Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

ДП «Вищедубечанське лісове господарство» звернулось до суду з позовом в якому просить визнати недійсним наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 11.12.2013 року за №КИ/3221884000:25:003/00010220 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність»; визнати недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 20.02.2014 року №70; витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння: [PERSON] земельні ділянки площею 0,15 га з кадастровим номером 3221884000:25:003:0007 та площею 0,15 га з кадастровим номером 3221884000:25:003:0008; [PERSON] земельні ділянки площею 0,15 га з кадастровим номером 3221884000:25:003:0009, площею 0,15 га з кадастровим номером 3221884000:25:003:0010 та площею 0,15 га з кадастровим номером 3221884000:25:003:0011, які розташовані в адміністративних межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області; [PERSON] земельні ділянки площею 0,06 га за кадастровим номером 3221884000:25:003:6001, та площею 0,15 га з кадастровим номером 3221884000:25:003:0006; [PERSON] земельну ділянку площею 0,0839 га з кадастровим номером 3221884000:25:003:6002. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 11.12.2013 року №КИ/3221884000:25:003/00010220 передано у власність [PERSON] земельна ділянка площею 1,0439 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 3221884000:25:003:0003. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.01.2014 року №676 відчужив вищевказану земельну ділянку на користь [PERSON] . Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 20.02.2014 року №70 змінено цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:25:003:0003 з ведення особистого селянського господарства на індивідуальне садівництво. В подальшому [PERSON] здійснив поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:25:003:0003, в наслідок чого утворилися наступні земельні ділянки: 1) площею 0,1439\~га з кадастровим номером 322884000:25:003:0005; 2) площею 0,15 га з кадастровим номером 322884000:25:003:0006; 3) площею 0,15 га з кадастровим номером 322884000:25:003:0007; 4) площею 0,15 га з кадастровим номером 322884000:25:003:0008; 5)\~площею 0,15 га з кадастровим номером 322884000:25:003:0009; 6) площею 0,15 га з кадастровим номером 322884000:25:003:0010; 7) площею 0,15 га з кадастровим номером 322884000:25:003:0011. На підставі договорів купівлі-продажу від 18.03.2016 року за №234 та №237, [PERSON] відчужив земельні ділянки з кадастровими номерами 322884000:25:003:0007, 322884000:25:003:0008 на користь [PERSON] 26.01.2017 року на підставі договорів купівлі-продажу за №305 та №307, [PERSON] відчужив земельні ділянки з кадастровими номерами 322884000:25:003:0009, 322884000:25:003:0010, 322884000:25:003:0011 на користь [PERSON] 02.03.2018 року на підставі договору купівлі-продажу за №345, [PERSON] відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 322884000:25:003:0006 на користь [PERSON] . Крім того, 13.03.2018 року [PERSON] здійснив поділ земельної ділянки з кадастровим номером 322884000:25:003:0005, внаслідок чого утворились наступні ділянки: 1) площею 0,06 га з кадастровим 322884000:25:003:6001; 2) площею 0,0839 га з кадастровим номером 322884000:25:003:6002. 15.03.2018 року на підставі договору купівлі-продажу за №610, [PERSON] відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 322884000:25:003:6001 на користь [PERSON] 19.03.2018 року на підставі договору купівлі-продажу за №638, [PERSON] відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 322884000:25:003:6002 на користь [PERSON] . Наказ Головного управління Держземагентства у Київській області від 11.12.2013 року №КИ/3221884000:25:003/00010220 та укладені, в подальшому, договори купівлі-продажу не відповідають вимогам законодавства. Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3221884000:25:003:0003 відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовується для ведення лісового господарства, що підтверджується державним актом ІІ-КВ №003309 на право постійного користування землею виданого 24.09.1998\~року. Крім того, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 років вказана земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство». Тобто, вилучення земельної ділянки у встановленому законом порядку не погоджувалося, згоди на вилучення постійний землекористувач не надавав, порушено порядок зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення. 18.11.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 27.04.2021 року адвокат Дубчак Л.С., яка здійснює представництво [PERSON] , направила на електронну пошту суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає та вважає дану позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В якості доказу віднесення спірних земельних ділянок до категорії земель лісогосподарського призначення та їх перебування у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», позивач посилається на державний акт на право постійного користування землею ІІ-КВ №003309, підписаний 24.09.1998 року. Однак, відповідно до законодавства, яке діяло на час видачі державного акту на право постійного користування ІІ-КВ №003309, передбачало обов`язкову реєстрацію таких державних актів сільськими селищними, міськими, районними Радами народних депутатів, як необхідну умову для їх видачі у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею. Також в позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 років відведена у приватну власність спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство». Однак, вказані матеріали лісовпорядкування не погоджені та не затверджені відповідно до вимог ст.48 ЛК України, а отже не можуть бути доказом віднесення спірних земельних ділянок до категорії земель лісогосподарського призначення та їх перебування в постійному користуванні позивача. Крім того, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03.12.2019 року справа №363/4809/17 у задоволенні уточнених позовних вимог Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Вищедубечаньке лісове господарство» про визнання недійсними рішень органу Виконавчої влади та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння відмовлено. Предметом оскарження у вказані справі був наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 11.12.2013\~року за №КИ/3221884000:25:003/00010220 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» та розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 20.02.2014 року №70. Оскільки, ДП «Вищедубечаньке лісове господарство» брало участь у справі №363/4809/17, не потребує додатковому та/або повторному доказуванню відсутність доказів належності спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення і відсутності у ДП «Вищедубечаньке лісове господарство» документу, який би підтверджував право постійного користування землею. Крім того, адвокат Дубчак Л.С. вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, який просить застосувати до поданого позову. 19.05.2021 року представник позивача подала до суду заяву про зміну предмету позову та просить визнати недійсним наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 11.12.2013 року №КИ/3221884000:25:003/00010220 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність». Визнати недійсним Розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 20.02.2014 року №70. Усунути перешкоди у здійсненні ДП «Вищедубечаньке лісове господарство», права користування та розпорядження земельними ділянками шляхом її повернення у постійне користування лісгоспу земельні ділянки за наступними кадастровими номерами: 3221884000:25:003:0007 площею 0,15 га, 3221884000:25:003:0008 площею 0,15 га, 3221884000:25:003:0009 площею 0,15 га, 3221884000:25:003:0010 площею 0,15 га, 3221884000:25:003:0011 площею 0,15 га, 3221884000:25:003:6001 площею 0,06 га, 3221884000:25:003:0006 площею 0,15 га, 3221884000:25:003:6002 площею 0,0839 га, які розташовані на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області. 29.06.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , відповідно до якого позовні вимоги не визнає та вважає дану позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В якості доказу віднесення спірних земельних ділянок до категорії земель лісогосподарського призначення та їх перебування у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», позивач посилається на державний акт на право постійного користування землею ІІ-КВ №003309, підписаний 24.09.1998 року. Однак, відповідно до законодавства, яке діяло на час видачі державного акту на право постійного користування ІІ-КВ №003309, передбачало обов`язкову реєстрацію таких державних актів сільськими селищними, міськими, районними Радами народних депутатів, як необхідну умову для їх видачі у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею. Також в позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 років відведена у приватну власність спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство». Однак, вказані матеріали лісовпорядкування не погоджені та не затверджені відповідно до вимог ст.48 ЛК України, а отже не можуть бути доказом віднесення спірних земельних ділянок до категорії земель лісогосподарського призначення та їх перебування в постійному користуванні позивача. Крім того, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03.12.2019 року справа №363/4809/17 у задоволенні уточнених позовних вимог Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Вищедубечаньке лісове господарство» про визнання недійсними рішень органу Виконавчої влади та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння відмовлено. Предметом оскарження у вказані справі був наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 11.12.2013 року за №КИ/3221884000:25:003/00010220 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» та розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 20.02.2014 року №70. Оскільки, ДП «Вищедубечаньке лісове господарство» брало участь у справі №363/4809/17, не потребує додатковому та/або повторному доказуванню відсутність доказів належності спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення і відсутності у ДП «Вищедубечаньке лісове господарство» документу, який би підтверджував право постійного користування землею. [PERSON] є законним власником земельної ділянки площею 0,15 га з кадастровим номером 3221884000:25:003:0006 та земельної ділянки площею 0,06 га з кадастровим номером 3221884000:25:003:6001, а тому не може бути протиправно позбавлений права власності на вказане майно. 30.06.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] відповідно до якого позовні вимоги не визнає та вважає дану позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В якості доказу віднесення спірних земельних ділянок до категорії земель лісогосподарського призначення та їх перебування у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», позивач посилається на державний акт на право постійного користування землею ІІ-КВ №003309, підписаний 24.09.1998 року. Однак, відповідно до законодавства, яке діяло на час видачі державного акту на право постійного користування ІІ-КВ №003309, передбачало обов`язкову реєстрацію таких державних актів сільськими селищними, міськими, районними Радами народних депутатів, як необхідну умову для їх видачі у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею. Також в позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 років відведена у приватну власність спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство». Однак, вказані матеріали лісовпорядкування не погоджені та не затверджені відповідно до вимог ст.48 ЛК України, а отже не можуть бути доказом віднесення спірних земельних ділянок до категорії земель лісогосподарського призначення та їх перебування в постійному користуванні позивача. Крім того, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03.12.2019 року справа №363/4809/17 у задоволенні уточнених позовних вимог Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Вищедубечаньке лісове господарство» про визнання недійсними рішень органу Виконавчої влади та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння відмовлено. Предметом оскарження у вказані справі був наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 11.12.2013 року за №КИ/3221884000:25:003/00010220 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» та розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 20.02.2014 року №70. Оскільки, ДП «Вищедубечаньке лісове господарство» брало участь у справі №363/4809/17, не потребує додатковому та/або повторному доказуванню відсутність доказів належності спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення і відсутності у ДП «Вищедубечаньке лісове господарство» документу, який би підтверджував право постійного користування землею. [PERSON] є законним власником земельної ділянки площею 0,0839 га з кадастровим номером 3221884000:25:003:6002, а тому не може бути протиправно позбавлений права власності на вказане майно. 19.07.2021 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив подані [PERSON] та [PERSON] згідно якої, відповідно до статей 19, 55, 84 Земельного кодексу України та статті 5 Лісового кодексу України, в редакції станом на момент виникнення правовідносин, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3221884000:25:003:0003 відносилась до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовувалась для ведення лісового господарства у порядку, визначеному Лісовим кодексом України, на підставі державного акту ІІ-КВ №003309 на право постійного користування землею від 24.09.1998 року. Відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 років відведена у приватну власність спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство». Згідно листа ВО, «Укрдержліспроект» №255 від 23.06.2020 року, земельні ділянки з кадастровими номерами 3221884000:25:003:0006, 3221884000:25:003:0007, 3221884000:25:003:0008, 3221884000:25:003:0009, 3221884000:25:003:0010, 3221884000:25:003:0011 повністю накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на території Приморського лісництва, квартал 406, виділ 1, 2. Крім того, згідно листа ВО «Укрдержліспроект» №280 від 10.07.2020 року, земельні ділянки з кадастровими номерами 3221884000:25:003:6001, 3221884000:25:003:6002 повністю накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на території Приморського лісництва, квартал 406, виділ 1, 2. Разом з тим, висновки Вишгородського районного суду Київської області по справі №363/4809/17 про чинність державного акту на право постійного користування ІІ-КВ №003309 не є встановленою обставиною по справі, оскільки обставини чинності державного акту не з`ясовувались та не стосувались безпосереднього предмета доказування по справі. За таких обставин зазначення у рішенні суду по іншій справі про чинність/нечинність зазначеного державного акту не має преюдиційного значення при розгляді даної справи. На підставі чого просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з урахуванням уточнень. 28.07.2021 року до суду від представника третьої особи Кабінету Міністрів України, надійшли пояснення на позовну заяву, згідно яких Кабінет Міністрів України повністю підтримує позовні вимоги ДП «Вищедубечанське лісове господарство» з наступних підстав. На момент виникнення спірних правовідносин, органом, повноважним приймати рішення про припинення права постійного користування або вилучення та про подальше розпорядження спірними земельними ділянками рекреаційного призначення, був Кабінет Міністрів України. Кабінету Міністрів України про вказані порушення раніше не було відомо, оскільки розпорядження про відведення у користування та передачу у власність земельних ділянко приймалось без його участі. Внаслідок розпорядження землями лісогосподарського призначення порушено інтереси держави. 05.10.2021 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. 12.10.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Київській області, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Будь-яких прав чи законних інтересів Головне управління не порушувало. Відповідно до ст.122 ЗК України( у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або користування для всіх потреб. В ході реалізації вказаних повноважень, Головним управлінням Держземагенства у Київській області видано оспорюваний наказ. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили наявність накладення на землі лісового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:25:003:0003. Крім того, чинність наказу Головного управління Держземагенства у Київській області від 11.12.2013 року №КИ/3221884000:25:003/00010220 вже оскаржувалась у ході розгляду судової справи №363/4809/17. 04.01.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , який здійснює представництво відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача, у задоволені позовних вимог відмовити з наступних підстав. В якості доказу віднесення спірних земельних ділянок до категорії земель лісогосподарського призначення та їх перебування у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», позивач посилається на державний акт на право постійного користування землею ІІ-КВ №003309, підписаний 24.09.1998 року. Однак, відповідно до законодавства, яке діяло на час видачі державного акту на право постійного користування ІІ-КВ №003309, передбачало обов`язкову реєстрацію таких державних актів сільськими селищними, міськими, районними Радами народних депутатів, як необхідну умову для їх видачі у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею. Також в позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 років відведена у приватну власність спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство». Однак, вказані матеріали лісовпорядкування не погоджені та не затверджені відповідно до вимог ст.48 ЛК України, а отже не можуть бути доказом віднесення спірних земельних ділянок до категорії земель лісогосподарського призначення та їх перебування в постійному користуванні позивача. Крім того, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03.12.2019 року справа №363/4809/17 у задоволенні уточнених позовних вимог Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Вищедубечаньке лісове господарство» про визнання недійсними рішень органу Виконавчої влади та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння відмовлено. Оскільки, ДП «Вищедубечаньке лісове господарство» брало участь у вказаній справі, то можна з впевненістю констатувати наявність преюдиційних обставин, які не потребують додаткового та/або повторного доказування згідно з чинним законодавством України у даній справі, зокрема, щодо відсутності доказів належності спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення і відсутності у ДП «Вищедубечаньке лісове господарство» документу, який би підтверджував право постійного користування землею. Крім того, позивачем не наведено у позовній заяві та доданих до неї документах жодного аргументу та не надано жодного посилання на норму закону, яку порушено при укладенні договорів купівлі-продажу земельних ділянок. Разом з тим, позовну заяву подано з пропуском строку позовної давності, що фактично підтверджується матеріалами справи. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача Головного управління держгеокадастру у Київській області в судове засідання не з`явився, у поданому відзиві на позовну заяву, просить розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача Вишгородської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, представником подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність його довірителя. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи Кабінету Міністрів України в судове засідання не з`явився, у поясненнях на позовну просить розгляд справи проводити за відсутності представника, позовні просить задовольнити в повному обсязі. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до копії державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №003309 від 24.09.1998 року та матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 років відведена у приватну власність спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3221884000:25:003:0003, відносилась до земель лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство». Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 11.12.2013 року №КИ/3221884000:25:003/00010220 надано у власність [PERSON] земельну ділянку, загальною площею 1,0439 га, кадастровий номер 3221884000:25:003:0003, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області. 29.01.2014 року на підставі договору купівлі-продажу №676, [PERSON] відчужив земельну ділянку площею 1,0439 га з кадастровим номером 3221884000:25:003:0003 на користь [PERSON] . Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 20.02.2014 року №70 змінено цільове призначення земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності [PERSON] , земельна ділянка площею 1,0439 га за кадастровим номером 3221884000:25:003:0003, на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №16940340 виданого 29.01.2014 року, з ведення особистого селянського господарства на індивідуальне садівництво. За заявою [PERSON] здійснено поділ належної йому земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:25:003:0003, внаслідок чого утворилися наступні ділянки: 1) площею 0,1439\~га з кадастровим номером 3221884000:25:003:0005; 2) площею 0,15 га з кадастровим номером 3221884000:25:003:0006; 3) площею 0,15 га з кадастровим номером 3221884000:25:003:0007; 4) площею 0,15 га з кадастровим номером 3221884000:25:003:0008; 5)\~площею 0,15 га з кадастровим номером 3221884000:25:003:0009;6) площею 0,15 га з кадастровим номером 3221884000:25:003:0010; 7) площею 0,15 га з кадастровим номером 3221884000:25:003:0011. 18.03.2016 року [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу зареєстрованого в реєстрі за №237 та за №234 відчужив земельні ділянки з кадастровими номерами 3221884000:25:003:0007, 3221884000:25:003:0008 на користь [PERSON] 26.01.2017 року на підставі договорів купівлі-продажу №305, №307 та №309 [PERSON] відчужив земельні ділянки з кадастровими номерами 3221884000:25:003:0009, 3221884000:25:003:0010 та 3221884000:25:003:0011 на користь [PERSON] [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.2018 року та на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2018 року відчужив земельні ділянки з кадастровими номерами 3221884000:25:003:0006, 3221884000:25:003:6001 на користь [PERSON] 19.03.2018 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 3221884000:25:003:6002 на користь [PERSON] . Статті 125, 126 Земельного Кодексу України передбачають, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 18.03.2016 року приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Єременко Т.М., зареєструвала за [PERSON] право власності на земельні ділянки кадастровий номер 3221884000:25:003:0007, площею 0,15 га та кадастровий номер 3221884000:25:003:0008, площею 0,15 га, розташованих за адресою: Київська область, Вишгородський район сільська рада Лебедівська. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 26.01.2017 року приватний нотаріус Київського нотаріального округу м. Київ Верповська О.В., зареєструвала за [PERSON] право власності на земельні ділянки кадастровий номер 3221884000:25:003:0009, площею 0,15 га, кадастровий номер 3221884000:25:003:0010, площею 0,15 га та кадастровий номер 3221884000:25:003:0011, розташованих за адресою: Київська область, Вишгородський район сільська рада Лебедівська. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 02.03.2018 року приватний нотаріус Київського нотаріального округу м. Київ Мельниченко І.О., зареєструвала за [PERSON] право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221884000:25:003:0006, площею 0,15 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район сільська рада Лебедівська. Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 15.03.2018 року приватний нотаріус Київського нотаріального округу м. Київ Бабенко В.В., зареєструвала за [PERSON] право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221884000:25:003:6001, площею 0,06 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район сільська рада Лебедівська. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 19.03.2018 року приватний нотаріус Київського нотаріального округу м. Київ Бабенко В.В., зареєструвала за [PERSON] право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221884000:25:003:6002, площею 0,0839 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район сільська рада Лебедівська. Як вбачається, з фрагменту публічної кадастрової карти за даними лісовпорядкування 2014 року з нанесеними межами кварталу 406 Приморського лісництва та межами земельних ділянок з кадастровими номерами 3221884000:25:003:0006, 3221884000:25:003:0007, 3221884000:25:003:0008, 3221884000:25:003:0009, 3221884000:25:003:0010, 3221884000:25:003:0011, вбачається, що вищезазначені земельні ділянки повністю накладаються на землі лісового фонду, які перебувають в користуванні ДП «Вищедубечанський лісгосп». Крім того, згідно до фрагменту публічної кадастрової карти за даними лісовпорядкування 2014 року з нанесеними межами кварталу 406 Приморського лісництва та межами земельних ділянок з кадастровими номерами 3221884000:25:003:6001, 3221884000:25:003:6002 вбачається, що вищезазначені земельні ділянки повністю накладаються на землі лісового фонду, які перебувають в користуванні ДП «Вищедубечанський лісгосп». За інформацією Кабінету Міністрів України від 04.08.2017 року №6977/0/2-17 рішення щодо вилучення та/або погодження зміни цільового призначення у приватну власність [PERSON] лісової ділянки з кадастровим номером 3221884000:25:003:0003 в адміністративних межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області за рахунок земель ДП «Вищедубечанське лісове господарство» не приймалися. Відповідно до листа Державного агентства лісових ресурсів України Держлісагенство від 15.08.2017 року №02-33/5996-17 вбачається, що Держлісагенство не погоджувало проектів землеустрою та зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:25:003:0003, яка відведена у приватну власність [PERSON] відповідно до наказу Головного управління Держземагенства у Київській області від 11.12.2013 року. Згідно листа Державного агентства лісових ресурсів України Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 23.06.2020 року №255, вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221884000:25:003:0004, 3221884000:25:003:0006, 3221884000:25:003:0007, 3221884000:25:003:0008, 3221884000:25:003:0009, 3221884000:25:003:0010 накладаються на квартал №406 Приморського лісництва ДП «Вищедубечанський лісгосп». Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно до статті 7 ЛК України, ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи. Земельні відносини, що виникають при використанні лісів, як зазначено в частині другій статті 3 ЗК України, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу. Відповідно до статті 8 ЛК України, у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. Статтею 13 ЗК України, передбачено, що саме до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Відповідно до статті 84 ЗК України, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України). Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни та юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення (стаття 56 ЗК України). Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (стаття 57 ЗК України, частина 1 статті 17 ЛК України). ДП «Вищедубечанське лісове господарство» звертаючись до суду з вказаним позовом, в якості доказу віднесення спірних земельних ділянок до категорії земель лісогосподарського призначення та перебування їх у постійному користуванні позивача, посилається на державний акту на право постійного користування землею ІІ-КВ№003309, підписаного 24.09.1998 року. Відповідно до вимог Земельного кодексу України від 17.12.1990 № 561-XII, який був чинним на час видачі вказаного державного акту, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч.1 ст.23 ЗК України), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ч.1 ст.22 ЗК України). Постановою Верховної Ради України від 13 березня 1992 року №2201-XII Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, було затверджено форму державного акту на право постійного користування землею, якою була передбачена спеціальна графа: «Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №». Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 року №28 затверджено Інструкцію про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), яка діяла до 04.05.1999 року. Відповідно до п. 3.1. зазначеної Інструкції, державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на землю, право постійного користування землею видаються і реєструються тією сільською, селищною, міською, районною Радою народних депутатів, яка прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність або надання її у постійне користування. Якщо рішення про передачу (надання) земельної ділянки прийняте обласною Радою народних депутатів або Верховною Радою України, то видача і реєстрація державних актів здійснюється районною Радою народних депутатів. Відповідно до\~п.3.2.\~Інструкції,\~державні акти\~на право\~колективної власності\~на землю,\~право приватної\~власності на\~землю,\~право постійного\~користування землею\~реєструються відповідно:\~у Книзі\~записів (реєстрації)\~державних актів\~на право\~колективної власності\~на землю\~за формою\~згідно з\~додатком №1; у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за формою згідно з додатком №2; у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею (громадянами) за формою згідно з додатком №3; у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею за формою згідно з додатком №4. Книги записів (реєстрації) державних актів і договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) ведуться виконавчими органами відповідних сільських, селищних, міських Рад народних депутатів (міст обласного підпорядкування), відділами земельних ресурсів районних державних адміністрацій, управліннями земельних ресурсів Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. Ці книги шнуруються, засвідчуються підписами голови відповідної Ради народних депутатів, інженером-землевпорядником місцевої Ради, скріплюються гербовою печаткою Ради (п.3.4. Інструкції). Отже, враховуючи вищевказані приписи законодавства, яке діяло на час видачі державного акту на право постійного користування ІІ-КВ№003309, передбачено обов`язкову реєстрацію таких державних актів сільськими селищними, міськими, районними Радами народних депутатів, як необхідну умову для їх видачі. Однак, відповідно до копії державного акту ІІ-КВ№003309, виданого Вище-Дубечанському держлісгоспу Лебедівською сільською радою народних депутатів Вишгородського району Київської області, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що відомості про реєстрацію вказаного акту у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею відсутні. Доказів такої реєстрації до суду стороною позивача не подано, як визначено статтею 83 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку про неможливість прийняття копії державного акту на право постійного користування ІІ-КВ№003309 в якості належного доказу віднесення спірних земельних ділянок до категорії земель лісогосподарського призначення та їх перебування у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», оскільки не містить відомостей про його реєстрацію, а отже виданий з порушенням вимог законодавства, яке діяло на час видачі. Крім того, в якості доказів віднесення спірних земельних ділянок до категорії земель лісогосподарського призначення та їх перебування у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» позивач посилається на матеріали лісовпорядкування 2003 та 2014 років та надано копію проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Вищедубечанський лісгосп», а також планшет складений на основі землевпорядкування 1963-\~1995 років, матеріалів лісовпорядкування 2003 року та ортофотопланів 2007 року. Відповідно до п.5 розділу VIII Прикінцеві положення Лісового кодексу України, до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Нормами лісового законодавства передбачений порядок затвердження та погодження матеріалів лісовпорядкування. Згідно до ст.48 ЛК України, матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища . Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування. Відповідно до вимог даної інструкції, складені оригінали планшетів, які мають межі з іншими землекористувачами, завіряються в органах землевпорядкування того району, де проводяться лісовпорядкувальні роботи (п.2.1.4. Інструкції). Отже, наданий проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Вищедубечанський лісгосп», ти планшет складений на основі землевпорядкування 1963-1995 років, матеріалів лісовпорядкування 2003 року та ортофотопланів 2007 року, не можуть бути прийняті в якості доказу віднесення спірних земельних ділянок до категорії земель лісогосподарського призначення та їх перебування в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», відповідно до статті 48 ЛК України. Крім того, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03.12.2019 року справа №363/4809/17 у задоволенні уточнених позовних вимог Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Вищедубечаньке лісове господарство» про визнання недійсними рішень органу Виконавчої влади та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння відмовлено. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними рішень органу Виконавчої влади та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, Перший заступник прокурора Київської області просив визнати недійсним наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 11.12.2013 року за №КИ/3221884000:25:003/00010220 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 20.02.2014 року №70 та витребувати земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221884000:25:003:0007, 3221884000:25:003:0008, 3221884000:25:003:0009, 3221884000:25:003:0010, 3221884000:25:003:0011, 3221884000:25:003:6001 з чужого незаконного володіння. Як встановлено рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03.12.2019 року справа №363/4809/17, стороною позивача не доведено за допомогою належних і допустимих доказів обставин що входять до предмету доказування, а саме віднесення спірних земельних ділянок до категорії земель лісогосподарського призначення. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, ДП «Вищедубечанське лісове господарство» звертаючись до суду з аналогічними позовними вимогами, які були предметом розгляду у цивільній справі №363/4809/17, не надано належних та допустимих доказів, у розумінні статей 77, 78 ЦПК України, що спірні земельні ділянки перебувають у постійному користуванні позивача та віднесені до категорії земель лісогосподарського призначення, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, суд не приймає до уваги подані відповідачами заяви про застосування позовної давності, оскільки факт порушення права позивача не доведений, а тому перебіг позовної давності в розумінні ч.1 ст.261 ЦК України не розпочинався. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed