Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

Адвокат Гуцалюк А.Р. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Гримайлівської селищної ради Чортківського району Тернопільської області та просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , площею 43,5 кв.м, як на спадкове майно за законом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] народився [INFO] в с. Раштівці, в той час Скалатського району, Тернопільської області. Батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] . На день смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,012 га, за адресою: [ADDRESS] , а також сам будинок. За життя батько позивача правовстановлюючих документів на будинок не виготовив, у встановленому законом порядку будинок не зареєстрував. Позивач [PERSON] фактично прийняв спадок після смерті батька, що підтверджує наявність у нього ощадної книги батька. Зокрема, 13.12.2001 року він зняв кошти з даної ощадної книжки в сумі 150 грн., для оплати витрат на поховання батька, тобто у строк, визначений ч.1 ст.549 ЦК УРСР. Проте, позивачу [PERSON] нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне нерухоме майно, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак, представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, попередньо надіславши до суду письмову заяву про слухання справи у відсутності представника відповідача. Позовні вимоги визнають. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08 травня 1964 року, [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Раштівецькою сільською радою Гусятинського району 18 жовтня 2000 року. Як вбачається із відповіді на адвокатський запит, наданої Раштовецькою сільською радою за №88 від 18 червня 2020 року, померлий [PERSON] мав у користуванні земельну ділянку для обслуговування житлового будинку 0,012 га, за адресою [ADDRESS] . Згідно Експлікації приміщень будинку садибного типу, загальна площа житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 43,5 м2, житлова площа становить 34,9 м2. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок за надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 554 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Згідно із ч.1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являється його син [PERSON] (позивач по справі). Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. В судовому засіданні встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] прийняв спадщину, за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджує наявність у нього ощадної книжки батька. Зокрема, 13.12.2001 року позивач у справі зняв кошти з даної ощадної книжки в сумі 150 грн.. Письмовою відповіддю в.о. державного нотаріуса Гусятинської державної нотаріальної контори Дідик І.О. №602/02-14 від 28.07.2021 року, [PERSON] було роз`яснено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Враховуючи, що позивач набув право власності на нерухоме майно на підставі, що не заборонена законом, та те, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного та

Outcome: approved