Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-02 00:00:00

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 13.07.2018 № 94588357000 у сумі 77337,98 грн, яка складається із: - заборгованості за тілом кредиту 45035,36 грн; - заборгованості за відсотками 29802,62 грн; - заборгованості за комісією 2500 грн. Також, позивач просить стягнути понесені ним судові витрати в сумі 2270 грн. 22 вересня 2021 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу зареєстрованого місця проживання, яке відповідач отримав 24.12.2021. (а.с. 47) 08 лютого 2022 року до суду надійшло клопотання [PERSON] , в якому відповідач просить суд, відповідно до ч. 6 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), витребувати у позивача оригінали письмових доказів, які додавались ним до позовної заяви, зокрема (але не виключно) платіжного документу на перерахування коштів відповідача. В разі ненадання позивачем оригіналів письмових доказів, які додані до позову, через наявність у відповідача сумніву щодо наданих копій доказів, застосувати наслідки, що передбачені ч. 6 ст. 95 ЦПК України. Також, відповідач просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Станом на 03 січня 2023 року відзив на позов та заперечення від відповідача [PERSON] до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 13 липня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ "УкрСиббанк") та [PERSON] був укладений договір №94588357000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. Відповідно до умов п. 3 цього договору, сума кредиту становить 49900 грн. Кредит надається позичальнику для особистих потреб на споживчі цілі шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника [NUMBER] . Позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до графіка, що викладений у додатку №1 до договору, але в будь якому випадку повинен бути повернений не пізніше 13.06.2020. Розмір ануїтетного платежу становить 4148 грн. Розмір останнього ануїтетного платежу може відрізнятись від розміру попередніх платежів. Процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 75% річних За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка в розмірі 82% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення\~ такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі, і нараховуються до моменту погашення такої заборгованості. (а.с. 8-12) Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України). 26.09.2019 між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу №154, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача, зокрема за вказаним вище кредитним договором, що також підтверджується копіями платіжного доручення №16472 від 26.09.2019, актом приймання-передачі Права Вимоги від 26.09.2019 та реєстру Боржників до Договору факторингу №154 від 26.09.2019. (а.с. 18-20, 21, 22, 23) 26.09.2019 на адресу відповідача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №94588357000 від 13.07.2018 із зазначенням заборгованості в розмірі 77337,98 грн та платіжних реквізитів нового кредитора, на які слід здійснити погашення заборгованості. (а.с. 25) Крім того, 28.07.2021 позивач направив відповідачу досудову вимогу за договором №94588357000 від 13.07.2018 року із зазначенням заборгованості в розмірі 77337,98 грн та платіжних реквізитів ТОВ «ФК`Кредит-Капітал». (а.с. 26, 27, 28) Із розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів припинено позивачем з 26.09.2019 року. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права нового кредитора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти його вимог. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15 та постанові Верховного Суду від 18.06.2020 у справі №681/44/15-ц. ПАТ «УкрСиббанк» свої зобов`язання за договором споживчого кредиту виконало в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в строки та на умовах, визначених договором, що підтверджується копією меморіального ордеру №0613768246 від 13.07.2018 та випискою за кредитним договором по рахунку\~ № [NUMBER] . (а.с. 13-15) Доводи відповідача, що виписка по особовому рахунку не є належним доказом не знайшли свого підтвердження. Зокрема, дані виписки щодо руху коштів по особовому рахунку досліджені судом у сукупності з іншими доказами і співпадають з даними розрахунку заборгованості та копії меморіального ордеру. Так, в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/564/18, вказано, що доказами які підтверджують наявність заборгованості та підтверджують її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписка по рахунку може бути належним доказом наведених у позові обставин, яка досліджується судом у сукупності з іншими доказами. При цьому, відповідач, користуючись коштами, наданими йому ПАТ "УкрСиббанк", не виконав своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання, не вносив платежі, передбачені умовами договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Так, відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 06.08.2021 року відповідач перед позивачем має заборгованість в сумі 77337,98 грн, до якої входить: заборгованість за кредитом 45035,36 грн, заборгованість за відсотками 29802,62 грн, заборгованість за комісією 2500 грн. Наявність та розмір заявленої до стягнення заборгованості відповідача перед позивачем за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди та підтверджується наявними у матеріалах справи документами. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення нарахованої комісії в сумі 2500 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року за №2121-ІІІ відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року за №1734-VIII (далі - Закон №1734-VIII), після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону №1734-VIII, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом №1734-VIII (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої ст. 11, частини п`ятої ст. 12 Закону №1734-VIII. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати від 13 липня 2022 року у справі №194/1387/19 (провадження №14-44цс21). Відповідно до умов договору, а саме Додатку №1 до Договору №94588357000 від 13.07.2018, визначено розмір комісії до 500 грн за надання послуг з управління кредитом при використанні кредиту при простроченні сплати чергового платежу. Комісія сплачується при простроченні чергових платежів. Банк має право не застосовувати цю комісію або застосовувати не в повній мірі, про що Банк повідомляє клієнтів шляхом розміщення оголошення на сайті Банку При цьому, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг. Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02.10.2019 по справі №740/4328/14. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року за №1023-ХІІ, послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 у справі №6-2071цс16. Оскільки умови договору щодо обов`язку здійснення платежів по комісії є нікчемними, то суд вважає, що нарахована позивачем заборгованість за комісією в сумі 2500 грн не підлягає стягненню. Вирішуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності до вимог позивача (а.с.48-49), суд приходить до наступного. Норма - ч. 3 ст. 267 ЦК України містить імперативне правило про те, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У разі неналежного виконання позичальником своїх договірних зобов`язань щодо повернення кредиту, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме така правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України №6-2520цс15 від 06 квітня 2016 року. Як вбачається з договору сторони узгодили щомісячне погашення кредиту, яке відповідно до пункту 3.5 договору та графіка, що викладений у додатку №1, має здійснюється не пізніше 13 числа кожного місяця, наступного за звітним та в будь-якому випадку кредит повинен бути повернений не пізніше 13.06.2020. З матеріалів справи вбачається, що 13 липня 2018 року відповідач скористався кредитними коштами, сума яких у строк передбачений п. 3.5 договору 13 червня 2020 року погашена не була. Останній платіж відповідачем на погашення заборгованості за договором був здійснений 13 грудня 2018 року. Кредитор довідався або міг довідатися про порушення свого права 13 січня 2019 року, у разі затримання сплати кредиту (його частин) та/або процентів або інших платежів щонайменше на один календарний місяць, у кредитора виникає право на вимогу про стягнення заборгованості із позичальника. Таким чином, після 13 січня 2019 року у банка виникло право на пред`явлення позову до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. До суду за захистом своїх прав з вимогами про стягнення заборгованості за договором, через засоби поштового зв`язку позивач звернувся 07 серпня 2021 року, тобто у межах трирічного строку позовної давності. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач, тому, вимоги про стягнення заборгованості по кредиту та процентів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Підсумовуючи наведене, позов підлягає задоволенню частково, лише в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту 45035,36 грн та заборгованості за відсотками 29802,62 грн, що загалом складає 74837,98 грн. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому частиною першою ст. 141 ЦПК України, згідно із Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року за №3674-VI, тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 2196,62 грн судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial