Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Новомосковської міської ради, в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить встановити факт її проживання зі спадкодавцем [PERSON] , на час відкриття спадщини. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що [PERSON] являється її батьком, який за життя склав заповіт, що був посвідчений 07.11.2018 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г.В., зареєстрований в реєстрі за № 1291. Батько позивача помер [INFO] в м.Новомосковську Дніпропетровської області. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивач наполягає на тому, що являється спадкоємцем за означеним вище заповітом, тому 31 серпня 2022 року, за місцем відкриття спадщини, звернулася до приватного нотаріуса новомосковського районного нотаріального округу Шевченко Г.В. із заявою про прийняття спадщини. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Підставою відмови слугувало те, що заявник пропустила строк прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України, а із наданих документів не вбачається факту спільного проживання зі спадкодавцем. Така ситуація виникла через те, що з батьком вони зареєстровані за різними адресами, однак позивач доводить в судовому порядку, що на момент відкриття спадщини вона постійно проживала зі спадкодавцем, оскільки батько за станом свого здоров`я потребував постійної сторонньої допомоги. 19 вересня 2022 року протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області - визначено головуючим суддею у даній справі суддю Сороку О.В. Ухвалою суду від 22 вересня 2022 року відкрите провадження у справі, ухвалою суду від 02 листопада 2022 року витребувано у приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Шевченко Г.В. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник звернулася до суду з заявою, у якій просить справу розглянути у її відсутність, позов підтримала. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не подав, про розгляд справи Новомосковська міська рада повідомлена належним чином, причини неявки представника суду не відомі, тому суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. . Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступних висновків. Обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , являється дочкою [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 7), а також свідоцтво про укладення шлюбу із [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . З копії спадкової справи за № 130/2022, заведеної приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Шевченко Г.В., після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] . При цьому матеріали спадкової справи містять дані про наявність заповіту [PERSON] , посвідченого 07.11.2018 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1291, у відповідності до якого [PERSON] заповів [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Постановою нотаріуса від 02 вересня 2022 року заявникові відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] . Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з частинами першою-другою статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем, [PERSON] посилалася на те, що на момент відкриття спадщини вона проживала разом зі своїм батьком, спільно вели господарство, мали взаємні права та обов`язки, саме вона є тією особою, яка прийняла спадщину. Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 686/14490//16-ц, від 09 вересня 2020 року у справі № 523/17692/17. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. На підтвердження обставин щодо спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини суду подано акт квартального комітету, у відповідності до якої [PERSON] станом на 11.10.2021 року проживала без реєстрації зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Детальний аналіз зазначених вище документів, виданих компетентними органами та зареєстрованими у встановленому порядку, доводить суду той факт, що позивач на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] . При цьому, вимоги позивача підтверджуються належними допустимими та достовірними доказами, доданими до заяви та підтверджують обставини, на які посилається [PERSON] . Аналізуючи вищенаведене суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої позовної заяви та необхідність її задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved