Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

08.04.2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що вона з відповідачем 22.10.2010 року зареєстрували шлюб, за час якого у них [INFO] народилася спільна дитина - син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, а тому рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.10.2016 року їх шлюб було розірвано. Разом з тим, після припинення шлюбних відносин [PERSON] певний період надавав фінансову допомогу на утримання дитини, проте протягом останнього часу аліменти сплачувати припинив. У свою чергу, наразі вона є безробітною, а тому не здатна одноосібно забезпечувати сина. Натомість, відповідач зареєстрований як ФОП, здійснює господарську діяльність від якої отримує значний дохід, розмір якого їй невідомий. Орієнтовний розмірі коштів, які вона щомісячно витрачає на сина, складає близько 6400 грн. Враховуючи викладене, просить суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 25.11.2022 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву в якому останній зазначає, що заявлені позовні вимоги він визнає частково та при розгляді справи просить врахувати наступне. Зокрема, від здійснення господарської діяльності його прибутки є не значними. Крім того, на його утриманні перебуває його теперішня дружина, яка перебуває у декретній відпустці, її донька від попереднього шлюбу, у якої діагностовано ДЦП, а також їх спільна дитина - син [PERSON] . Таким чином, зазначена сума аліментів, яку просить стягувати з нього позивачка наразі для нього є непосильною. 16.01.2023 року представник позивача подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить суд стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у вищевказаній заяві розгляд справи просив здійснювати у його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.100). До початку судового засідання представником відповідача подано до суду заяву з проханням розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги у зменшеному розмірі відповідно до заяви від 16.01.2023 року визнає (а.с. 101). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.10.2010 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 19.10.2016 року було розірвано (а.с. 4). За час перебування у шлюбі в сторін [INFO] народилася спільна дитина - син [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом зі своєю матір`ю - позивачкою [PERSON] , а відповідач [PERSON] проживає окремо від них. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі відповідача в матеріальному утриманні їх спільної неповнолітньої дитни, тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває. Відповідач [PERSON] зареєстрований як ФОП та від здійснення своєї господарської діяльності у 2021 році отримав дохід в загальному розмірі 164106,58 грн., з яких сума чистого оподаткованого доходу склала 14565 грн. (а.с. 57). На утриманні відповідача перебуває малолітня дитина, народжена від іншого шлюбу - син [PERSON] , [INFO] , а також дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 48, 54, 81). У свою чергу, суд не приймає до уваги доводи з приводу перебування на утримання відповідача доньки його дружини від попереднього шлюбу - [PERSON] , оскільки будь-які докази, які б підтверджували дані обставини останнім та його представником в ході розгляду справи не надані, відповідач [PERSON] не є батьком [PERSON] , остання ним не усиновлювалася, тобто у даному випадку існує третя особа, на яку, в силу положень ст. ст. 150, 180 СК України, покладено обов`язок по утриманню дитини. Малолітній [PERSON] , [INFO] , здоровий, на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Доказів іншого сторонами в ході розгляду справи суду не надано. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 2500 грн., але не менше між 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим, а також таким, що відповідає звичайним потребам малолітньої дитини. Крім того, суд, у відповідності до вимог ст. 206 ЦПК України, приймає до уваги визнання стороною відповідача заявлених позовних вимог у зменшеному розмірі, а також вважає що таке відповідає вимогам закону та принципу розумності. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася до суду 08.04.2022 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України визначено, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1073,80 грн. На підставі ст.ст. 180, 181, 184 СК України,

Outcome: approved