Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

18.11.2022 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, мотивуючи позов тим, що [INFO] померла його баба [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина на: право на земельну частку ( пай) у землі, що знаходиться у власності колишнього КСП « Діброва» Луцького ( колишнього Рожищенського) району Волинської області. Позивач звернувся в Рожищенську державну нотаріальну контору Волинської області для оформлення права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] і отримав відмову, у зв`язку з відсутністю документів на ім`я [PERSON] , що посвідчують її право власності на: право на земельну частку ( пай). Враховуючи вищенаведене, просить визнати за позивачем право власності на спадкове майно: право на земельну частку ( пай) у землі, що знаходиться у власності колишнього КСП « Діброва» Луцького ( колишнього Рожищенського) району Волинської області. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 21.11.2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, витребувані матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , і призначено підготовче засідання. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 12.12.2022 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 10.01.2023 року. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи у судовому засіданні. 09.01.2023 року представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи у судовому засіданні за його відсутності і відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити ( ас 87). 14.12.2022 року відповідач [PERSON] подала письмову заяву про розгляд справи у судовому засіданні за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення ( ас 76-80). 28.11.2022 року представник відповідача подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заявлених вимог не заперечують (ас 46). Відзиву на позовну заяву не подали. 05.01.2023 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Луцька районна державна адміністрація Волинської області, подали письмове клопотання про розгляд справи у судовому засіданні за відсутності їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечу. (ас 85-86). Пояснення на позовну заяву не подали. Суд ухвалив судове засідання проводити у відсутності учасників справи, згідно частини 1 статті 223 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 10 січня 2023 року - дата складення повного судового рішення. У судовому засіданні, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, [INFO] померла [PERSON] , яка є бабою позивача [PERSON] , і після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, у тому числі на: право на земельну частку ( пай) у землі, що знаходиться у власності колишнього КСП « Діброва» Луцького ( колишнього Рожищенського) району Волинської області. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є її онук [PERSON] , який вчасно і належним чином прийняв спадщину. Проте, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема на: право на земельну частку ( пай) у землі, що знаходиться у власності колишнього КСП « Діброва» Луцького ( колишнього Рожищенського) району Волинської області, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане майно на ім`я померлої баби - [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] до дня своєї смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , в спадковому будинку разом з онуком [PERSON] , і їй станом на 27.09.2008 року на праві власності належало майно: право на земельну частку (пай) площею 3, 16 га в умовних кадастрових гектарах, що знаходилася у власності колишнього КСП « Діброва» Ворончинської сільської ради, на даний час в адміністративних межах Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області, і належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку ( пай) серії ВЛ № 0153424, виданого на підставі розпорядження Рожищенської районної державної адміністрації від 21.03.1997 року № 93, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 07.04.1997 року № 16190. Інших спадкоємців за законом після смерті [PERSON] , крім позивача, немає. Дані обставини підтверджуються: паспортом позивача ( ас 5-8); свідоцтвом про смерть [PERSON] від 28.09.2008 року ( ас 10); інформацією Відділу № 4 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 19.10.2022 року ( ас 11); свідоцтвом про народження батька позивача - [PERSON] , мамою якого є [PERSON] ( ас 12); свідоцтвом про народження позивача, згідно якого його батьком є [PERSON] ( ас 13); заповітом від 28.05.2003 року ( ас 14); постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.10.2022 року ( ас 15); довідкою, виданою виконкомом Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області № 887 від 29.09.2022 року ( ас 16); Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 28.10.2022 року ( ас 17); оголошенням в газеті « Наш край» від 17.11.2022 року № 46 ( ас 18); інформацією Відділу № 4 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 09.11.2022 року ( ас 19); Державним актом на право колективної власності на землю в КСП « Діброва» від 09.06.1995 року ( ас 20-23); списком громадян Ворончинської сільської ради, які мають право на земельну частку ( ас 24-26); довідкою Доросинівської сільської ради від 08.11.2022 року № 991 ( ас 27); висновком про експерту грошову оцінку земельної ділянки від 10.11.2022 року ( ас 28); матеріалами спадкової справи № 247/2022 ( ас 47-55); рішенням Ворончинської сільської ради народних депутатів № ѕ від 09.06.1995 року ( ас 61). Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України), спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини 3 статті 1223, частини 1 статті 1220 ЦК України, здійснення права на спадкування, право на спадщину, виникає у день її відкриття. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом наведених норм ЦК України, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття і для реалізації цього права закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2002 року № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Судом встановлено, що позивач належним чином зареєструвати право власності на частину спадкового майна, яку він прийняв в порядку спадкування за заповітом належним чином немає можливості через відсутність правовстановлюючого документу на цю частину, про що державним нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи вищенаведене у сукупності, а саме, що [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом майна після смерті [PERSON] , який вчасно і належним чином прийняв спадщину, то суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення і слід визнати за позивачем право власності на спірне спадкове майно. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд встановив, що позивач, звертаючись до суду з позовом, сплатив судовий збір в сумі 992, 40 грн, який просить не стягувати з відповідача, а залишити за ним. За таких обставин, суд доходить висновку, що судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved