Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-28 00:00:00

[PERSON] 25.07.2022 звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось через часті сварки та скандали, спроби налагодити сімейні стосунки позитивного результату не дали, тому припинили подружні стосунки, тривалий час спільно не проживають, примирення неможливе, просила розірвати шлюб. В судове засідання [PERSON] не з`явилась, 24.10.2022 представник позивачки подав заяву у якій позов підтримав, просив про розгляд справи за відутності його та позивачки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належно. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач, будучи належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, суд приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із змісту позову, із долученого до справи свідоцтва про шлюб, із копії свідоцтва про народження (а.с.2, 4, 5) убачається, що сторони в шлюбі з 25.05.2017, мають сина [PERSON] , [INFO] , через сварки та скандали припинили подружні стосунки, тривалий час спільно не проживають. Позивачка [PERSON] , як убачається із зімсту позову та заяви її представника до суду від 24.10.2022, настоює на розірванні шлюбу з відповідачем, через втрату до нього почуття любові та поваги. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, що позивачка настоює на розірванні шлюбу, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також ту обставину, що примушування позивачки до збереження шлюбу порушуватиме їх права, суд приходить до висновку, що шлюб між ними слід розірвати. Ту обставину, що сторони мають малолітню дитину суд бере до уваги, але з огляду на вищенаведене розцінює як таку, що не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу. У відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача в користь позивачки слід стягнути 992 грн. 40 коп. судових витрат (а.с.11).

Outcome: approved