Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , відносився до типу колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року у вказаному будинку була зареєстрована та проживала позивач [PERSON] . З уведенням в дію Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, але позивач у встановленому порядку не отримала свідоцтва та не зареєструвала право власності на житловий будинок. Позивач зверталася до державного реєстратора Носівської міської ради Чернігівської області з метою реєстрації за нею права власності на вказаний житловий будинок. Однак їй було відмовлено та роз`яснено про можливість здійснення захисту прав на майно в судовому порядку. Саме тому позивач просила судовим рішенням визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. Ухвалою судді від 17 листопада 2022 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 16 січня 2023 року. У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. Представник відповідача Мринської ОТГ в особі Мринської сільської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явився, але до початку підготовчого судового засідання представник відповідача подав до суду заяву, у якій указав, що Мринська сільська рада визнає позовні вимоги та просить справу розглянути за відсутності представника відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом\~\~\~ встановлено,\~\~\~ що\~\~\~\~ житловий\~ будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому зареєстрованою значиться [PERSON] , що підтверджується\~\~ довідкою\~\~ Мринської\~\~ сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 04/03-08 від 10 січня 2022 року (а. с. 11). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] як члену ліквідованого колгоспного двору належав житловий будинок [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вона не отримала свідоцтва та у встановленому законом порядку не зареєструвала своє право власності на цей будинок. З копії повідомлення міського голови Носівської міської ради В. Ігнатченка від 05 серпня 2022 року № 10-14/389 убачається, що державний реєстратор Носівської міської ради не наділений правом визначення часток у праві власності, а спірний житловий будинок як майно колгоспного двору належить його учасникам на праві спільної сумісної власності, тому зареєструвати за [PERSON] право власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами,\~\~ що\~\~\~ знаходиться\~\~\~ в\~\~\~ [ADDRESS] , як за учасником колишнього колгоспного двору неможливо (а. с. 17). Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 4-8). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 3). Ураховуючи, що на час подачі відповідачем заяви про визнання позову розгляд справи по суті не розпочався, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved