Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 01.03.2016р. звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом та після уточнення вимог просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість в розмірі 36318,63 дол.США. Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що 10.07.2007 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав останній кредит у розмірі 93380,00 дол.США строком до 10.07.2027 року із сплатою 12,85% річних, а остання повинна була щомісячно повертати кредит зі сплатою процентів за користування кредитом відповідно до графіку платежів. Кредитні зобов`язання були забезпеченні порукою [PERSON] . Оскільки відповідачі зобов`язання за укладеними договорами належним чином не виконали, то станом на 08.12.2017 року утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 36318,63 дол.США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 984938,11 грн., які позивач просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів разом з понесеними судовими витратами. Протягом розгляду справи від відповідачів відзив проти позову не надходив, тому суд враховує заперечення викладені в заявах про перегляд заочного рішення. За змістом заперечень відповідачі не погоджуючись з позовом вказували на те, що порука припинила свою дію через пропуск строку для звернення позивачем, який почався з часу прострочення несплаченої заборгованості. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не підтверджує наявність кредитної заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік». Позивач втратив право по нарахуванню процентів за умовами кредитного договору після надіслання вимоги про дострокове повернення кредиту Стягнення пені в доларах суперечить нормам законодавства. 23.03.2016 року ухвалою судді було відкрито провадження у справі. 09.03.2017 р. від відповідача [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи для мирного врегулювання спору, оскільки нею виконуються умови запропоновані банком для реструктуризації кредитної заборгованості. 11.12.2017 р. позивачем подано уточнений позов. 12.11.2018 р. судом задоволено клопотання відповідача [PERSON] , призначено судову економічну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 10.05.2019 р. провадження у справі поновлено у зв`язку з поверненням ухвали суду без виконання через несплату вартості експертизи. 20.06.2019 р. відповідач [PERSON] подала до суду заяву про відкладення засідання для врегулювання спору мирним шляхом, оскільки у квітні 2019 року між нею та позивачем досягнуто домовленості щодо добровільного виконання зобов`язань за кредитним договором. \~ \~ \~ \~06.03.2020 р. судом у справі ухвалено заочне рішення. \~ \~ \~ \~17.05.2021 р. скасовано заочне\~рішення та призначено підготовче засідання. \~ \~ \~ \~12.07.2022 р. закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судове засідання не прибула, до суду подала клопотання про розгляд справи в її відсутності, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилася, судом неодноразово вживалися заходи щодо їх повідомлення, в тому числі на телефони вказані в їх заявах, шляхом надіслання смс повідомлень. Враховуючи наявність у відповідача іншого адвоката, а також неодноразову неявку та подання клопотань як відповідачем так і її представниками про відкладення розгляду справи (11 заяв), суд дійшов висновку, що неявка відповідачів є з неповажних причин і розцінюється судом як намір затягнути процес. При цьому, суд звертає увагу на те, що активність участі відповідачів спостерігалася лише під час вирішення заяв про перегляд заочного рішення, а після скасування рішення до суду не з`являлися, не проявляли зацікавленості в розгляді справи, заяв про розгляд справи у їх відсутності також не подавали. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 10.07.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке у подальшому змінило своє найменування на публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.13-17), та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/83361/74/77947 (а.с.27-31), відповідно до якого банк надає останній кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом у сумі 93380 дол.США на купівлю житла на вторинному ринку, строком на 240 місяців по 10.07.2027 року зі сплатою 12,85% річних, а відповідач зобов`язана була щомісячно повертати позику і проценти за користування кредитом рівними платежами у розмірах та у строки, визначені графіком погашення кредиту, який є невід`ємною частиною договору. З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №014/80054/74/86790/1 від 11 грудня 2007 р., відповідно до п.1.2 якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед банком відповідати по борговим зобов`язанням [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору № 014/83361/74/77947. Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у сумі 93380 дол.США, що підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] (а.с.26). У свою чергу відповідач прийняла позику, використавши її за призначенням, але свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконує. 02.07.2015 р. банк направив [PERSON] вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Відповідно до ст.533 ЦК України, якщо грошове зобов`язання визначено в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти у день платежу. Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, та комісій, передбачених договором, позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п.10.1 кредитного договору). Банк, відповідно до п. 6.5 кредитного договору, має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов договору та застави/іпотеки, що забезпечують погашення кредиту. Таке дострокове погашення повинно бути здійснено позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою дострокового погашення. Згідно п.5.5., позичальник зобов`язався достроково здійснити повернення кредиту, процентів та інших платежів у разі невиконання або неналежного виконання умов договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Згідно п.1.8 договору, достроковим частковим погашенням кредиту вважається сплата позичальником платежів у розмірах більших, ніж це передбачено графіком погашення кредиту. Достроковим повним погашенням кредиту вважається повернення позичальником суми кредиту та нарахованих відсотків за його користування в повному обсязі до настання терміну погашення за цим договором 02.07.2015 р. кредитодавцем позичальнику було надіслано вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань, якими було зобов`язано у 60-денний термін повернути вказану заборгованість. Лист-вимогу позичальник отримала 13.07.2015р., що підтверджується підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.43,44). Таким чином, починаючи з 13.07.2015 р. по закінченню 60 днів, а саме до 13.09.2015 р. необхідно було повернути усю суму заборгованості. Останній платіж перед зверненням позивача до суду відповідачкою здійснено 14.05.2014 р. , а наступний мав бути вчинений до 15.06.2014 р. \~ \~ \~ \~26.10.2016 р. за пропозицією банку відповідачкою [PERSON] сплачено позивачу 6000 доларів США (квитанція №181663414), та 08.11.2016 р. -13737,77 грн. судового збору за подання даного позову. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань станом на 08.12.2017 року утворилася заборгованість у сумі 36318,63 дол.США, з яких заборгованість за кредитом 27052,74 дол.США, заборгованість за відсотками 4011,71дол.США, пеня за порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків 5254,18 дол.США(а.с.162-172). \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання відповідно до частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12. Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша\~статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті\~251,\~252 ЦК України). Відповідно до договору поруки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання між позивачем та відповідачем [PERSON] , останій взяв на себе зобов`язання солідарно відповідати перед позивачем за зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором у повному обсязі (п.3.1 договору). При цьому необхідно приймати до уваги, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання відповідно до частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Оскільки порушення умов договору вже відбулося 15.06.2014 р. після несплати необхідного розміру, а вимога до поручителя не була пред`явлена протягом шести місяців, тому дія поруки припинилася 15.06.2014 р. . Таким чином, враховуючи встановлені обставини та враховуючи вимоги ч.4 ст.559 ЦК України, вимоги до поручителя [PERSON] є безпідставними, тому не підлягають задоволенню. Необхідно звернути увагу на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припинилися 13.09.2015 р., оскільки звернувшись до боржника\~\~з вимогою про повернення грошових коштів, кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Стаття 6 кредитного договору, що відповідає вимогам ст.1050 ЦК України, передбачає право позивача вимагати від відповідача [PERSON] дострокового повернення позики, сплати процентів та інших платежів за даним договором у разі порушення позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту. Таким чином, позовні вимоги банку про стягнення процентів та пені після пред`явлення до позичальника вимоги та починаючи з 13.09.2015 року, згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Права й інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Частинами першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вказано судом вище умовами договору та графіком платежів було передбачено розподіл сплачених коштів в разі порушення строків виконання. Заперечуючи проти розрахунку заборгованості відповідачка належного доказу щодо невідповідності зарахованих платежів не надала, проведення призначеної судом, за її ж клопотанням, експертизи не забезпечила, що судом враховується як обгрунтованість суми вказаної позивачем в розрахунку. Якщо умовами кредитного договору передбачена пеня в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). З моменту розірвання кредитного договору в позичальника залишається обов`язок повернути кредитодавцеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (див. пункт 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц). Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, умови кредитного договору, передбачали сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, а сторони ці умови не оспорювали, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті постанова ВП ВС від 12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц. Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже,\~враховуючи суму\~заборгованості по\~тілу кредиту\~27052,74\~дол.США\~та змінену\~дату вимоги\~виконання договору\~13.09.2015\~р.,\~заборгованість по\~простроченим процентам\~за користування\~кредитом складає\~4011,71 доларів США, пеня за порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків 5254,18 дол.США. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги до [PERSON] є обґрунтованими та доказаними, тому заборгованість за кредитом у сумі 36318,63 дол.США, підлягає стягненню з відповідачки. Доводи відповідачів\~ що\~наданий \~розрахунок не\~підтверджує \~заборгованість за\~кредитом \~та посилання\~на правову\~позицію \~Верховного Суду\~в постанові\~від 30\~січня 2018\~року у справі № 161/16891/15-ц та від 14 червня 2018 р. у справі №364/737/17, суд не враховує, оскільки наданий позивачем доказ містить відомості про період, нарахування, сплату платежів за кредитом відповідачкою, а позиція Верховного Суду стосується інших правовідносин. При цьому, суд враховує, що відповідачі не заперечували укладення договорів, отримання кредитних коштів, часткове погашення платежів, та вони не оскаржували умов договорів. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України\~ та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання позову стягується з відповідача [PERSON] в частині задоволених до неї вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 13737,77 грн., сплачений у розрахунку 1,5% від суми 915851,08 грн.. Суд враховує, що зменшення позовних вимог відбулося після часткового погашення відповідачкою заборгованості. Однак, як було судом встановлено 08.11.2016 р. за пропозицією банку відповідачкою [PERSON] сплачено позивачу 13737,77 грн. судового збору . Отже, при розподілі судових витрат суд враховує те, що відповідачка вже сплатила судовий збір .

Outcome: partial