Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві перебуває громадянин [PERSON] , [INFO] , та з 02.10.2007 р. отримує пенсію за вислугу років призначену відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві з 10.11.2021 р. припинено виплату пенсії [PERSON] відповідно до Закону, оскільки відсутні підстави для продовження її виплати, у зв?язку із поновленням відповідача на службу до Національного антикорупційного бюро України. У зв`язку з чим у [PERSON] утворилась переплата пенсії за період з 10.11.2021 р. по 31.12.2021 р. в розмірі 16368,14 грн. З метою досудового врегулювання спору, відповідачу було направлено лист від 31.01.2022 р. № 2600-0505-8/17105, проте вище вказаний лист відповідачем був проігнорований та безпідставно отриманні бюджетні кошти у розмірі 16368,14 грн. повернуті відповідачем не були. У разі неможливості добровільного повернення виплачених сум такі кошти стягуються у судовому порядку, а тому Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві змушене звернутись до суду з зазначеним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.10.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. До суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, сторона відповідача з доводами позивача, викладеними в позовній заяві не погоджується та вважає їх неправомірними та такими, що порушують права відповідача на пенсію, яку він отримав до внесення змін до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з наступного. Згідно з наказом Голови Служби безпеки України від 20.09.2007 № 1500-ос, полковника [PERSON] , звільнено з військової служби в запас Служби безпеки України. У зв`язку з набуттям права на пенсію за вислугу років, позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України № 2262-XII. Так, з 02.10.2007 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує «військову пенсію». В період з жовтня 2007 року по 10 листопада 2021 року [PERSON] отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України № 2262-XII. При цьому, у 2016 році наказом директора Національного антикорупційного бюро України від 07.12.2016 №480-н/дск відповідача призначено на посаду старшого оперативного працівника НАБУ, з 08.12.2016 р., як такого, що пройшов за конкурсом. Відповідачу було направлено повідомлення з ГУ ПФУ в м. Києві від 31.01.2022 №2600-0505-8/17105 про те, що [PERSON] буде виплата пенсії припинено, посилаючись на зміни до ч. 2 ст. 2 Закону України №2262-XII та про переплату пенсію станом до 31.12.2021 р. Відповідач, не погодившись із зазначеним звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві через свого представника адвокатським запитом від 03.11.2022 №156-ВЗ про поновлення виплати йому пенсії. Зазначена позиція відповідача була мотивована тим, що повторне прийняття його на службу відбулося до внесення змін до ч. 2 ст. 2 Закону України №2262-XII. Однак, позивач своєю відповіддю від 10.11.2022 №2600-0202-8/147018 відмовив поновити порушені права [PERSON] . Відповідач вважає, що вказані дії позивача є протиправними, порушують права відповідача на соціальний захист, на конституційне право на пенсію, на його заслужену військову пенсію на вислугу років. В зв`язку з чим [PERSON] змушений був звернутися до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії стосовно поновлення виплати йому пенсії. Отже, на підставі викладеного сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача Горжий А.В. в судовому засіданні позовні вимоги просила задовільнити. Оскільки, безпідставно отримані бюджетні кошти в розмірі 16368,14 грн. повернуті відповідачем не були. Отже, сплачені [PERSON] кошти у розмірі 16368,14 грн. підлягають стягненню на підставі ст. 1212 ЦК України. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову заперечував у повному обсязі, просив у задоволенні позову відмовити, з підстав викладених у відзиві. Вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що з 02.10.2007 року [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв`язку з звільненням 01.10.2007 року з військової служби у запас. [PERSON] звернувся до позивача із повідомленням від 25.11.2021 року про те, що станом на 10.11.2021 року відповідач проходить службу на посадах осіб начального складу Національного антикорупційного бюро України. Відповідно до атестату про зняття з обліку №3405, [PERSON] припинено виплату пенсії по причині зарахування на військову службу. Згідно з листом від 31.01.2022 р. № 2600-0505-8/17105 позивач повідомив відповідача про надмірно виплачені кошти в розмірі 16368,14 грн. та просив їх повернути. Враховуючи, що відповідачем виплачені кошти не повернуто, позивач просить їх стягнути в судовому порядку. Звертаючись до суду із вищевказаним позовом, позивач зазначає, що за період 10.11.2021 року по 31.12.2021 року утворилась переплата пенсії в розмірі 16368,14 грн. Проте, [PERSON] не погоджуючись із вказаним лист від 31.01.2022 р. № 2600-0505-8/17105, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до ГУ ПФУ в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. Відповідно до ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби. Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення. Так, статтю 2 доповнено частиною другою згідно із Законом № 2505-IV від 25.03.2005; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3475-IV від 23.02.2006, № 1194-VII від 09.04.2014, № 901-VIII від 23.12.2015, № 2509-VIII від 12.07.2018, № 1150-IX від 28.01.2021, № 1810-IX від 19.10.2021\. Як вбачається з положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо приведення статусу Національного антикорупційного бюро України у відповідність з вимогами Конституції України» зміни до ст.. 2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» прийняті 19.10.2021 року, а набули чинності 10.11.2021 року - Офіційний вісник України № 88. Статтею 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду. На виконання ст.. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відповідач [PERSON] 25.11.2021 року повідомив позивача про його поновлення на військову службу. А відтак суд приходить до висновку, що в діях відповідача не вбачається недобросовісності. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презумуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер"їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що доказів, які підтверджують недобросовісну поведінку з боку відповідача [PERSON] , сторона позивача - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не надало, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є необґрунтованими та безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню відповідачем не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed