Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі за текстом ГУ ПФУ в Тернопільській області) звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та йому призначена пенсія. Проте у зв`язку з приведенням у відповідність коефіцієнта середньої заробітної плати внаслідок масового перерахунку з 01.03.2021 виникла переплата пенсії відповідача за період з 01.03.2021 до 31.12.2021 у розмірі 8176 грн. Позивач зазначає, що вказана переплата виникла внаслідок допущеної рахункової помилки. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ГУ ПФУ в Тернопільській області безпідставно набуті кошти, а саме переплату пенсії за період з 01.03.2021 до 31.12.2021 у сумі 8176 грн. 29.11.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання у справі на 26.12.2022 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. У судове засідання 26.12.2022 уповноважений представник позивача ГУ ПФУ в Тернопільській області не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Заперечень проти заочного розгляду справи не висловила. У судове засідання 26.12.2022 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, у тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Частина 1 ст. 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, ч. 1 ст. 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04 2019 у справі № 904/2444/18. Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі за текстом Закон). Згідно зі ст. 1 Закону пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4 (далі за текстом Порядок). Відповідно до п. 4 Порядку суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, або у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. Статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Подібні висновки щодо застосування ст. 1215 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 517/186/17, від 28.03.2018 у справі № 173/166/17, від 03.05.2018 у справі № 473/2859/17. Так, в обґрунтування позову позивач зазначив, що у зв`язку з приведенням у відповідність коефіцієнта середньої заробітної плати внаслідок масового перерахунку з 01.03.2021 виникла переплата пенсії відповідача за період з 01.03.2022 до 31.12.2021 у розмірі 8176 грн. Такі обставини були спричинені допущеною рахунковою помилкою з боку позивача. Правова позиція щодо визначення рахункової помилки викладена в постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 501/2500/15-ц, у якій суд зазначив, що до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце у цій справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних у комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином рахункова помилка це результат неправильного застосування правил арифметики, не більше того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Так, на підтвердження обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт наявності рахункової помилки, зокрема, висновків ревізії, актів перевірок чи службового розслідування тощо, зі змісту яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії відповідачу та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, як стверджує позивач, а не помилкою, пов`язаною, наприклад, з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії. Таким чином сам факт проведення індивідуального перерахунку призначеної [PERSON] пенсії (а.с. 5) у зв`язку з приведенням у відповідність коефіцієнта середньої заробітної плати внаслідок масового перерахунку з 01.03.2021 не можна вважати рахунковою помилкою, оскільки відсутні докази, на підставі яких можна встановити причину виникнення переплати. При цьому з обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, вбачається, що переплата пенсії відповідачу виявлена в результаті приведення пенсійної справи у відповідність у зв`язку з неправомірним визначенням коефіцієнтів. Указане, на думку суду, є свідченням неправильного застосування закону та нормативних актів України та спростовує доводи позивача, що має місце рахункова помилка. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, виходячи з предмету та ціни пред`явленого позову при зверненні до суду з даним позовом позивачу слід було сплатити судовий збір у розмірі 2481 грн. Однак при зверненні до суду з позовною заявою позивачем вказана сума судового збору сплачена не була. Відтак з урахуванням вказаних норм закону суд доходить висновку, що судовий збір у розмірі 2481 грн слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Outcome: approved