Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстровано шлюбі із 07.08.2008, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.12.2020 розірвано. У даному шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що спільна дитина сторін проживає із нею та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач впродовж тривалого часу у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча є фізично здоровим та може сплачувати аліменти на утримання дитини. Окрім цього, вказує, що відповідач інших дітей та утриманців немає. За таких підстав, позивач просить стягнути з [PERSON] у її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.10.2023 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак її представник - адвокат Карпа М. М. подала заяву у якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом установлено, що заявою [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.08.2008, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.12.2020, ухваленого у цивільній справі №607/21467/20. У даному шлюбі в сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , про що складено актовий запис №420 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22.02.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільського міського управління юстиції. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 41 від 08.12.2020, виданої ОСББ «Будного 32а», за адресою: [ADDRESS] до складу сім`ї (зареєстровані) входять [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено факт проживання неповнолітньої дочки сторін - [PERSON] разом з матір`ю - позивачем [PERSON] , разом із цим, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження його участі в утриманні дитини, а також того, що за своїм станом здоров`я чи фінансовим становищем він не може сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 (однієї четвертої) всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітньої дочки сторін [PERSON] , [INFO] на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, не надав суду доказів про перебування у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, а також докази на підтвердження того, що за своїм станом здоров`я чи фінансовим становищем він не може сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, враховуючи те, що обов`язок щодо утримання дітей покладається рівною мірою на обох батьків, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.. За вимогами ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: approved