Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 05 серпня 2021 року між ним та ФОП [PERSON] укладено договір на виготовлення та монтаж. За умовами договору відповідач зобов`язувався виконувати наступні роботи: водопад по склу, а він зобов`язувався оплатити матеріали, роботу виконавця та прийняти виконані роботи. На виконання умов договору ним було передано відповідачу 4675 дол.США, що станом на 09 серпня 2021 року становило 127 160 грн. у якості предоплати, та залишок становив 825 дол.США. Термін виконання - 60 робочих днів. У кінці серпня 2021 року співробітник відповідача повідомив, що на заводі по виготовленню скла затримка та треба зачекати. Проте і через шість місяців після укладення договору, свої зобов`язання відповідач не виконав та на його звернення не реагував, тому договір має бути розірваний в судовому порядку та стягнена сума предоплати в розмірі 4675 дол.США, що становить 170 918 грн. Вказав, що через невиконання відповідачем умов договору пеня в розмірі 467 дол.США (17 091 грн.), що становить 10% від сплаченої суми за період простроченого виконання зобов`язання. Крім того, через порушення свого права, він поніс витрати на правову допомогу в розмірі 33 000 грн., які мають бути відшкодовані відповідачем. На підставі норм Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст.627, 628, 638, 629, 865, 873, 526, 530, 849, 653, 598 ЦК України, просив суд стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] попередню оплату у розмірі 4675 дол.США, що становить 170 918 грн., пеню за прострочення виконання договору у розмірі 468 дол.США, що становить 17 091 грн., судові витрати по правовій допомозі в розмірі 33 000 грн. 19 жовтня 2022 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з вимогам, ФОП [PERSON] , вказав, що 05 серпня 2021 року між ним та [PERSON] підписаний договір 0508/21. У даному договір відсутні дані про замовника, крім ПІБ. Даний договір має вступати в силу після отримання попередньої оплати. Але таку плату він не отримував, що підтверджується випискою з його банківського рахунку. Посилання позивача на те, що на договорі міститься відмітка не підтверджує отримання ним цих коштів, оскільки він таких записів не робив. Вважає, що це зроблено самим позивачем. [PERSON] ні виписку з банківського рахунку, ні касовий ордер або інший платіжний документ не надав. Оскільки позивачем не внесено жодної оплати по договору, тому такий договір ще не набув своєї дії. Суми заборгованості, що вказані в позові, вважає необґрунтованими, оскільки не подано розрахунку їх нарахування. Зазначив, що він не має жодного відношення до сайту Aquadesign.net.ua, до номерів телефонів [NUMBER] та [NUMBER] та інших контактів, вказаних у скрін-шоті сайту Aquadesign.net.ua. Поштова адреса [INFO] , з якого позивач вів електронне листування, йому не належить. Вважає, що позивач не надав доказів, які підтверджували його вимоги, тому просив відмовити в задоволенні позову. 11 листопада 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач також зазначив, що відомості щодо попередньої оплати містяться як в договорі на виготовлення та монтаж, так і в додатку до цього договору. Оригінал договору знаходиться у нього та жодних відміток він робив. Сама ж оплата була здійснена готівкою на вимогу відповідача для уникнення оподаткування, про що і зроблено відповідний запис на договорі. Оскільки кошти передавались в доларах, тому він просить стягнути ці кошти по курсу, який є загальнодоступним в мережі Інтернет, на день звернення до суду. З поданої відповідачем виписки по своєму банківському рахунку вбачається, що він взагалі жодного доходу за рік не отримував, що не відповідає дійсності. Всі докази щодо листування відповідають дійсності. Просив задоволити позов. У судове засідання позивач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 2 ЗУ «Про захист прав споживачів», встановлено, що законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, ЦК України, ГК України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При розгляді справи судом встановлено, що 05 серпня 2021 р/оку між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір на виготовлення та монтаж №0508/21. За даним договором виконавець за дорученням замовника і відповідно до його замовлення зобов`язується виконувати наступні роботи: водопад по склу прозоре, а замовник зобов`язується оплачувати матеріали, роботу виконавця та приймати виконані роботи. П.3 договору сторони погодили, що загальна сума договору визначається виходячи із сумарної вартості всіх робіт, зазначених у додатках до цього договору. Порядок оплати визначається у кожному випадку окремо і вказується у додатках до даного договору. Передплата на виготовлення виробу поверненню не підлягає. Остаточний розрахунок проводиться замовником перед виїздом на монтаж, та після фото готового виробу. У додатку №1 до договору №0508/21 вказано: замовник замовляє, а виконавець зобов`язується виготовити виріб відповідно до даного договору. А саме: водопад по склу, термін виконання - 60 діб робочих. За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (стаття 837 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 цього Закону договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції (частини перша та друга статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно зі статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв`язку. З поданих позивачем роздруківок месенджеру Viber вбачається, що позивач з`ясовував умови, можливості, інші технічні характеристики, дизайн виробу, тощо, що в подальшому мало наслідком укладення договору. Відповідач у своєму відзиві заперечував належність йому такого номеру, разом з тим, у відзиві відсутні пояснення коли і яким чином відбувалась переддоговірна робота з клієнтом та наслідком якої було укладення даного договору, яким чином відповідач здійснює рекламу чи реклама розміщується на певну назву чи безпосередньо на ФОП [PERSON] , які контактні дані для роботи з клієнтами, тощо. Також суд враховує, що саме в цій переписці вказується адреса для підписання договору (вул.М.Грінченка, 4) та керівник проекту - Михайло Юрійович, що є аналогічним даним, вказаним у договорі. Сам по собі факт чи це безпосередньо відповідач вів переписку вирішального значення не має, оскільки переписка велась саме в інтересах відповідача та мала наслідком укладення договору з відповідачем, отримання останнім грошових коштів (передплата). Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказував, що ним на виконання умов договору внесена передплата в розмірі 4675 дол.США, яку просив стягнути з відповідача, а також пеню за прострочення виконання в розмірі 467 дол.США. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Тому вимоги позивача про стягнення сплачених коштів та неустойки в іноземній валюті ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. П.2.2.4 договору передбачено, що замовник зобов`язується своєчасно оплатити передплату та залишок по роботі виготовлення виробу виконавця в порядку, передбаченому п.п.3.2, 3.3 даного договору. Додатком №1 встановлено, що оплата послуг виконавця здійснюється відповідно до даного договору в наступному порядку: при вступі договору в силу внести передплату в розмірі 85% від загальної вартості замовлення, решта в розмірі 15% від вартості замовлення оплачується після надання фото виробу та перед виїздом на монтаж. У п.1 додатку сторони погодили вартість замовлення в розмірі 5500 дол.США. При розгляді справи, відповідач заперечував внесення передплат за договором. З такими доводами суд не погоджується, вказуючи що не подано жодного чеку, квитанції, які б відповідали вимогам чинного законодавства. На підтвердження подав виписку з банківського рахунку. Так, подана відповідачем виписка з банківського рахунку ФОП не може підтверджувати невиконання позивачем умов договору по внесенню коштів, оскільки умовами договору не передбачений обов`язок замовника вносити кошти саме на цей рахунок і лише в безготівковій формі. Вцілому внесення коштів на свій рахунок, подальше їх оподаткування є відповідальністю безпосередньо виконавця, а не замовника. У додатку №1 до договору вказано, що вартість замовлення становить 5500 дол.США, передплата 4675 дол.США, а в графі «Всього до сплати» вказано: «остаток 825». Додатково на першій сторонці договору зверху рукописно зазначено «предоплата 09.08 4675 $ остаток 825$». При вирішенні питання сплати грошових коштів по договору, суд враховує і поведінку сторін правочину. Так, після підписання договору і внесення коштів саме позивач постійно цікавився процесом виготовлення виробу, надсилав відповідні смс. Натомість, сторона відповідача ухилялась від надання будь-яких відповідей, але при цьому не висувала вимоги по оплаті до позивача, не ставила питання про розірвання договору, стягнення з замовника пені, встановленої договором (у разі відсутності такої сплати). На підставі поданих сторонами доказів, враховуючи й подану переписку, суд приходить до висновку, що позивач виконав умови договору та вніс предоплату в розмірі 4675 дол.США. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 757/39725/19-ц (провадження № 61-15916св20) зазначено: «тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України. За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Положеннями частин першої та третьої статті 857 ЦК України підтверджено обов`язок підрядника виконати роботу відповідно до умов договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимог, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру. Згідно із частинами першою та третьою статті 858 ЦК України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; пропорційного зменшення ціни роботи; відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків. Аналогічні положення містяться і в частинах першій-п`ятій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою, зокрема, передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Частиною 2 ст. 849 Цивільного кодексу України також визначено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. З умов укладеного договору та додатку №1 до договору встановлено, що термін виконання становить 60 робочих діб з моменту внесення грошових коштів, тобто з 09 серпня 2021 року. П.2.1.5 передбачено, що у випадку настання обставин, здатних вплинути на терміни поставки комплектуючих для виготовлення виробу, виконавець зобов`язаний проінформувати про це замовника та повідомити про те, що не по його вині, термін виготовлення виробу буде продовжено (термін визначається згідно поставки комплектуючих). Встановлено, що на час подання позову та на час вирішення справи, відповідач виріб не виготовив, будь-яких пояснень що строків виготовлення виробу не надав. Оскільки виріб не був виготовлений, ні у встановлений договором строк, ні після направлення вимог позивачем, причини такого невиконання з боку відповідача суду не повідомлено, суд приходить до висновку про істотне порушення відповідачем умов договору та порушення прав позивача, який позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору, тому позовні вимоги про розірвання договору та стягнення коштів в розмірі 4675 дол.США. підлягають до задоволення. У задоволенні вимог про стягнення пені в розмірі 10% від сплаченої суми за весь період прострочення виконання в розмірі 467 дол. США, суд відмовляє, оскільки у позовній заяві відсутні підстави заявленої вимоги, період нарахування, тому суд позбавлений можливості перевірити такі доводи та вирішити спір в цій частині. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved