Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-12 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовано тим, що у червні 2018 року позивач на прохання друзів зареєстрував у своєму будинку [PERSON] , проте в будинку остання ніколи не проживала, не зберігала свої речі, не брала участі в утриманні майна. На даний час позивачу стало відомо, що відповідач вже приблизно два роки проживає в іншій державі, та не планує повертатись до України. Реєстрація відповідача у помешканні позбавляє позивача можливості розпорядитись нерухомим майном на власний розсуд та приносить йому додаткові витрати на сплату комунальних послуг, тому позивач в порядку захисту права власності просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом. Позивач в судове засідання не з`явився, клопотав про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] повідомлена про розгляд справи шляхом судового оголошення, в судове засідання не з`явилась, правом подати відзив на позов не скористалась. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до вимог ч.1 ст.274 ЦПК України. Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Через неявку усіх учасників провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи суд встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №65537360 від 10.08.2016, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до здійснених записів у будинковій книзі, відповідач [PERSON] з 06.06.2018 зареєстрована на проживання у будинку [ADDRESS] . Дана обставина також підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому будинку осіб №5747 виданою 08.12.2022 виконавчим комітетом Ковельської міської ради. З акту обстеження житлово-побутових умов проживання, виданого 08.12.2022 старостою Зеленського старостинського округу [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано три особи: [PERSON] (позивач), [PERSON] (дружина позивача) і [PERSON] (не родич). [PERSON] за вказаною адресою лише зареєстрована, в будинку позивача ніколи не проживала. Оцінивши докази суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. У цій справі встановлено, що на час реєстрації постійного місця проживання у житлі, що належить на праві особистої власності позивачу, відповідач не була членом сім`ї позивача. За таких умов між сторонами фактично склались відносини щодо найму житла. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відносини щодо найму житла врегульовані статтями 158 -170 ЖК України, за змістом яких: Наймач користується жилим приміщенням у\~будинку\~(квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму\~жилого приміщення\~укладається між\~власником будинку\~(квартири)\~і наймачем\~у письмовій\~формі.\~Договір повинен\~містити вказівку\~на предмет\~договору,\~строк,\~на який\~він укладається,\~визначати права\~і обов`язки\~наймодавця і\~наймача та\~інші умови\~найму (ст.158 ЖК). Предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом), а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.). Жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку (ст.159 ЖК). Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги\~береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (ст.162 ЖК). У разі тимчасової відсутності наймача або\~членів його сім`ї\~за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою\~статті 71\~цього Кодексу (ч.1 ст.163 ЖК). У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся\~сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття (ч.2 ст.167 ЖК). Позивач, як підставу позову зазначає відсутність відповідача тривалий час (більше чотирьох років) за місцем реєстрації. За положеннями частин першої - другої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК України, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Судом встановлено, що відповідач понад чотири роки не проживає у спірному будинку, не користується ним. Належних і допустимих доказів того, що відповідач залишила житло вимушено, про наявність перешкод для проживання, у матеріалах справи немає. Позивач є одноосібним власником спірного житла. Відповідач не надав суду доказів на спростування доказів позивача. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.\~\~\~ За змістом статей 317, 319, 391 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням наведеного, право позивача як власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на житло. Судові витрати у справі слід залишити за позивачем відповідно до заявленого ним клопотання.

Outcome: approved