Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі, в якому у них [INFO] народилась дочка [PERSON] . На утримання вказаної дитини згідно з рішенням цього ж суду від 28.04.2010 року присуджено з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі, а саме 500 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття. Зазначає, що витрати на утримання дочки значно збільшились, оскільки подорожчали продукти харчування, одяг, шкільне приладдя, а дочка росте та потребує покращеного харчування та безліч інших витрат. Крім того, позивач зазначає, що змінилося її матеріальне становище, адже вона офіційно не працевлаштована, а дочка є особою з інвалідністю з дитинства (дитиною з особливими потребами) та потребує додаткових матеріальних коштів для повноцінного фізичного, інтелектуального, морального та соціального розвитку. Відповідач має нерегулярний мінливий дохід, працює на сезонних роботах за кордоном та в Україні, отримуючи високі доходи, стан його здоров`я та матеріальне становище дають йому можливість сплачувати аліменти на утримання їхньої дочки. Тому позивач просить збільшити присуджений з відповідача розмір аліментів до 5 000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються із 2 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Позивач в судове засідання не з`явилася, 16.01.2023 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності (а. с. 23). Відповідач в судове засідання не з`явився, 16.01.2023 року він подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги визнає частково, оскільки він не працевлаштований, регулярного доходу немає, а також має проблеми зі здоров`ям. Тому він просить стягувати\~з\~нього\~аліменти на\~утримання вказаної дитини\~в\~розмірі 2 000\~грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, а витрати на правничу допомогу вважає необґрунтованими (а.с. 24 ). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до даних свідоцтва про народження сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.04.2010 року з відповідача на користь позивача присуджено аліменти на утримання вказаної дитини в твердій грошовій сумі, в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення цією дитиною повноліття (а.с. 7). 08.07.2010 року шлюб між сторонами розірвано, що стверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 08.07.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Коломийському району Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області (а.с. 4). З індивідуальної програми реабілітації інваліда № 36, виданої 29.01.2021 року структурним підрозділом Дитяча лікарня комунального некомерційного підприємства Коломийська центральна районна лікарня Коломийської міської ради, вбачається, що в [PERSON] встановлено наявність інвалідності - 06.07.2012 року, загальна тривалість перебування на інвалідності 9 років; клініко-функціональний діагноз: важка розумова відсталість органічного ґенезу з судомними нападами, генерелізована епілепсія (а.с. 8-9). Згідно з даними посвідченням серії [NUMBER] від 21.07.2022 року державна соціальна допомога на дитину із інвалідністю з дитинства до 18 років (дитина з\~інвалідністю підгрупи\~А) призначена [PERSON] , її законним представником (опікуном ) вказано [PERSON] (а.с. 6). У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою\~ст. 12 зазначеного Закону\~встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2\~ст.51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі\~статтею 141 Сімейного кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. В п.23\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~роз`яснено,\~що відповідно\~до ст.192\~СК розмір\~аліментів,\~визначений судовим\~рішенням або\~за домовленістю\~між батьками,\~суд може\~змінити за\~позовом платника\~або одержувача\~аліментів у\~зв`язку\~зі зміною\~матеріального чи\~сімейного стану,\~погіршення чи\~поліпшення здоров`я\~когось із\~них. Згідно з постановою Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 128/2206/21 (провадження № 61-5920св22) відповідно до частини четвертої\~статті 273 ЦПК України\~якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Таким чином, стан здоров`я дитини (пункт 1 частини першої статті 182 СК України) належить до обставин, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини (впливають на такий розмір) і, вочевидь, зміна цієї обставини, зокрема, істотне погіршення стану здоров`я дитини після стягнення аліментів, може бути підставою для зміни раніше визначеного розміру аліментів. Верховний Суд, враховуючи призначення та мету аліментів на утримання дитини, виходячи із системного аналізу вищенаведених положень Конвенції про права дитини,\~Конституції України,\~СК України,\~ЦПК України,\~Закону України «Про охорону дитинства», надаючи відповідь на основне правове питання у розглядуваній справі, дійшов висновку, що погіршення стану здоров`я дитини може бути підставою для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів на її утримання, якщо внаслідок такого погіршення здоров`я раніше визначений розмір аліментів не забезпечує гармонійного розвитку дитини. Відповідно до частини першої\~статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»\~особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Таким чином, погіршення стану здоров`я дитини після стягнення аліментів не носить короткострокового характеру, а є стійким розладом функцій організму, який призводить до обмеження життєдіяльності дитини. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного, враховуючи часткове визнання відповідачем позовних\~вимог,\~вік та стан здоров`я дочки сторін та пов`язані з цим витрати на її лікування, харчування, забезпечення найбільш необхідними речами, наявність в матеріалах справи доказів, які свідчать про те, що після ухвалення 28.04.2010 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області рішення про стягнення аліментів стан здоров`я дитини істотно погіршився, що загалом призвело до встановлення 06.07.2012 року неповнолітній [PERSON] статусу «дитина з інвалідністю підгрупи А», виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, відсутність відомостей про місце роботи та заробітну плату відповідача суд доходить висновку, що розмір стягуваних аліментів є явно недостатній для забезпечення найбільш необхідних потреб дочки сторін, у зв`язку з чим цей розмір слід збільшити до 2 500 грн. щомісячно, оскільки саме такий розмір відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Відповідач, визнаючи позов частково, свою позицію мотивував наявністю у нього проблем зі здоров`ям та необхідністю хірургічного втручання, що унеможливлює ним сплату аліментів в запропонованому позивачем розмірі, однак, доказів на обґрунтування даної позиції не подав. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 500 грн., суд виходить з наступного. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Як встановлено судом, 02.12.2022 року між адвокатом Бежуком С.М. та позивачем укладено договір про надання правової допомоги (а.с.10-11). Відповідно до акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 05.12.2022 року вартість робіт (послуг адвоката) встановлено в загальному розмірі 2 500 грн., що також підтверджується розрахунковою квитанцією серії ААІ № 458218 від 05.12.2022 року (а.с.12, 13). Відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог в частині витрат на правничу допомогу. Разом з тим, враховуючи складність справи, час витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, а також за обставин часткового задоволення позову суд вважає, що вказаний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача, є дещо завищеним, а тому вважає доцільним визначити такий розмір витрат в сумі 1 250 грн. Згідно з положеннями ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач. На підставі ст.ст. 180-182, 184, 192 СК України та,

Outcome: partial