Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, по якому просить: визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, вчинений 10.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрованого в реєстрі за № 133351, щодо стягнення з ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 34946,05 грн., таким, що не підлягає виконанню; стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 гривень, судовий збір в розмірі 908 гривень, судовий збір за забезпечення позову 454,00 грн. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2021 року відкрито провадження у справі. 22.02.2022 року надійшов відзив на позов. Учасники справи в судове засідання повторно нез`явились. Позивач в позові зазначив про розгляд справи за його відсутності. 19.09.2022 року до суду надійшла заява представника відповідача про визнання позову, також в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України, просить повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подані позову, а також клопотання про зменшення витрат на правову допомогу до 1\~000 гривень. Інші учасники процесу про причини неявки не повідомили. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши зміст позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини. 10 червня 2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., винесений виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» загальну суму 34946,05 гривень. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до\~ст. 87 вказаного Закону\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів Украине. Нотаріусу не надані документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 19 статті 34\~Закону\~України\~«Про\~нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить безспірність певної заборгованості. Згідно пп. 3.1 п. 3 Глави 16 Розділу ІІ зазначеного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.5 п. З Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Суду не надані належні та допустимі докази, що нотаріусу надані документи, які встановлені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яка затверджена постановою КМУ від від 29 червня 1999 р. № 1172. Як зазначено у правовому висновку дійшов ВСУ при винесенні постанови від 05.07.2017 р. по справі № 6-887цс17: суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону\~України\~«Про\~нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються оригінал кредитного договору та засвідченя стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З огляду на викладене до спірних правовідносин застосовується постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція узгоджена з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 29.01.2019 року по справі № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставне майно, нотаріусу подається: оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Судом встановлено, що відповідачем, як кредитором, не було подано до приватного нотаріуса в обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором розрахунок заборгованості. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не були враховані положення ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Вирішуючи цей спір суд враховує правову позицію, висловлену у постанові ВП ВС від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц, відповідно до якої : вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису; суд має надати оцінку документам на підтвердження безспірності заборгованості, перевірити факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, перевірити дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всі вимог закону. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідача не було надано суду в порушення положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Як і відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі час, при цьому судом враховано термін кредитування, та відповідний ліміт тіла кредиту, який передбачили сторони. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 \~ст. 141 ЦПК України\~з підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судовий збір в розмірі 454 гривень та 227 гривень. Також, необхідно повернути [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судовий збір в розмірі 496 гривень, сплаченого при подані позову згідно квитанції № СВ05844018/1 від 27 листопада 2021 року та судовий збір в розмірі 227 гривень сплаченого при подані заяви про забезпечення позову згідно квитанції № СВ05844049/1 від 27 листопада 2021 року. Крім того, за заявою відповідача та в порядку ст. 133 ЦПК України підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 1000 гривень, що є співрозмірними з критерієм розумності розміру адвокатських витрат.

Outcome: partial