Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 30 червня 2003 року працює у відповідача на посаді головного інженера. У період роботи з червня 2022 року по жовтень 2022 року відповідачем йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 64648,86 грн. Посилаючись на те, що заборгованість не погашена, просить стягнути вказану суму у судовому порядку. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача подав заяву, у якій просив розгляд справи провести у його відсутність. Згідно поданого клопотання, просив врахувати часткове погашення відповідачем в ході судового розгляду суми заборгованості по заробітній платі позивачу, а саме: 23 листопада 2022 року - 3000,00 грн, 28 листопада 2022 року - 3900,00 грн, 30 грудня 2022 року - 8316,45 грн, 06 січня 2023 року - 7245,91 грн, а всього 22462,36 грн. У зв"язку з чим, залишок заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі за період з червня 2022 року по жовтень 2022 року становить 42186,50 грн, яку відповідач визнає у повному обсязі та не заперечує проти задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості у вказаному розмірі. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 4 та 7 статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що позивач перебуває в трудових відносинах з Дочірнім підприємством "Кіровоградський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" з 30 червня 2003 року по теперішній час та працює на посаді головного інженера філії "Олександрівський райавтодор" ДП "Кіровоградський облавтодор", що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 4). Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами (стаття 94 Кодексу законів про працю України). Статтею 94 КЗпП України, обумовлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівникам здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після зобов`язань щодо оплати праці. Строки виплати заробітної плати визначено статтею 115 Кодексу законів про працю України. Зокрема, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані позивачем документи підтверджують порушення відповідачем вимог трудового законодавства щодо невиплати заробітної плати за період з червня 2022 року по жовтень 2022 року. Відповідач вказані обставини не заперечив та позов про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати визнав. Одночасно, відповідачем подано докази часткового погашення в ході судового розгляду заборгованості по заробітній платі позивачу. Так 23 листопада 2022 року відповідачем виплачено позивачу 3000,00 грн, 28 листопада 2022 року - 3900,00 грн, 30 грудня 2022 року - 8316,45 грн, 06 січня 2023 року - 7245,91 грн, а всього 22462,36 грн, на підтвердження чого надано зарплатні відомості та довідку №12 від 06 січня 2023 року про заборгованість із виплати заробітної плати. Таким чином, залишок заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі за період з червня 2022 року по жовтень 2022 року становить 42186,50 грн, яку відповідач визнає у повному обсязі та не заперечує проти задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі у вказаному розмірі. Враховуючи викладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме стягнення з відповідача на користь позивача залишку заборгованості по заробітній платі за період з червня 2022 року по жовтень 2022 року у розмірі 42186,50 грн. Рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць, у відповідності до вимог п. 2. ч.1 ст. 430 ЦПК України, допустити до негайного виконання. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", позивач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" станом на день звернення до суду з позовом складає 992,40 грн. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" (далі -Закон) у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Наведені положення Закону кореспондуються із ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. За таких обставин, з відповідача на користь держави має бути стягнуто 50 відсотків судового збору у розмірі 496,20 грн, інші 50 відсотків слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial