Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

У січні 2022 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщення будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В належному їй будинку, крім неї, зареєстровані: її донька відповідач, та її онуки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Проте відповідач за місцем реєстрації без поважних причин не проживає понад один рік, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Крім того, рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва відповідач позбавлена батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] . Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію. За такого, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 31.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. У судове засідання, призначене на 23.01.2023, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначила, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзиву на позовну заяву не надала, причини своєї неявки суду не повідомила. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи \~і оцінивши\~наявні в\~ній докази, дійшов наступного. Відповідно до договорів купівлі-продажу частки житлового будинку від 14.10.2011, зареєстрованих в реєстрі за №4082 та №4085, посвідчених приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т., позивач є житлового будинку [ADDRESS] . Вказані обставини також підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка №296999142 від 29.01.2022. Згідно відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради №23070-000448627-037-08 від 15.03.2021 та витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва №16.27-258911-2021 від 29.01.2022 за вищевказаною адресою зареєстровані: позивач, відповідач, [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09.12.2021 по справі №489/1840/21 відповідача позбавлено батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] а позивача призначено опікуном останньої. Згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №131 від 09.02.2022 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Як вбачається з листа Інгульського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області від 01.09.2020 за вих. № 16672/51-2020, [PERSON] зверталася до Інгульського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області з заявою щодо вжиття заходів до доньки [PERSON] , яка неналежним чином виховує дітей. Під час виходу працівниками поліції за вказаною адресою [PERSON] була відсутня та виїхала, в даний час місця перебування її невідомо. При встановлені місця перебування [PERSON] буде притягнуто до адміністративної відповідальності. З листа Інгульського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області від 24.09.2020 за вих. № 18408/51-2020, вбачається, що в ході проведеною перевірки встановлено, що [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , яка зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя та відмовляється в категоричній формі займатися вихованням двох малолітніх дітей. Біля 4 місяців [PERSON] пішла з дому у невідомому напрямку, дітей залишила на позивача, де вона може знаходитись не відомо, так як постійного місця проживання не має. Відповідно до листа Інгульського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області від 26.09.2021 позивач зверталась до Інгульського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області із заявою щодо вжиття заходів до доньки [PERSON] . Співробітникам ЮСП відділу превенції Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, встановити місце знаходження відповідача не надалось можливим. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач, як власник житлового будинку, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв`язку з тим, що за адресою її нерухомого майна зареєстрована відповідач, яка за вказаною адресою не проживає понад один рік та відповідно до вимог статті 405 ЦК України втратила право на користування цим житлом, а тому позов підлягає задоволенню у спосіб, вказаний позивачем. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved