Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договори купівлі-продажу гаража [ADDRESS] від 21.03.2017 за реєстраційним номером 371 та від 27.03.2017 за реєстраційним номером 703, укладених між [PERSON] та [PERSON] , посвідченими приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І., та усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном шляхом примусового виселення [PERSON] із гаража [ADDRESS] ; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Після його смерті залишився гараж [ADDRESS] . Вказаний гараж 24.06.1992 був придбаний [PERSON] за договором, який затверджено представником Житомирського міськвиконкому ВЖВЕП №1, у [PERSON] , який отримав право на будівництво за дозволом ВК Богунської районної ради м. Житомира від 17.04.1978 №5-49 на той період по [ADDRESS] (назва вул. Комарова м.Житомира неодноразово змінювалась). Гараж [ADDRESS] перебував у власності [PERSON] до його смерті. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла дружина [PERSON] . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04.02.2020 у справі №295/4920/19 визнано право власності на гараж № [NUMBER] за новою назвою [ADDRESS] за спадкоємицею [PERSON] - [PERSON] . Однак, власник зазначеного гаража ним не може користуватись, оскільки приватним нотаріусом Коростенського нотаріального округу Івчук С.С. 17.02.2017 за реєстраційним №631 посвідчено договір купівлі-продажу гаража [ADDRESS] , за яким 1/2 частина гаража перейшла у власність мешканця м.Житомира [PERSON] за договором купівлі-продажу, який укладений з [PERSON] . Однак за вказаним договором бюро технічної інвентаризації Житомирської області 19.05.2001 видало [PERSON] технічний паспорт на 1/1 гаража № [NUMBER] , загальною площею 17,00 кв.м. Відповідно до повідомлення Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 02.09.2020, довірена особа покупця [PERSON] купила гараж [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 27.04.1996, який був зареєстрований за №3-2457. Однак, при перевірці в Житомирському обласному нотаріальному архіві такий договір відсутній, а за №3-2457 вчинено іншу нотаріальну дію, іншою датою та для інших осіб. 21.03.2017 [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу частини гаража [ADDRESS] , площею 19,5 кв.м., вартістю 4 998,00 грн. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. та зареєстрований у реєстрі за №371. Цього ж дня приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №19551963 про реєстрацію права власності на частину гаража площею 19,5 кв.м. за [PERSON] . 27.03.2017 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. повторно засвідчено договір купівлі-продажу гаража [ADDRESS] між вказаними особами на тих же умовах, який зареєстровано в реєстрі за №703. При реєстрації права власності на гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] за [PERSON] від державного реєстратора Виконавчого комітету Житомирської міської ради 01.07.2020 стало відомо, що приватний нотаріус Поліщук А.І. повторно вніс в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно дані від 27.03.2017 за номером запису 1649331 щодо частини вказаного гаража, загальною площею 19,5 кв.м., про реєстрацію права власності за [PERSON] відповідно договору купівлі-продажу від 27.03.2017 за реєстраційним номером 403. Позивач вказує, що договори купівлі-продажу гаража по [ADDRESS] від 21.03.2017, реєстраційний номер 371, та від 27.03.2017, реєстраційний номер 703, є єдиним договором. Також у позові зазначено, що договір купівлі-продажу гаража [ADDRESS] , від 27.04.1996, укладений між представником покупця [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований за №3-2457, є нікчемним. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 04.11.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 14.12.2020 від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача у відзиві вказав, що на підставі договорів купівлі-продажу від 21.03.2017 та від 27.03.2017, які посвідчені приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. та зареєстровані в реєстрі нотаріальних дій за номерами 371 та 403, відповідно до яких до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи за номерами 19551963 та 19649331, [PERSON] набув право власності на гараж № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначені договори укладені відповідно до вимог чинного законодавства, підстави для визнання їх недійсними відсутні, тому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. 30.12.2020 від представника третьої особи Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) надійшло пояснення, у якому вказано, що зазначене управління юстиції не є суб`єктом спірного правовідношення, між управлінням та сторонами у справі відсутні матеріально-правові відносини, тому не вбачається доцільності його участі у даній справі. Представник третьої особи розгляд справи просить проводи без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Інші заяви по суті справи до суду не надходили. 07.07.2021 представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву про закриття провадження у справі. Згідно з протокольною ухвалою суду від 07.07.2021 підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті. 05.01.2023 представник позивача [PERSON] подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 05.01.2023 у задоволенні заяви представника [PERSON] , адвоката Козирєва І.М. про закриття провадження у справі, та у задоволенні заяви представника [PERSON] , адвоката позивача Врублевського М.М. про зупинення провадження у справі -відмовлено. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Додатково пояснив, що після смерті [PERSON] все майно, у тому числі спірний гараж, перейшло у порядку спадкування до [PERSON] . Через два тижні після смерті [PERSON] замки, на які був замкнений гараж, були на місці. Ще через два тижні замки були змінені, а приміщення зайняте іншою особою, у зв`язку з чим була викликана поліція, яка це зафіксувала. Гаражем заволодів новий власник [PERSON] . Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Вказав, що позов вважає безпідставним, оскільки спірні договори було укладено з додержанням вимог, встановлених ЦК України, підстави для визнання їх недійсними відсутні. [PERSON] набув право власності на гараж у встановленому законодавством порядку та він є добросовісним набувачем. Позивач не є власником спірного майна, а також не є стороною спірних договорів, обставини щодо недійсності договорів купівлі-продажу нею не доведені. Третя особа приватний нотаріус Коростенського нотаріального округу Івчук С.С. у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Представник третьої особи Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, у поясненнях розгляд справи просить проводити без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської міської ради у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, у матеріалах справи міститься клопотання начальника підприємства про розгляд справи без участі представника третьої особи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 24.06.1992 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого перший передав другому у постійне користування у приватну власність гараж, належний [PERSON] на праві приватної власності, який знаходиться по [ADDRESS] , у вигляді капітальної будови, яка має порядковий №17 на генплані розміщення гаражів (а.с. 8). 21.03.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу частини гаража, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] . На момент укладення цього договору вказана частина гаража належить продавцеві на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу гаражу, посвідченого 17.02.2017 приватним нотаріусом Коростенського нотаріального округу Івчуком С.С. за реєстром №631. Договір посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. та зареєстровано у реєстрі за №371 (а.с.9). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 21.03.2017 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. здійснено запис №19551963 про право власності [PERSON] на частину гаражу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] , площею 19,5 кв.м. (а.с. 10). 21.03.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу частини гаража, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] . На момент укладення цього договору вказана частина гаража належить продавцеві на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу гаражу, посвідченого 17.02.2017 приватним нотаріусом Коростенського нотаріального округу Івчуком С.С. за реєстром №631. Договір посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. та зареєстровано у реєстрі за №403 (а.с. 11-12). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 27.03.2017 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. здійснено запис №19649331 про право власності [PERSON] на частину гаражу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] , площею 19,5 кв.м. (а.с. 13). З листа Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 02.09.2020, який наданий у відповідь на звернення [PERSON] вбачається, що 17.12.2016 за реєстровим №6011 приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Івчуком С.С. було посвідчено договір купівлі-продажу гаража № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , між гр. [PERSON] («Продавець») в особі представника по довіреності, та гр. [PERSON] («Покупець»). Згідно з проведеною перевіркою встановлено, що на момент посвідчення вказаного договору документом, який підтверджував право власності гр. [PERSON] на вказане нерухоме майно був договір купівлі-продажу, посвідчений Другою житомирською державною нотаріальною конторою 27.04.1996 за реєстровим №3-2457. Згідно з довідкою КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 04.10.2016 №6745 право власності на вищевказаний гараж зареєстровано за гр. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.1996, реєстровий №3-2457. Додатковою перевіркою за зверненням [PERSON] та на підставі інформації, наданої Житомирським обласним державним нотаріальним архівом встановлено, що другий примірник договору купівлі-продажу від 27.04.1996, реєстровий №3-2457, в нотаріальному архіві відсутній. Крім цього, на підставі огляду реєстру для реєстрації нотаріальних дій Другої житомирської державної нотаріальної контори за 1996 рік, том №3, встановлено, що за реєстровим номером №3-2457 вчинено іншу нотаріальну дію іншою датою та для інших осіб. В свою чергу, записи у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 27.04.1996 відсутні. Також повідомлено, що 17.02.2017 щодо вищевказаного гаража було укладено договір купівлі-продажу між гр. [PERSON] («Продавець») та гр. [PERSON] («Покупець»), посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Івчуком С.С. за реєстровим № 631. 21.03.2017 за реєстровим №371 та 27.03.2017 за реєстровим №403 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком було посвідчено договори купівлі-продажу вказаного гаража (по частині) між гр. [PERSON] («Продавець») та гр. [PERSON] («Покупець»). Інформація про визнання вищевказаних договорів недійсними або їх скасування до міжрегіонального управління не надходила (а.с. 15-16). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04.02.2020 у справі №295/4920/19 визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] на гараж № [NUMBER] , який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7). Постановою Житомирського апеляційного суду від 27.04.2021 рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04.02.2020 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 110-113). Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як визначено ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України встановлено, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України). У позові позивач просить визнати недійсними договори купівлі-продажу гаража [ADDRESS] від 21.03.2017 за реєстраційним номером 371 та від 27.03.2017 за реєстраційним номером 403, укладених між [PERSON] та [PERSON] , посвідченими приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. Частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно з частиною 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Наведеними нормами визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 ЦК України). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Заявляючи вимогу про визнання договорів недійсними позивач у позові не навела жодних обставин, які відповідно до норм Цивільного кодексу України є підставами недійсності правочину, та судом такі обставини не встановлено. Договори купівлі-продажу гаража [ADDRESS] від 21.03.2017 за реєстраційним номером 371 та від 27.03.2017 за реєстраційним номером 403, укладені між [PERSON] та [PERSON] , посвідчені приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І., відповідають вимогам ЦК України щодо суб`єктного складу, форми та змісту правочину, тощо. Суд зауважує, що чинне законодавство не містить заборон щодо укладення декількох аналогічних договорів між тими ж сторонами щодо того ж предмету (його часток), отже посилання позивача на те, що при посвідченні спірних договорів нотаріус допустив порушення вимог законодавства України не доведено та не може бути підставою для визнання договорів недійсними. Також у позові зазначено, що договір купівлі-продажу гаража [ADDRESS] , від 27.04.1996, укладений між представником покупця [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований за №3-2457, є нікчемним. Відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Посилаючись на нікчемність договору купівлі-продажу гаража [ADDRESS] , від 27.04.1996, який укладений між представником покупця [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований за №3-2457, позивач у позові не заявляє вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та не обґрунтовує у позові, яким чином нікчемність зазначеного правочину впливає на дійсність договорів, які позивач оспорює у даному позові. Крім того, вказуючи на нікчемність вищезазначеного договору, позивач посилається на лист Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 02.09.2020, однак, на переконання суду, вказаний лист не є належним, достовірним та достатнім доказом нікчемності правочину. Позивач до позову не долучила будь-яких доказів, на підставі яких суд може встановити обставини нікчемності зазначеного правочину. Позивачем у позові не обґрунтовано та не надано до суду жодних доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про недійсність оспорюваних договорів купівлі-продажу гаража [ADDRESS] від 21.03.2017 за реєстраційним номером 371 та від 27.03.2017 за реєстраційним номером 403, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що вимога позову про визнання правочинів недійсними задоволенню не підлягає. Щодо вимоги позову про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом примусового виселення [PERSON] із гаража [ADDRESS] , суд зазначає, що така вимога може бути заявленою законним власником та/або користувачем вказаного майна, проте, доказів того, що [PERSON] є власником вказаного об`єкту нерухомості та/або законним його користувачем, суду під час розгляду справи не надано. Також, у відповідності до встановлених обставин справи, вимога про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном є похідною від вимоги про визнання правочинів недійсними, та оскільки у задоволенні першої вимоги відмовлено, похідна вимога також задоволенню не підлягає. Судові витрати, згідно зіст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача, з урахуванням відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed