Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-28 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» 23 грудня 2020 року звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. В позові зазначає, що відповідно до договору кредиту без номеру від 13.02.2011 року відповідачці було відкрито кредитний порахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, розмір якого збільшився до 25000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач виконувала свої зобов`язання неналежним чином, станом на 2 листопада 2020 року у неї виникла заборгованість за договором в сумі 31301 грн. 58 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 25180 грн. 30 коп., заборгованості по простроченими процентами за користування кредитом у сумі 6121 грн. 20 коп. Позивач просить про стягнення з відповідачки означеної заборгованості, а також судового збору в сумі 2102 грн., попередньо оплаченого позивачем. Ухвалою судді від 24.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Заходи забезпечення позову, доказів в справі не вживалися. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду письмове звернення, яке містять прохання про задоволення позову і вирішення справи без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Наведені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність представника позивача. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, до суду не з`явилася, відзиву на позов, зустрічного позову, право на надання яких роз`яснено в ухвалі судді про відкриття провадження, не надала. 13 серпня 2021 року надала суду письмове звернення, поіменоване клопотанням про приєднання доказів до матеріалів справи, яке містить заперечення проти позову. З письмових пояснень відповідачки випливає, що вона не визнає позов та зазначає, зо кредитною карткою «ПриватБанку» почала користуватися з 2007 року, кредитний ліміт по якій був встановлений в розмірі 3000 грн., який 15 січня 2013 року збільшився до 25000 грн. Протягом усього часу користування кредитною карткою аж до оголошення карантину в березні 2020 року вона щомісяця оплачувала всі відсотки, передбачені угодою, що підписана сторонами в 2013 році, розмір яких відповідач збільшував неодноразово в односторонньому порядку. З березня 2020 року вона перестала сплачувати відсотки, оскільки вкрай погіршилось майнове становище її сім`ї, оскільки вона та чоловік втратили роботу, а згодом чоловік припинив надавати допомогу родині. Між тим на її утриманні перебувають два сини, які хоча й досягли повноліття, проте є студентами денних факультетів вищих учбових закладів та не мають жодних самостійних джерел доходів. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 13 лютого 2011 року сторони уклали договір кредиту без номеру, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 3000 грн., який згодом був збільшений до 25000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 20). Станом на станом на 2 листопада 2020 року у відповідачки виникла заборгованість за договором в сумі 31301 грн. 58 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 25180 грн. 30 коп., заборгованості по простроченими процентами за користування кредитом у сумі 6121 грн. 20 коп. (а. с. 5-17). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зобов`язання, що витікають з окремих видів правочинів внормовані Підрозділом І Розділу Ш ЦК України. Особливості зобов`язань, встановлених договором кредитування регламентовані параграфом 2 глави 71 Підрозділу І Розділу Ш ЦК України. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Надані суду письмові докази, зокрема: анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 20), довідка про отримані відповідачкою кредитні картки (а. с. 18), виписка по картковому рахунку (а. с. 56-76), довідка про зміну умов кредитування (а. с. 19), розрахунок заборгованості (а. с. 5-17) вказують на характер правовідносин сторін. Обов`язковість виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору встановлено статтею 526 ЦК України . Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, як випливає із змісту статті 525 ЦК України. За вказаних обставин суд доходить висновку про необхідність виконання стороною прийнятого на себе зобов`язання в договорі, який існує, є правомірним і не визнаний судом недійсним повністю або в певній частці. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, тому суд приймає його як достовірний та допустимий доказ існування цієї заборгованості та її розміру. У зв`язку з викладеним суд вважає за необхідне захистити право позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованості зі сплати тіла кредиту. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами, суд враховує таке. За змістом ст. 208 ЦК України за загальним правилом у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною і юридичною особою, а договір між сторонами не становить виключення з цього правила. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Так як договір між сторонами за своїм змістом є договором приєднання, тобто публічним договором, на нього розповсюджуються правила, встановлені законодавством про захист прав споживачів. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 13 лютого 2011 року року процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилається на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи банку», які становлять укладений сторонами договір і розміщені на банківському сайті, що є доступним для загального користування. В матеріалах справи наявні «Умови та правила надання банківських послуг», проте суду не надано підтвердження того, що відповідач ознайомлена з їхнім змістом і саме їх розуміла, скріплюючи своїм підписом зауваження в заяві-анкеті про це, а також підтвердження того, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Між тим «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи банку» є невід`ємною складовою договору приєднання, про волевиявлення на прийняття яких стороною свідчить його підпис, оскільки означений договір потребує додержання письмової форми. Означені умовиводи суду підкріплює та обставина, що «Умови та правила…» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом неодноразово змінювалися фінансовою установою. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Таким чином, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь банківської установи фактично отриманих нею кредитних коштів, які відповідно до розрахунку заборгованості обчислюються сумою в 25180 грн. 38 коп. Означений правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі № 342/180/17З, відповідно до якої пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. У зв`язку з викладеним суд доходить висновку, що за вказаних обставин неможливо констатувати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про обов`язковість повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Судовий збір, попередньо сплачений позивачем, у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача на його користь в сумі, пропорційній розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial