Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-12 00:00:00

До суду надійшла заява представника позивача [PERSON] адвоката Басай М.М. щодо ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат у цивільній справі, в якій представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4500 грн. Відповідач та треті особи щодо даної заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення окремої заяви, відзиву, письмових пояснень, тощо, до суду не подавали. У судове засідання учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду заяви. Представник позивача просив заяву розглянути за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач та треті особи про причини своєї неявки суд не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Справа була розглянута з ухваленням заочного рішення по суті 28 листопада 2022 року. Позов було задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 10 травня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 1302 про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , вказане майно передане в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки посвідченого 13 квітня 2005 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е. за реєстровим № 1019. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] кошти у повернення сплаченого судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову у сумі 1488, 60 грн. Питання щодо відшкодуванню позивачеві понесених та оплачених ним витрат на правничу допомогу не було вирішено остаточно, оскільки представник позивача подав 28 листопада 2022 року письмову заяву, в якій вказав про те, що документи у повному обсязі щодо понесення позивачем витрат на правничу допомогу будуть подані упродовж 5-ти днів після ухвалення рішення. У ч. 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а у ч. 2 ст. 133 цього Кодексу визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У ч. 4 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. (п. 43 - 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі за № 755/9215/15-ц). У позовній заяві зазначалося про орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн. До заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу було надано до суду: - копію договору про надання правничої допомоги № 012 від 23 грудня 2019 року, копію акту № 1-012 від 28 листопада 2022 року, відповідно до якого [PERSON] поніс витрати на послуги адвоката у розмірі 4500 грн. та надано копію квитанції № 1-012 від 29 листопада 2022 року, відповідно до якої встановлено, що позивач сплатила вказану суму адвокатському бюро «Максима Басая» З вказаних документів постає, що предметом договору про надання правничої допомоги є надання адвокатським бюро за вказаним позовом правничої допомоги у вказаній цивільній справі. Сторонами зазначеного договору були чітко визначені та обумовлені між ними розміри витрат на правничу допомогу, зокрема сума гонорару була визначена у розмірі 4500.00 грн., та порядок її сплати. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» п. 47, 48 також роз`яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у статті 133, статтях 137, 141 ЦПК України. Витрати на правничу допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Ці самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Отже, позивачем була узгоджена з адвокатським бюро вартість наданих йому у дійсності адвокатом послуг правничої допомоги, розмір та види, порядок сплати гонорару, а види послуг правничої допомоги є обґрунтованими, документально підтвердженими, такими, що не містять ознак штучного походження. Відповідач не подав до суду належні і допустимі докази на підтвердження своєї заяви щодо звільнення його від сплати позивачеві понесених останньою витрат на правничу допомогу, зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також на підтвердження факту неспівмірності, надуманості (штучності), надмірності понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а також на підтвердження того, що розмір оплачених позивачем витрат на правничу допомогу суттєво впливає на майновий стан відповідача, порушує право відповідача на захист права власності у контексті ст. 1 Протоколу (колишнього Першого Протоколу) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд зауважує, що правнича допомога позивачеві фактично була надана, що підтверджується як фактом складання позовної заяви, заяви про забезпечення позову та відповідними клопотаннями. Відповідно ст. 270 ЦПК України визначено обставини і підстави для ухвалення додаткового рішення, а саме: 1. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. 2. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. 3. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 4. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. 5. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. На підставі встановлених та наведених обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення. Необхідно стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4500 грн. При цьому, суд при розгляді питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу також врахував правові позиції, висловлених ЄСПЛ у рішенні у справі «National Movement Ekoglasnost проти Болгарії» (заява № 31678/17),у постановах ВП ВС від 20.09.2018 року у справі за № 751/3840/15-ц та від 19.02.2020 року у справі за № 755/9215/15-ц, у постановах ОП КГС від 03.10.2019 року у справі за № 922/445/19 та від 22.11.2019 року у справі за № 902/347/18, постановах ВС у складі КГС від 24.11.2020 року у справі за № 911/4242/15 та від 17.12.2020 року у справі за № 922/3708/19, у постанові ВС у складі КЦС від 23.11.2020 року у справі за № 638/7748/18.

Outcome: approved