Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до ТОВ «Укрвуглезбагачення Груп» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та заподіяної моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що 01.02.2021 року за переведенням з ПАТ «ДТЕК Октябрська ЦЗФ» була працевлаштована на роботу до ТОВ «Укрвуглезбагачення Груп» головним юрисконсультом у відокремлений підрозділ «ЦЗФ «Октябрська» ТОВ «УВЗГ». 19.07.2021 року її було звільнено у зв`язку з переведенням в АТ «ДТЕК Жовтнева ЦЗФ» за п.5 ст.36 КЗпП України. В день звільнення її було ознайомлено тільки з наказом № 77/К від 19.07.2021 року, і в порушення ст.116 КЗпП України, відповідачем їй не здійснено виплату належних коштів. 23.10.2021р. позивач звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі з ТОВ «Укрвуглезбагачення Груп», яку було судом задоволено та 01.11.2021 року було видано судовий наказ про стягнення із ТОВ «Укрвуглезбагачення Груп» на її користь заборгованості по заробітній платі нарахованій за липень 2021 року в сумі 7847,27 грн. та компенсації за невикористану відпустку за 13 календарних днів за період з 01.02.2021р. по 19.07.2021 р. в сумі 6957,47 грн., а всього стягнуто 14804,74 грн. з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів. Відповідачем було виплачено заборгованість 17.12.2021р. .Враховуючи зазначене, позивач зазначає, що має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, розмір якого з 19.07.2021 року до 17.12.2021 року становить 78341,42 грн., а також просить суд стягнути на її користь з відповідача відшкодування нанесеної їй моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. та суму сплаченого судового збору. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача в матеріалах справи міститься заява з проханням проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, правом подання відзиву на позов не скористався і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного: Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України (в редакції на час звернення до суду) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що 01.02.2021 року позивач була переведена з ПАТ «ДТЕК Октябрська ЦЗФ» до ТОВ «Укрвуглезбагачення Груп» головним юрисконсультом у ВП «ЦЗФ «Октябрська» ТОВ «УВЗГ» згідно наказу №3/2/К від 01.02.2021 року, з проходженням вступного інструктажу в навчальному пункті і первинного інструктажу на робочому місці та встановлено оклад в розмірі 13280,00 грн., премію - у розмірі, передбаченому Колективним договором (а.с.6). Згідно копії наказу № 77/К від 19.07.2021 року, [PERSON] звільнено за переведенням, за її згодою на інше підприємство, організацію або перехід на виборну посаду п. 5 ст. 36 КЗпП України, з виплатою компенсації за невикористані дні відпустки, що становить 13 к.д. за період роботи з 01.02.2021р. по 19.07.2021 р. (а.с.7). Згідно копії трудової книжки позивача серії [NUMBER] , 20.07.2021 року її було прийнято на посаду головного юрисконсульта АТ «ДТЕК «Жовтнева ЦЗФ» (а.с.10, 11). Відповідно до копії судового наказу, виданого Добропільським міськрайонним судом Донецької області від 01.11.2021 року, з ТОВ «Укрвуглезбагачення Груп» на користь [PERSON] стягнуто суму заборгованості по заробітній платі нарахованій за липень 2021 року в сумі 7847,27 грн. та компенсацію за невикористану відпустку за 13 календарних днів за період роботи з 01.02.2021 року по 19.07.2021 року в сумі 6951,47 грн., а всього стягнуто 14804,74 грн., з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва серії ВП №67757961 від 03.12.2021 року, було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ТОВ «Укрвуглезбагачення Груп» боргу по заробітній платі на користь [PERSON] (а.с.19). З інформаційної довідки відділення №1 ПУМБ в м. Покровськ з боржника ТОВ «УВЗГ» на користь клієнта банку [PERSON] була проведена сума заборгованості за судовим наказом №227/4151/21 (а.с.16). Згідно до ст.117 КЗпП України (в редакції на час звернення до суду) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З матеріалів справи вбачається, що оформивши звільнення позивача, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. Як вбачається з копії наказу від 29.03.2021 року №02-ВП, з 01.04.2021 року оголошено простій в ВП «ЦЗФ «Октябрська» ТОВ «Укрвуглезбагачення Груп» (а.с.12). Згідно копії довідки №31 від 03.10.2021 року, виданої директором відокремленого підрозділу «ЦЗФ «Октябрська» ТОВ «Укрвуглезбагачення Груп», загальна сума нарахованого доходу [PERSON] за період з лютого 2021 року по липень 2021 року становить 85685,74 грн. в т.ч. за лютий 2021 року 15520,50 гр., за березень 2021 року - 15520,50 грн., за квітень 2021 року 13280,00 грн., за травень 2021 року - 13280,00 грн., за червень 2021 року - 13280,00 грн., за липень 2021 року 14804,74 грн., середній дохід за місяць за період з лютого 2021 року по липень 2021 року становить 14280,96 грн. (а.с.7). Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану. Згідно п. 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як було встановлено в судовому засіданні позивач з 01.04.2021 року перебувала у простої, а тому при розрахунку середньоденної заробітної плати необхідно брати до уваги місяці, в яких позивач отримувала повну заробітну плату, а саме: за лютий 2021 року та березень 2021 року. Згідно копії довідки № 32 від 03.10.2021 року, виданої директором відокремленого підрозділу «ЦЗФ «Октябрська» ТОВ «Укрвуглезбагачення Груп», заробітна плата за лютий 2021 року складає 15520,50 грн. та за березень 2021 року - 15520,50 грн. Середньоденна заробітна плата відповідно до розрахункових листів за лютий 2021р. та березень 2021р. складає 739,07 грн. виходячи з наступного розрахунку: 15520,50 грн.(з.п. за лютий) + 15520,50 грн. (з.п. за березень)/20 (р.д. за лютий) +22(р.д. за березень) (а.с.13, 15). Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29 липня 1993 року № 58, де прямо зазначається, що «днем звільнення вважається останній день роботи», тобто, день звільнення [PERSON] - 19 липня 2021 року, тому необхідно здійснити розрахунок середнього заробітку з наступного дня після її звільнення, тобто з 20.07.2021 року. Згідно листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.08.2020 року № 3501-06/219 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2021 рік», кількість робочих днів позивача з 20.07.2021 року (наступний день після звільнення) по 17.12.2021 року (перераховано на рахунок позивача 17.12.2021 року, а.с.16), виходячи із зазначених листів, складає 106 днів, тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 78341 грн. 42 коп. з розрахунку 739 грн. 07 коп. (середньоденна заробітна плата) х 106 (кількість робочих днів з наступного дня після звільнення по день розрахунку з позивачем). Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Виходячи з цих принципів, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц. З матеріалів справи вбачається, що на підприємстві відповідача наказом №02-ВП від 29.03.2021 року з 01.04.2021 року оголошено простій через відсутність організаційних і технічних умов виробництва, з метою запобігання масовому звільненню працівників підприємства. З огляду на те, що відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, має компенсаційний характер, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також, враховуючи розмір простроченої заборгованості, період та причини затримки її виплати, вважає за можливе зменшити розмір відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасне проведення з ним остаточного розрахунку до 15000,00 гривень, що практично дорівнює сумі заборгованості, яку було стягнуто з відповідача на користь позивача судовим наказом від 01.11.2021 року. Стосовно заявлених позовних вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно ст.237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як достовірно встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав [PERSON] , а саме невиплати їй заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний для останньої уклад життя, завдало їй моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, а також приниженням честі, гідності і втрати престижу ті ділової репутації серед співпрацівників та знайомих, остання зазнала втрат немайнового характеру, тобто їй завдано моральну шкоду. Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивачу було заподіяно моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, принизило позивача, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню в розмірі 3000,00 грн. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 189,94 грн. (19,15%), іншу частину сплаченого судового збору слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial