Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

09 жовтня 2020 року позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про розірвання договору довічного утримання, просить суд: розірвати договір довічного утримання, укладений між [PERSON] , [PERSON] з [PERSON] , посвідчений 23.05.2008 року Білгород-Дністрвоською міською державною нотаріальною конторою Одеської області, за реєстровим номером 3727. Стислий виклад позиції позивача В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 23.05.2008 року вона разом зі своїм чоловіком уклали з [PERSON] договір довічного утримання /догляду/, який був посвідчений Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області за реєстровим № 3727. За умовами вказаного договору, [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] квартиру під [ADDRESS] . В свою чергу, [PERSON] зобов`язалась довічно повністю утримувати [PERSON] та [PERSON] , забезпечувати їх харчуванням, медикаментами, одягом, доглядом, необхідною допомогою, а також зобов`язалась зберігати в їх безкоштовному довічному користуванні всю вищевказану квартиру. Вартість матеріального забезпечення сторонами була визначена в розмірі мінімальної заробітної плати на місяць з урахуванням інфляції та індексації на кожного. Позивач вказує, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Проте ніякої допомоги на поховання [PERSON] не надавала. За її ствердженнями, вже на протязі декількох років, [PERSON] не виконує взяті на себе обов`язки, які передбачені договором, не звертає уваги на потреби та стан здоров`я відчужувача, не забезпечує її харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою, і взагалі відмовилась доглядати її. Сторонні люди допомагають у її утриманні /купуючи продукти харчування, медикаменти, підтримують чистоту в квартирі/. За свої особисті кошти позивач сплачує комунальні послуги. Усе це в сукупності вказує, що відповідач не виконує покладених на неї обов`язків правочином довічного утримання, що є підставою для розірвання такого. З урахуванням усього вищенаведеного, вона і звернулась до суду з даним позовом. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2020 року, прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, до розгляду. Відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Призначено підготовче судове засідання. 24 грудня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 31 травня 2021 року Білгород Дністровським міськрайонним судом було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги позивача були задоволені. 04 липня 2022 року відповідач не погоджуючись із заочним рішенням суду від 31 травня 2021 року надала заяву про перегляд заочного рішення суду, в який просила рішення суду скасувати. В своїй заяві зазначила, що у позивача не було законних підстав оскаржувати договір довічного утримання відносно дідуся, оскільки за його життя і до смерті вона повністю виконувала умови відповідного договору та навіть робила для них більше. Оскільки вона не була повідомлена про день та час судового засідання, тому не змогла надати всі докази зазначеного. 12 вересня 2022 року Ухвалою суду, заочне рішення було скасоване та справа призначена до підготовчого розгляду. 03 листопада 2022 року Ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача про приєднання доказів по справі, а саме: копії квитанцій про сплату за комунальні послуги. 03 листопада 2022 року Ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. 03 листопада 2022 року Ухвалою суду було закрито підготовче провадження у справі з призначенням справи до її судового розгляду по сутті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позові, зазначила, що відповідач жодним чином не виконувала покладені на неї обов`язки, їй допомагали сторонні люди та також соціальний працівник. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутність з проханням позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в тому числі і через оголошення на сайті судової влади, причина неявки суду невідома. Згідно до ч.1\~ст. 44 ЦПК України,\~учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог\~ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. \~ \~ \~ \~Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 131 ЦПК України\~учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. \~ \~ \~ \~У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. \~ \~ \~ \~Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. \~ \~ \~ \~У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. \~ \~ \~ \~Оскільки відповідачу відомо було про знаходження на розгляді справи в суді, оскільки нею надавалась заява про перегляд заочного рішення суду, повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, вказану справу можливо вирішити за відсутності сторін, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Зі згоди позивача, про що свідчить її заява, суд ухвалою від 25 січня 2023 року, перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, допитавши в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ретельно дослідивши докази, суд дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що дійсно 23 травня 2008 року, між [PERSON] , [PERSON] /Відчужувачі/ та [PERSON] /Набувач/ було укладено договір довічного утримання /догляду/, посвідчений державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Кушнір І.В., зареєстрований в реєстрі за № 3727. /а.с. 6/ Згідно п.1 вищевказаного договору, [PERSON] та [PERSON] передали, а [PERSON] отримала у власність на умовах договору квартиру під [ADDRESS] , загальною площею 63,38 кв.м. У п.2 Договору зазначено, що квартира належить відчужувачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації державного житлового фонду виконкому Сергіївської селищної ради, 14.05.2001 року. /а.с. 6-7/ Згідно п.5 Договору, [PERSON] зобов`язалась довічно повністю утримувати [PERSON] та [PERSON] , забезпечуючи їх харчуванням, медикаментами, одягом, доглядом, необхідною допомогою, а також зобов`язалась зберігати в їх безкоштовному довічному користуванні всю вищевказану квартиру. Вартість матеріального забезпечення /харчування, медикаменти, одяг, догляд і необхідна допомога/ сторонами визначена в розмірі мінімальної заробітної плати на місяць з урахуванням інфляції та індексації на кожного/п.6 Договору/. Умовами договору сторони також погодили, що [PERSON] мають право вимагати своєчасного та повного надання матеріального забезпечення від Набувача, згідно п.5,6 цього Договору, а також вимагати розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обов`язків за цим договором. Договір може бути розірваний за погодженням сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . /а.с. 9/ У письмовій заяві [PERSON] від 30.09.2020 року, посвідченої секретарем виконкому Сергіївської селищної ради 02.10.2020 року, в реєстровим № 20, позивач вказувала на факті відсутності будь-якої допомоги з боку [PERSON] , яка не дотримується умов договору, не приїжджає, не допомагає, не сплачує комунальні послуги. Не купляє медикаментів, не доглядає за [PERSON] . Більш того, за час хвороби [PERSON] , Набувач не допомагала ні в лікарні, ні вдома. Також на поховання не надала фінансової чи іншої допомоги. До матеріалів справи приєднані письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] , що також посвідчені секретарем Сергіївської селищної ради, та свідки [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] , допитані в ході судового розгляду справи по суті, з пояснень яких вбачається на наданні саме з їх боку допомоги бабусі [PERSON] . Щодо [PERSON] зазначено про відсутність утримання [PERSON] , не виконання зобов`язань за договором довічного утримання, підтвердили факт самоусунення від покладених на [PERSON] своїх обов`язків щодо повного матеріального забезпечення [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що є соціальним працівником та домотає бабусі вже як 6 років та жодного разу не бачила відповідача, остання з`являлася тільки на свята. Як вбачається з акту соціально-побутового обстеження, складеного секретарем селищної ради Лисицькою Г.К., депутатом селищної ради Лозинським А.В. 06.10.2020 року, встановлено, що [PERSON] проживає в квартирі одна, на даний момент потребує догляду за станом здоров`я. [PERSON] мешкає в м. Білгород-Дністровський, зі слів сусідів не приїжджає до бабусі, не допомагає їй, не здійснює за нею догляд. В даний час за [PERSON] доглядає [PERSON] . Він кожного дня приходить до [PERSON] та приносить продукти харчування, ліки, та допомагає їй. Крім того, в якості підтвердження позовних вимог, позивачем приєднані копії квитанцій за комунальні послуги, що сплачуються особисто [PERSON] . Нормативне обґрунтування. Відповідно до\~ст. 509 Цивільного кодексу України,\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 626 ЦК України\~встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно\~ст. 628 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 744 ЦК України,\~за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Частиною 1\~ст. 746 ЦК України, передбачено, що відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я. Таким чином, договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, однак розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна в встановленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов`язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов`язків; 4) матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувана (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання. Відповідно до ч. 1\~ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Частиною другою\~статті 651 ЦК України\~визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша\~статті 756 ЦК України). У відповідності до ч. 2\~ст. 653 ЦК України\~у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. За положеннями ч. 2\~ст. 755 ЦК України,\~договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Згідно висновку ВС у справі №668/1510/15-ц, суд установивши, що відповідач, тривалий час перебуваючи за межами країни, належним чином не виконував своїх зобов`язань за договором довічного утримання, а саме: щодо забезпечення харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, а тому суди вірно дійшли висновку про наявність правових підстав для розірвання договору довічного утримання (постанова ВС від 25.06.2018 року). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року в справі № 759/501/17 (провадження № 61-14554св18) зроблено висновок, що «тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Аналогічні положення містяться у пункту 8.1 Договору. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, посилаючись на квитанції, платіжні доручення, покази свідків, виходив з того, що позивач не довела невиконання або неналежне виконання [PERSON] своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), оскільки відповідач щомісячно перераховувала на рахунок позивача у ПАТ КБ «ПриватБанк» визначені договором довічного утримання 3 000,00 грн, забезпечувала позивача лікарськими засобами та продуктами харчування, тому підстави для розірвання оспорюваного договору на підставі пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України відсутні. Разом з цим, судами не враховано, що за договором довічного утримання [PERSON] зобов`язувалася не лише забезпечувати [PERSON] довічним утриманням у щомісячному розмірі не менше 3 000,00 грн, лікарськими засобами та продуктами харчування, а також у разі втрати здоров`я забезпечувати її довічним доглядом (пункт 1.1 договору). Як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі представник позивача як на одну із підстав для розірвання договору вказував на те, що відповідач не виконує обов`язку щодо забезпечення позивача доглядом. Зокрема, зазначав, що [PERSON] телефонувала [PERSON] не більше двох разів на місяць, а також не більше одного разу на місяць відвідувала її. Також, відповідач щороку з сім`єю виїжджала за кордон на відпочинок і жодного разу нікому не доручала доглянути за нею. Щодня позивача доглядають соціальний працівник, який її обслуговує вже 10 років, та її друзі: приносять продукти харчування, газети, підтримують чистоту в її квартирі, у тому числі роблять вологі прибирання та миття вікон, допомагають сплачувати комунальні платежі. Суди зазначених обставин належним чином не перевірили, не взяли до уваги, що факт призначення [PERSON] соціального працівника не узгоджується з тією обставиною, що особа за договором довічного утримання повинна бути забезпечена доглядом з боку [PERSON]». Аналогічна позиції зазначена у Постанові ВС від 18 серпня 2021 року, справа № 645/3284/19, провадження № 61-15301св20. Згідно ч.1 ст.129-1 Конституції України,\~суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. \~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінка аргументів сторін, висновки суду. Так, мотивами звернення до суду з відповідним позовом є факт тривалого невиконання умов договору довічного утримання, в частині п.5,6 Договору, а саме не надання матеріального забезпечення від Набувача. Вказані обставини достовірно підтверджені вище зібраними доказами, наявними в матеріалах справи та показами свідків, заслуханими в судовому засіданні. У системному аналізі норм чинного законодавства та умов договору довічного утримання, підставою для розірвання договору довічного утримання є: як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч. 3 ст.\~12. ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання. Надаючи оцінку зібраним доказам, суд враховує, що один з відчужував помер / [PERSON] /, чинність договору в частині такого відчужувача припинилась, проте стосовно другого відчужувача / [PERSON] / не зменшила обсяг обов`язків набувача майна, взятих за даним договором. Тривалий час умови зобов`язання за договором в частині надання харчування, побутових послуг та особистого догляду з боку відповідача не виконуються. [PERSON] призначений соціальний працівник, який обслуговує її вже шість років, допомагають сусіди. Відповідач не скористалась своїм правом щодо надання доказів по справі, нею не наданий відзив на позовні вимоги позивача, до заяви про перегляд заочного рішення не надано жодного доказу, який б спростував позовні вимоги позивача. При вирішення спору, суд виходить з того, що право власності є непорушним і право власника майна та відчужувача є порушеним. Відповідно до умов договору, право на його розірвання пов`язане не лише з невиконанням умов, а також з відсутністю добровільної згоди другої сторони на її розірвання. Враховуючи усе вищевикладене, суд, на основі повно та всебічно досліджених доказів, оцінивши їх належність, достатність, достовірність та логічний взаємозв`язок, прийнявши до уваги норми діючого законодавства та його правозастосування до фактичних обставин справи, прийшов до висновку, що вимоги позивача\~ [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, є доведеними, обґрунтованими, та такими, що мають бути задоволені в судовому порядку.

Outcome: approved