Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-02 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~Позивач\~ 20.09.2022 року\~ звернувся\~ до\~ суду\~ із\~ позовом\~ до\~ відповідача про\~стягнення коштів, посилаючи на те, що відповідно до розписки від 15.02.2020 року, що особисто написана відповідачем [PERSON] і мається в оригіналі у позивача, останній взяв у борг у позивача грошові кошти в сумі 1 800 дол. США ( по курсу НБУ 36,5686 грн. за 1 долар США на сьогодні складає 65 823,48 грн. ) та 45 000 грн., а всього 110 823,48 грн. Отримані кошти відповідач зобов`язувався повернути до кінця лютого місяця 2020 року. На сьогодні вказані кошти не повернуто, на претензії відповідач не реагує, уникає будь-яких контактів, при тому, що строк виконання зобов`язань давно уже настав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей самий строк ( термін ). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку що встановлені договором. Згідно ч. 4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Верховний Суд України у рішенні від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63 цс-13 постановив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видасться боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Ст.545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідач зобов`язаний додатково сплатити 3% річних за користування всім боргом та інфляційні збитки за користування гривнями, із дати, порушення зобов`язань до дати введення воєнного стану, а саме : Розрахунок відсотків за користування грошовими коштами. Сума заборгованості 110 823,48 \~ \~ \~ \~грн., дата початку розрахунку - 01.03.2020 року, дата закінчення розрахунку - 24.02.2022 року. Дата початку нарахування : 01.03.2020 року, Дата закінчення нарахування : 24.02.2022. Відсоткова ставка: 3% річних. Розраховується за формулою : Всього сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 01.03.2020 року по 24.02.2022 року складає 6\~605,36 грн. Інфляційні збитки за вказані періоди ( березень 2020-лютий 2022 ) складають 8\~550 грн. Таким чином, наявні підстави для стягнення 125 978,84 грн. в примусовому порядку. Судові витрати, наразі, складаються із сплаченого судового збору ( за позовні вимоги та забезпечення позову ), та гонорару адвокату у розмірі 15 тис. грн. ( Гонорар може сплачуватись як до надання відповідних послуг адвокатом, так і після. Порядок та строки його сплати визначаються договором про надання правової допомоги. І для цілей стягнення судових витрат це не повинно мати значення. Згідно позиції у постановах ОП КГС ВС від 03.10.2019 по справі № 922/445/19, ОП КГС від 22.01.2021 по справі № 925/1137/19 - відшкодуванню підлягають витрати, як ті, які вже були сплачені, так і ті, що мають бути сплачені відповідною стороною згідно з умовами договору ). Прохав стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] кошти у сумі 125\~978,84 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання сторони не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, де позивач та представник позивача адвокат Пушко І.О. позов підтримали, а відповідачка позов визнала та не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з`явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи за наявності від них заяв. Судом встановлено, що згідно розписки від 15.02.2020 року, що особисто написана [PERSON] і мається в оригіналі у позивача, вона взяла у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 1 800 дол. США ( по курсу НБУ 36,5686 грн. за 1 долар США на сьогодні складає 65 823,48 грн. ) та 45 000 грн., а всього 110 823,48 грн. Отримані кошти відповідачка зобов`язувалась повернути до кінця лютого 2020 року. На день звернення до суду з даним позовом вказані кошти не повернуто, на претензії відповідачка не реагує. Відповідачка зобов`язана сплатити 3% річних за користування боргом та інфляційні збитки за користування коштами, із дати, порушення зобов`язань до дати введення воєнного стану, а саме: Сума заборгованості 110 823,48 \~ \~ \~ \~грн., дата початку розрахунку - 01.03.2020 року, дата закінчення розрахунку - 24.02.2022 року. Всього сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 01.03.2020 року по 24.02.2022 року складає 6\~605,36 грн. Інфляційні збитки за вказані періоди ( березень 2020-лютий 2022 ) складають 8\~550 грн. Суд, дослідивши докази, якими обгрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей самий строк ( термін ). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку що встановлені договором. Згідно ч. 4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню про стягнення з відповідача боргу.

Outcome: approved