Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання заповіту недійсним. Підставами позову вважає те, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Померла [PERSON] є баба для позивача по матері. Мати позивача [PERSON] , померла [INFO] . В вересні 2021 року позивач звернувся до Монастирищенської районної державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті баби - [PERSON] , де йому усно було відмовлено у прийнятті документів та заяви про вступ у спадщину оскільки у позивача відсутній технічний паспорт на житловий будинок, який входить до спадкової маси після померлої. Державний нотаріус навіть не видав постанову про відмову про вчинення нотаріальних дій. Позивач звернувся до приватного нотаріуса - Горбунової М.І. із заявою про прийняття спадщини після померлої баби - [PERSON] . Під час написання даної заяви позивач дізнався про існування заповіту померлої [PERSON] , відповідно до якого все майно померлої переходить у майбутньому після її смерті відповідачу - [PERSON] . Тобто, позивач дізнався у вересні 2021 року, що є заповіт бабусі на користь його брата, який є відповідачем у даній справі. Також саме у приватного нотаріуса позивачу стало відомо, що секретарем Аврамівської сільської ради Уманського району Черкаської області був посвідчений заповіт від імені [PERSON] на користь онука [PERSON] , щодо всього майна, яке буде належати їй на час смерті. Позивач [PERSON] вважає даний заповіт недійсним, оскільки його баба за життя ніколи не говорила про те, що має намір заповісти все майно лише братові - відповідачу, а так вважає що вказаний заповіт не відповідає волевиявленню його баби. Позивач вважає, що цей заповіт слід визнати нікчемним за судовим рішенням, оскільки є спір між сторонами щодо права на спадщину. Відповідач бажає одноособово заволодіти усім спадковим майном. Позивач впевнений, що заповіт померлої [PERSON] є недійсним виходячи з наступного. Померлій [PERSON] було 90 років, баба мала поганий слух та зір, а також вона фізично не мала змоги здійснювати будь-які письмові підписи. Позивач вважає, що підпис на заповіті не є підписом померлої, оскільки бачив візуально підпис на заповіті у приватного нотаріуса Горбунової М.І. Заповіт померлої [PERSON] викликає обґрунтовану підозру в його легітимності оскільки: померла баба [PERSON] при своєму житті ніколи і ні з ким не заводила розмов про те, що має намір визначити спадкоємцем після своєї смерті лише одного онука - відповідача. Також померла бабуся була в гарних родинних стосунках з позивачем, як баба та онук. У заповіті підпис померлої та рукописний запис власноручного підписання дуже відрізняється. У позивача є обґрунтовані сумніви щодо того, що підпис виконано власноручно [PERSON] . Просить визнати заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 125 від 24.03.2010, посвідчений секретарем Аврамівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області Кузьменко Р.І., виданий від імені [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на ім`я [PERSON] , недійсним. На адресу суду 26.11.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив, відповідно до якого вважає позов безпідставним та необґрунтованим. Викладені в позові обставини не відповідають дійсності. Його баба [PERSON] приблизно через рік після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , повідомила своїх родичів, в тому числі і позивача [PERSON] про те, що заповість все своє майно тому, хто візьметься її доглядати до смерті. Позивач відмовився, а він погодився доглянути свою бабу. Після чого, він перейшов проживати в будинок [PERSON] . З 2004 року до 2017 року [PERSON] не хворіла, до лікарів не зверталась, без окулярів читала газети, самостійно займалась оформленням спадщини після чоловіка. На час складання спірного заповіту перебувала в здоровому глузді та ясній пам`яті, мала добрий слух, могла читати документи без окулярів та писати, повністю усвідомлювання зміст та значення заповіту, який склала з власної ініціативи. Власноручно підписала заповіт, а тому оскаржуваний позивачем заповіт повністю відповідає волі покійної. Позивач разом з позовом не надав будь-яких доказів, які б підтверджували перебування [PERSON] на день вчинення заповіту в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій. Просить в задоволенні позову [PERSON] про визнання заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 125 від 24.03.2010, посвідченого секретарем Аврамівської сільської ради, яким [PERSON] заповіла все своє майно йому, недійсним відмовити повністю. Ухвалою суду від 22.10.2021 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 05.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження та витребувано докази. Ухвалою суду від 02.05.2022 витребувано докази. Ухвалою суду від 30.05.2022 витребувано докази. Ухвалою суду від 22.06.2022 витребувано докази. Ухвалою суду від 01.08.2022 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 25.11.2022 без виходу до нарадчої кімнати відновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 28.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання 08.12.2022, 28.12.2022, 11.01.2023 позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку. 07.12.2022, 27.12.2022, 10.01.2023 подавав на адресу суду заяви про відкладення судового розгляду на два місяці у зв`язку з відсутністю адвоката. Аналогічні заяви подавались позивачем і на підготовчому провадженні (28.11.2022). Судом надавалась можливість позивачу забезпечити право на захист, відкладались судові засідання. Проте, в подальшому позивач продовжував подавати аналогічні клопотання, а тому враховуючи, що у даному судовому провадженні позивач забезпечений представником, судом надавався час необхідний для залучення іншого представника, підстав для відкладення судового провадження не встановлено, судом прийнято рішення про продовження розгляду справи, оскільки нез`явлення позивача не перешкоджає розгляду справи. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку. Подала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутність. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позов не визнали повністю, з підстав зазначених у відзиві, просили відмовити у його задоволенні. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Монастирищенської міської ради не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання, повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду подав заяву, відповідно до якої просить розгляд справи провести без представника міської ради. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що померла [PERSON] була її рідною тіткою. [PERSON] ніколи не скаржилась на здоров"я, прожила до 90 років, будь-яких проблем із слухом чи зором не мала, до моменту смерті добре чула та бачила, читала пресу. Вона часто відвідувала її та мала з нею гарні відносини. Відповідач [PERSON] протягом тридцяти років проживав спільно з бабою [PERSON] , доглядав її до моменту смерті, мав із останньою гарні відносини. [PERSON] постійно їй розповідала, що все своє майно заповіла своєму онуку [PERSON] . Інший її онук [PERSON] , який є позивачем у справі, покійну [PERSON] не відвідував, її здоров"ям та життям не цікавився. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є сусідом відповідача [PERSON] протягом 18 років та є його кумом. Він часто відвідував [PERSON] , який проживав зі своєю бабою [PERSON] . [PERSON] до моменту смерті будь-яких проблем зі здоров"ям не мала, добре бачила та чула, розповідала йому, що залишить свій будинок онуку [PERSON] , який проживав разом із нею та доглядав її. Інші онуки її не відвідували та з нею не спілкувалися. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, померла [PERSON] була її рідною сестрою. [PERSON] після складення заповіту у секретаря Аврамівської сільської ради заїжджала до неї та розповідала, що заповіла все своє майно своєму онукові [PERSON] . [PERSON] ніколи не скаржилась на здоров"я, під час складення заповіту мала гарне здоров`я, добре чула та бачила, самостійно ходила. Відповідач [PERSON] тривалий час проживав спільно з бабою [PERSON] , доглядав її до моменту смерті, мав із останньою гарні відносини. Інший її онук [PERSON] покійну [PERSON] не доглядав, її здоров`ям не цікавився, проте влаштовував [PERSON] сварки. Перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалось, а також гроші, заповіла своєму онукові [PERSON] , що підтверджується заповітом від 24.03.2010, посвідченого секретарем Аврамівської сільської ради Кузьменко Р.І. та зареєстровано в реєстрі № 125, реєстраційний запис про який внесено до спадкового реєстру 25.05.2010 за № 49366526, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі за № 23755393 від 25.05.2010 та Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 65584722 від 14.07.2021 (а.с. 49, 72 зворотна сторона том 1). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 05.08.2021 Монастирищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 11, 47 том 1). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 049261 від 23.12.2003 [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,45 га, яка розташована на території с. Нове Місто Монастирищенського району Черкаської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку зареєстровано 09.03.2016, що підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ - 7117122482021 від 19.10.2021 (а.с. 82, 83 - 85 том 1). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 314008 від 21.04.2005 [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,4911 га, яка розташована в адмінмежах Монастирищенської міської ради Монастирищенського району Черкаської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку зареєстровано 09.03.2016, що підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ - 7117122462021 від 19.10.2021 (а.с. 86, 87 - 89 том 1). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 23.01.1974 Монастирищенським ЗАГС Черкаської області, в графі «мати» зазначено « [PERSON] » (а.с. 8, 50 зворотна сторона том 1). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 01.09.1978 Монастирище райвідділ ЗАГС Черкаської області, в графі «мати» зазначено « [PERSON] » (а.с. 79 том 1). [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.03.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області (а.с. 10 том 1). [PERSON] народилась [INFO] , батьком є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00032831351 від 28.09.2021 (а.с. 12, 44 том 1). Відповідно до відповіді на запит № 03-01-31/4152, наданої 19.10.2021 Монастирищенською міською радою Черкаської області 24.03.2010 секретарем Аврамівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області Кузьменко Р.І. був посвідчений заповіт від імені [PERSON] , [INFO] та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за номером 125. В даному заповіті [PERSON] все своє майно, рухоме та нерухоме, а також гроші, заповідає своєму онуку, [PERSON] . Даний заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі 25.05.2010 за номером 49366526. Письмового підтвердження повноважень особи, яка мала повноваження вчиняти нотаріальні дії на дату посвідчення заповіту (24.03.2010) надати немає можливості, так як дані документи в 2010 році здані в Монастирищенський архів (а.с. 48 том 1). [PERSON] 14.07.2021 подав приватному нотаріусу Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Горбуновій М.І. заяву про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 67 том 1). [PERSON] 16.09.2021 подав приватному нотаріусу Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Горбуновій М.І. заяву про прийняття спадщини після [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 76 том 1). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 65584713 від 14.07.2021 інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину після [PERSON] , яка померла [INFO] , відсутня (а.с. 71 том 1). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 65584792 від 14.07.2021, 14.07.2021 відкрито спадкову справу, після [PERSON] , яка померла [INFO] , номер у спадковому реєстрі № 67977146 (а.с. 73 том 1). Відповідно до довідки № 2091, виданої 13.07.2021 виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради [PERSON] , яка померла [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті спільно із померлим, відповідно до будинкової книги у житловому будинку (квартирі) за адресою: [ADDRESS] були зареєстроваі наступні громадяни: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Іншими даними міська рада не розраховує (а.с. 74 том 1). Судом встановлено, що предметом позову є визнання заповіту недійсним. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються книгою 6 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно ч. 1, 3 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про нотаріат» № 3425 - ХІІ від 02.09.1993 (який діяв на момент виникнення правовідносин) у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: 1) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 2) посвідчують заповіти (крім секретних); 3) видають дублікати посвідчених ними документів; 4) засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; 5) засвідчують справжність підпису на документах. Зазначені посадові особи органів місцевого самоврядування не мають права на оформлення документів, призначених для використання за межами державного кордону. Згідно ст. 1, 2, 8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 № 22/5 (яка була чинна на час складання заповіту) у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, нотаріальні дії, в тому числі з посвідчення заповітів, вчиняють посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, на яких такий обов`язок покладено рішенням виконавчого комітету відповідної ради. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частини перша та друга статті 1257 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». У постанові Верховного Суду від 09.01.2019 у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». Відповідно до доказів наявних у матеріалах справи [PERSON] 24.03.2010 на випадок своєї смерті зробила розпорядження (заповіт), яким все своє майно заповіла онуку [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, та з цього ж дня відкрилась спадщина. Згідно заяви від 14.07.2021 відповідач [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, тобто фактично прийняв її з моменту відкриття спадщини. Позивач, як на підставу задоволення позову посилається на те, що: заповіт необхідно визнати недійсним, оскільки, було відсутнє волевиявлення заповідача на вчинення оспорюваного заповіту, тобто власноручний підпис від імені [PERSON] вчинений не неюта те, що [PERSON] в силу фізичних вад (поганий слух, зір, похилий вік) не могла підписати заповіт. Спадкування за заповітом передбачено главою 85 Книги шостої Спадкове право ЦК України, що є спеціальними нормами. Так, ст. 1257 ЦК України містить вичерпний перелік підстав недійсності заповіту. Згідно з ч. 1 - 3 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 Цивільного кодексу України. Тлумачення цієї норми свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених Цивільним кодексом України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 Постанови N 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування", право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі (правова позиція Верховного суду, викладена у постанові від 15.05.2019 у справі № 515/1104/17). Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у ст. 203 Цивільного кодексу України, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Отже, для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій цією нормою, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не можуть ґрунтуватись на припущеннях позивача, без надання належних доказів. У постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 761/49151/19 вказано, що, пред`являючи позов про визнання заповіту недійсним, позивач має довести, а суд установити, що волевиявлення заповідача на складання заповіту: не було вільним, тобто, здійснене під впливом зовнішніх обставин, не відповідало його волі, тобто, волевиявлення заповідача на складання заповіту було, але як форма вираження внутрішньої волі повністю чи частково не відповідало дійсній волі заповідача. Таким чином, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі. Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 1760/22-23 від 11.11.2022 підпис у заповіті від 24.02.2010 в графі «підпис» виконаний [PERSON] (а.с. 69 - 72 том 2). Клопотання про призначення у справі судово - психіатричної експертизи не заявлялось. Як було встановлено судом вище, [PERSON] , яка померла [INFO] заповіла все своє майно своєму онукові [PERSON] . Заповіт складено у письмовій формі, із зазначенням місця та часу складення, особисто підписаний заповідачем та посвідчений секретарем Аврамівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області та зареєстрований у Спадковому реєстрі. Заповіт записано зі слів заповідача [PERSON] за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, який до підписання прочитаний вголос заповідачем. Позивач не навів суду жодних обґрунтованих доводів та не надав доказів, які б підтверджували, що [PERSON] на момент складення оспорюваного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, або, що зміст заповіту не відповідав її дійсній волі та волевиявленню, або хтось в цей момент чи в інший час впливав на її волевиявлення. Похилий вік [PERSON] та пов`язаний з цим стан її здоров`я, на переконання суду, у спірному випадку жодним чином не вплинув на її здатність усвідомлювати свої дії та її волевиявлення, достатніх доказів на підтвердження даних обставин позивачем та його представником не надано. Судом враховується також час складення заповіту, який був складений 24.03.2010, тобто за 11 років до смерті [PERSON] . Крім того, дані твердження позивача спростовуються показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також, слід зазначити, що відповідно до ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Заповіт, що оскаржується, складений 24.03.2010, заповідач [PERSON] померла [INFO] , тобто, між складанням заповіту та смертю заповідача був час, протягом якого заповідач не відмінила його і не внесла до нього змін. Таким чином, умови за яких правочин є нікчемним чи може бути визнаний недійсним судом (відсутність волевиявлення) не встановлені. З огляду на викладене, жодної з передбачених статтею 1257 ЦК України обставини, що могла б стати підставою для визнання заповіту недійсним, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суд вважає за необхідне судовий збір віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed