грудня 2021 року по 01 вересня 2022 року [PERSON] було сплачено 19105,00 грн, що еквівалентно 576 доларам США за курсом продажу долара США на день здійснення платежу. Вказана сума повернутої позики сторонами не оспорюється. Мотивувальна частина Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно зі статтею 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням умов договору позики №К220421-2 від 22 квітня 2021 року та Додаткової угоди від 23 грудня 2021 року до нього, укладених між [PERSON] та [PERSON] .. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Частиною другою статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. На підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] надано договір позики №К220421-2 від 22 квітня 2021 року та Додаткову угоду від 23 грудня 2021 року до нього, які укладені між [PERSON] та [PERSON] , а також власноручно написану [PERSON] розписку від 23 грудня 2021 року, відповідно до якої остання отримала від [PERSON] позику у сумі 181459,44 грн, що на день укладення договору еквівалентно 6642 доларам США, яку зобов`язується повернути в строк до 22 березня 2022 року. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 18 березня 2013 року у справі № 6- 63 цс 13, та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465 цс 18. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки позивач передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 181459,44 грн, що еквівалентно 6642 доларів США за курсом продажу долара в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,32 грн) на день укладення цього договору, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України, оскільки грошове зобов`язання [PERSON] триває, офіційний курс гривні до долара США змінився, сума боргу станом на 01 вересня 2022 року, еквівалентна 6066 доларів США, становила 242033,40 грн. Сторони дійшли згоди про те, що відповідач зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів без нарахування відсотків та у порядку, передбаченому укладеним між ними договором. З огляду на викладене, доводи відповідача по про те, що грошові кошти у борг вона отримувала від позивача у гривні, а тому розмір боргу не може змінюватись від зміни курсу долара, є безпідставними. Установивши, що всупереч вимогам законодавства та положенням укладеного між сторонами договору позики, позичальник не надав належних та допустимих доказів повного виконання своїх зобов`язань перед позикодавцем, отриману в борг грошову суму у передбачені договором строки не повернув, ураховуючи умови укладеного договору та положення статті 533 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з боржника основної суми боргу відповідно до умов договору та положень цієї норми, еквівалентної 6066 доларів США в межах позовних вимог. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Посилаючись на те, що [PERSON] зобов`язання щодо повернення грошових коштів належним чином не виконала, [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку у розмірі 58067,02 грн. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою-другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені полягає у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Пунктом 11 договору позики №К220421-2 від 22 квітня 2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожен день існування простроченої заборгованості. Суд не погоджується з наданими сторонами розрахунками неустойки, виходячи з наступного. Як вбачається з умов Додаткової угоди від 23 грудня 2021 року позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів. Згідно з узгодженим сторонами договору графіком дата першого платежу у сумі 8578,48 грн, що еквівалентно 314 доларам США, визначена 22 січня 2022 року; дата другого платежу у такому ж розмірі визначена 22 лютого 2022 року. Позичальником перший платіж у розмірі 9105 грн сплачено 26 січня 2021 року, а не 22 січня 2022 року, тобто на 3 дні пізніше, а тому розмір неустойки складає: 181459,44х3х1%=5443,78 грн. Другий платіж у розмірі 10000 грн позичальником сплачено 15 липня 2022 року, замість 22 лютого 2022 року. Враховуючи положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення; неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем), то кількість прострочених днів - 1. Станом на 23 лютого 2022 року загальна сума заборгованості за договором позики становить: 181459,44-9105=172354,44 грн, а отже розмір неустойки складає: 172354,44х1х1%=1723,54 грн. На думку суду, обчислення неустойки за 32 дні існування простроченої заборгованості, а саме з 23 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року, є безпідставним, оскільки станом на 23 січня 2022 року загальна сума заборгованості за договором позики складала 181459,44 грн, а станом на 23 лютого 2022 року - 172354,44 грн, а не 181459,44 грн, оскільки 9105 грн вже було сплачено. Окрім того, не можна вважати простроченою заборгованість, строк сплати якої не настав, оскільки згідно з графіком дата другого платежу визначена 22 лютого 2022 року, а тому відлік кількості днів існування простроченої заборгованості повинен рахуватися лише з 23 лютого 2022 року. З огляду на викладене, загальний розмір неустойки складає: 5443,78 грн + 1723,54 грн = 7167,32 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, у розмірі 2492,03 грн.

Outcome: partial