Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя у якій, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 08.11.2022, просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку кв. [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебуваючи у зареєстрованому шлюбі набули право власності на зазначену квартиру, проте наразі в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться справа про розірвання шлюбу між ними, у зв`язку з чим позивач просить суд задовольнити його позов. Ухвалою суду від 15.07.2021 відкрито провадження у справі в прядку загального позовного провадження. 16.09.2021 ухвалою суду витребувано в Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65009, м. Одеса, вул. Черняховського,\~6) належним чином завірені копії правоустановчих документів на квартиру [ADDRESS] . 25.11.2021 до суду з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65009, м. Одеса, вул.\~Черняховського,\~6) надійшли належним чином завірені копії правоустановчих документів на зазначену квартиру. 22.12.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст.\~44\~ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 19.12.2012 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис № 79, свідоцтво про шлюб від 18.07.20217 (повторне) Серія [NUMBER] , видане Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] (свідоцтво про народження (повторне) від 25.08.2016, Серія [NUMBER] , видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління в Одеській області. 03.03.2017 між ТОВ «КАДОРР-КАМАНІНА» та громадянином Іраку [PERSON] укладено договір № 2-24-3/32 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна, а саме: двокімнатну квартиру приблизною площею 79,13 кв.м, що розташована в житловому будинку багатоповерхового житлового комплексу з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом (тридцять друга жемчужина) за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ). 20.05.2019 ТОВ «КАДОРР-КАМАНІНА» передало по акту прийому-передачі громадянину Іраку [PERSON] квартиру [ADDRESS] ( [ADDRESS] ). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності громадянин [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 81,40\~кв.м., житловою площею 46,50 кв.м.; рішення про державну реєстрацію від 15.11.2019. Згідно зі\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним. Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним з них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток. Тобто ст. \~60 СК України\~встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04. 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. У постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 286/1537/16-ц зазначено, що набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Верховний Суд у постанові від 09.07.2021 у справі № 161/8116/19 зазначив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст.\~368\~ЦК\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до\~ст.\~63СК\~України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 \~ст. 65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. У відповідності\~до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~71\~СК\~України\~майно,\~що\~є\~об`єктом\~права\~спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться\~між\~ними в\~натурі. Якщо\~дружина\~та\~чоловік не\~домовилися\~про\~порядок поділу\~майна,\~спір\~може\~бути вирішений\~судом.\~При\~цьому\~суд бере\~до\~уваги\~інтереси дружини,\~чоловіка,\~дітей\~та\~інші обставини,\~що\~мають\~істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Враховуючи інтереси сторін, їх спільної дитини, яка проживає разом з позивачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо поділу майна подружжя шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 6\~810,00 грн.

Outcome: approved