Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

19.10.2022 року позивач в особі свого представника за довіреністю звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача 20639,84 грн. заборгованості за кредитним договором без номеру від 16.06.2006 року, з яких 2698,34 грн. заборгованості за тілом кредиту та 17941,41 грн. заборгованості за простроченими відсотками. В обгрунтування позову було зазначено, що 06.06.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір без номеру у порядку ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України на підставі анкети-заяви [PERSON] про приєднання до «Умов надання банківських послуг» і «Тарифів банку», які були отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Позивач вказав, що за умовами вказаного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та розмір якого складав з 27.06.2006 року 5000,00 грн., з 23.12.2008 року 4000,00 грн., з 26.12.2008 року 4000,00 грн., з 22.02.2009 року 3240,00 грн., з 18.04.2009 року 3000,00 грн., з 06.07.2009 року 2700,00 грн., з 19.08.2015 року 2700,00 грн., з 30.10.2019 року 0,00 грн. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених сторонами та в межах кредитного ліміту. Відповідач в процесі користування кредитним рахунком не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, чим порушив вимоги п.6.5 договору та статей 509, 526, 1054 ЦК України, тобто ухилився від виконання взятих на себе зобов`язань, що стало підставою для звернення позивача до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді від 20.10.2022 року вказана позовна заява була залишена без руху через не виконання позивачем вимог п.8 ч.3 ст.175 та ч.1 ст.177 ЦПК України, наданий строк для усунення недоліків (а.с.57). Вказану ухвалу позивач отримав 27.10.2022 року. 04.11.2022 року вказані суддею недоліки були позивачем усунуті. Ухвалою судді від 17.11.2022 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін з можливістю подання заяв по суті позову у порядку статей\~178-180 ЦПК України, справу було призначено до судового розгляду на 05.12.2022 року (а.с.63). Ухвалою суду від 05.12.2022 року розгляд справи було відкладено через першу неявку у судове засідання без поважних причин відповідача, належним чином повідомленого про день, час та місце судового засідання (а.с.68). У судове засідання 27.12.2022 року представник позивача не прибув, про день, час та місце судового засідання позивач повідомлявся належним чином (а.с.72). У прохальній частині позовної заяви представник позивача зазначив, що в разі неявки відповідача у судове засідання він не заперечує проти розгляду справи без участі представника позивача та ухвалення заочного рішення (а.с.6). Відповідач у судове засідання повторно не прибув без поважних причин, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином у порядку\~п.4\~ч.8\~ст.128\~та п.5\~ч.6\~ст.272\~ЦПК України (а.с.70-71), причини неявки суду не повідомив, раніше відзив не подавав. Від його імені зворотне повідомлення повернулося до суду із відміткою органу поштового зв`язку про те, що адресат за вказаною адресою відсутній. Таким чином, судом встановлюється повторна неявка у судове засідання відповідача по справі, що дозволяє суду розглянути справу по суті. Згідно з п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України суд може розглянути справу виключно у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи, крім відповідача, незалежно від причин неявки. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому суд у порядку статей 280 та 281 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу по суті на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступних обставин. 06.06.2006 року [PERSON] підписав заяву-анкету, в якій просив видати АТ КБ «Приватбанк» (на той час закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») йому кредитну картку «Універсальна» та встановити на ній кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн. з базовою відсотковою ставкою 3% на місяць, що становить 36% на рік із розрахунку 360 днів у році. У вказаній заяві було зазначено, що відповідач ознайомився та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які разом складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг (а.с.23-24). Для отримання банківських послуг [PERSON] отримав у позивача банківську картку № [NUMBER] , яка була відкрита 16.06.2006 року зі строком дії до 30.06.2009 року (а.с.22). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я відповідача було встановлено наступні кредитні ліміти: 16.06.2006 року старт карткового рахунку, з 27.06.2006 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн., з 23.12.2008 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 4000,00 грн., з 26.12.2008 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 4000,00 грн., з 22.02.2009 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 3240,00 грн., з 18.04.2009 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 3000,00 грн., з 06.07.2009 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 2700,00 грн., з 19.08.2015 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 2700,00 грн., з 30.10.2019 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 0,00 грн. (а.с.21). Відповідно до виписки за договором без номеру на ім`я відповідача від 05.10.2022 року за період з 16.06.2022 року до 05.10.2022 року банком відповідно до внутрішнього бухгалтерського обліку встановлено, що відповідач [PERSON] отримав у позивача (а.с.15-20): 1133,00 грн. 28.06.2006 року; 309,00 грн. 27.03.2007 року; 679,40 грн. 23.04.2007 року; 164,80 грн. 26.05.2007 року; 309,00 грн. 30.06.2007 року; 515,00 грн. 25.12.2008 року; 30.01.2009 року 2080,00 грн. Загальна сума коштів отриманих відповідачем у позивача у період 28.06.2006 року 30.06.2009 року складає 5190,20 грн. Згідно даної ж виписки надходження коштів з боку відповідача на користь позивача склали: 300,00 грн. 06.07.2006 року; 250,00 грн. 14.08.2006 року; 100,00 грн. 09.10.2006 року; 100,00 грн. 13.11.2006 року; 100,00 грн. 20.12.2006 року; 100,00 грн. 22.01.2007 року; 50,00 грн. 13.03.2007 року; 100,00 грн. 23.04.2007 року; 80,00 грн. 15.05.2007 року; 100,00 грн. 08.06.2007 року; 300,00 грн. 30.06.2007 року; 100,00 грн. 25.07.2007 року; 100,00 грн. 06.09.2007 року; 100,00 грн. 04.10.2007 року; 100,00 грн. 09.11.2007 року; 150,00 грн. 08.01.2008 року; 250,00 грн. 11.04.2008 року; 101,00 грн. 21.05.2008 року; 150,00 грн. 11.07.2008 року; 158,80 грн. 19.09.2008 року; 100,00 грн. 05.11.2008 року; 79,00 грн. 05.12.2008 року; 100,00 грн. 17.02.2009; 251,12 грн. 13.03.2009 року; 400,00 грн. 18.05.2009 року. Загальна сума коштів погашених відповідачем на користь позивача склала у період 16.06.2006 року - 30.06.2009 року склала 3719,92 грн. Окремо позивач зазначив, що відповідач сплатив позивачу ще 500,00 грн. 14.09.2022 року, які позивач відніс на погашення заборгованості за простроченими процентами. У період 16.06.2006 року 30.06.2009 року позивач нарахував відповідачу наступні проценти на користування кредитом, виходячи з розміру 3% на місяць (36% річних): 1,66 грн. 31.07.2006 року; 21,60 грн. 31.08.2006 року; 16,96 грн. 29.09.2006 року; 17,54 грн. 31.10.2006 року; 14,30 грн. 30.11.2006 року; 12,01 грн. 29.12.2006 року; 10,92 грн. 31.01.2007 року; 7,48 грн. 28.02.2007 року; 7,57 грн. 30.03.2007 року; 7,58 грн. 30.04.2007 року; 17,62 грн. - 31.05.2007 року; 29,48 грн. - 29.06.2007 року; 27,56 грн. 31.07.2007 року; 42,19 грн. 31.08.2007 року; 37,54 грн. 28.09.2007 року; 42,23 грн. 31.10.2007 року; 37,23 грн. 30.11.2007 року; 38,86 грн. 31.12.2007 року; 36,23 грн. 31.01.2008 року; 33,84 грн. 29.02.2008 року; 37,38 грн. 31.03.2008 року; 32,73 грн. 30.04.2008 року; 30,30 грн. 31.05.2008 року; 29,87 грн. 30.06.2008 року; 28,08 грн. - 31.07.2008 року; 24,81 грн. 29.08.2008 року; 26,86 грн. 30.09.2008 року; 23,23 грн. 31.10.2008 року; 19,97 грн. 28.11.2008 року; 21,57 грн. 31.12.2008 року; 21,78 грн. 30.01.2009 року; 32,84 грн. 27.02.2009 року; 94,31 грн. 31.03.2009 року; 93,64 грн. 30.04.2009 року; 78,25 грн. 31.05.2009 року; 82,95 грн. 30.06.2009 року. Таким чином, загальна сума процентів із розрахунку 3% на місяць (36 % річних) на суми заборгованості у період 16.06.2006 року до 30.06.2009 року склала 1138,97 грн., що судом підтверджується та визнається. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що відповідач надані суду позивачем «Умови та правила надання банківських послуг» (а.с.25-36) не підписував. Більш того, у заяві-анкеті, підписаною відповідачем мова чітко йде про «Умови надання банківських послуг», а не про «Умови та правила надання банківських послуг», які позивач додав до позовної заяви та на норми яких посилався у своїй позовній заяві. Тарифи банку та Правила користування платіжними картками до позовної заяви взагалі додані не були, оскільки вважати такими наказ відповідної посадової особи позивача №906 від 23.08.2006 року «Про внесення змін у договірну базу по платіжним карткам, договірну базу по споживчому кредитуванню та у депозитні договори»(а.с.37-43) неможна, оскільки як назва, так і строк вказаного наказу не можуть бути застосовані до укладеного між сторонами договору від 06.06.2006 року, який до того ж відповідно до анкети-заяви, підписаної відповідачем мав назву «договір про надання банківських послуг», а не кредитний договір. Крім цього, суд вважає, що вказаний договір про надання банківських послуг між сторонами сплинув 30.06.2009 року, коли закінчилася дія виданої позивачем відповідачу кредитної картки, а тому подальші нарахування з боку позивача щодо даного договору і саме як кредитного не відповідають вимогам закону та не можуть бути застосовані, оскільки відбувалися поза межами договірних відносин між сторонами. В такому випадку позивач мав право виключно на нарахування на залишок заборгованості, яка утворилася між сторонами, у порядку ч.2 ст.625 ЦК України, але не нарахування відсотків, а тим більше збільшених у розмірі 72% річних на суму заборгованості, оскільки такий їх розмір не був погоджений сторонами відповідно до анкети-заяви від 06.06.2006 року. Таким чином, судом не враховуються при нарахуванні заборгованості по процентам з боку позивача 9,43 грн., нараховані 31.05.2009 року, та 6,82 грн., нараховані 30.06.2009 року, які є відповідальністю понад узгоджені сторонами умовами, оскільки їх нарахування не відповідає умовам договору, укладеного між сторонами 06.06.2006 року відповідно до анкети-заяви, підписаної [PERSON] . Також судом не враховується у розмір нарахованої суми заборгованості проведену банком 02.07.2007 року службову операцію на суму 300,00 грн, оскільки жодних доказів такої операції матеріали позовної заяви не містять і що це взагалі була за операція з наданих суду доказів не зрозуміло. Підсумовуючи викладене суд встановлює, що борг за сумою боргу реально складає 970,28 грн. як різницю отриманих відповідачем коштів у позивача у розмірі 5190,20 грн. та сплачених йому коштів у розмірі 3719,92 грн. з урахуванням платежу у розмірі 500,00 грн. 14.09.2022 року, оскільки підстав для віднесення вказаного платежу на користь процентів не має, враховуючи, що суд визнав не належними доказами «Умови та правила надання банківських послуг», долучених до позовної заяви позивачем. Суд також встановлює, що відповідач має заборгованість зі сплати процентів за користування коштами, наданими йому позивачем у розмірі 1138,97 грн. у період з 16.06.2006 року до 30.06.2009 року, що відповідає 3% на місяць (36% річних) на суму заборгованості у відповідний період. Усі нарахування позивача за період з 01.07.2009 року до 14.09.2022 року суд відкидає, оскільки вони проведені всупереч вимогам законодавства без подання належних доказів на підтвердження їх нарахування, які були погоджені сторонами. Таким чином, під час судового розгляду вимоги позивача підтвердилися у розмірі 2109,25 грн. (970,28 грн. + 1138,97 грн.). В іншій частині у розмірі 18530,59 грн. із заявлених до стягнення позивачем 20639,84 грн. слід відмовити за безпідставністю таких вимог. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - позивач АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В даній справі позивач не довів факту можливості застосування як підвищених процентів щодо укладеного між сторонами договору, так і можливість їх застосування у період після закінчення дії договору, укладеного між сторонами. На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що суд задовольняє позовні вимоги у розмірі 2109,25 грн. із 20639,84 грн. заявлених, що становить 10,22% від ціни позову, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 10,22% від сплаченого при зверненні до суду позивачем судового збору у розмірі 2481,00 грн., що становить 253,56 грн. Іншу суму сплаченого судового збору слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial