Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

28 червня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ужанського національного природного парку, третя особа: яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов мотивує тим, що вона перебувала у трудових відносинах із Ужанським національним природним парком, згідно наказу № 44 від 04.11.2019 «Про переведення». Відповідно до вказаного наказу, її переведено на посаду начальника відділу ДО ПЗФ до Ужанського національного природного парку. Свою роботу виконувала сумлінно, дотримувалася чинного законодавства. Відсутні дисциплінарні стягнення. Вказує, що із серпня місяця 2021 року їй не виплачувалася заробітна плата. Оскільки Ужанський національний природний парк перед нею мав заборгованість із заробітної плати, то нею було подано відповідний позов. Причини не виплати заробітної плати їй були не відомі. Разом з тим, від голови ради трудового колективу Заяць М.В. позивач дізналась про наявність наказу № 13-к від 07.06.2022 року про її звільнення та додатки до наказу, які [PERSON] 07.06.2022 року отримала від журналіста газети Журналісти проти корупції [PERSON] . Зазначає, що з наказом про звільнення вона не ознайомлена, у трудову книжку запис не внесений. У зв`язку з невиплатою їй заробітної плати вона звернулась до Управління Держпраці у Закарпатській області щодо не виплати заробітної плати Ужанським національним природним парком . 22.02.2022 р. до Управління Держпраці у Закарпатській області була направлена Колективна скарга щодо колективного трудового спору про грубе порушення трудового законодавства, що має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172, ст. 175 КК України. Позивач зазначає, що наказом № 13-к від 26.07.2021 року її було звільнено з посади за прогул за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вказані підстави звільнення не відповідають дійсності, так як прогулу вона не вчиняла. Тому вважає звільнення незаконним, таким, яке проведено з порушенням вимог закону. Так, вказує на те, що підставою для видання наказу був акт про відсутність на робочому місці підписаний директором [PERSON] , в.о. головного бухгалтера Монич С., інспектором з охорони ПЗФ Білоберезівського ПНДВ Каменци В., про те, що [PERSON] була відсутня на робочому місці 22 липня 2021 року. Разом з тим, директор [PERSON] в [ADDRESS] не знаходився, фактично сам був відсутній на робочому місці (він приходив 2 рази 11 та 21 травня 2021 року). Таким чином, директор [PERSON] не мав підстав підписувати акт, оскільки не з`являвся на робочому місці з дня його призначення директором (05.05.2021 р.). Також позивач вказує на те, що робоче місце згідно чинного законодавства, це вся територія підприємства, де працівник згідно своєї посадової інструкції виконує своє посадові обов`язки, а не робочий кабінет. Площа парку має 39159,3 га земель. Зазначає, що робоче місце повинно бути затверджено відповідним наказом, якщо такий наказ відсутній, то згідно позиції Верховного Суду (Касаційний цивільний суд), яка зазначена у 2020 році, взагалі відповідач не може складати акт про відсутність на робочому місці. Крім того, згідно «акту про відмову [PERSON] надати письмові пояснення» № 6 від 22.07.2021 року, [PERSON] 22 липня 2021 року о 12 годині 10 хвилин було запропоновано надати письмове пояснення з приводу відсутності її на робочому місці 22.07.2021 р. у період з 08.00 до 12.00 годин, згідно цього ж акту підписаного [PERSON] , [PERSON] :, [PERSON] - [PERSON] надати таке пояснення відмовилась. Позивач зазначає, що обставини викладені в даному акті не відповідають дійсності, так як згідно колективного договору о 12 годині в Ужанському НПП розпочинається обідня перерва. Отже, складання акту про відмову давати пояснення не здійснювалось у її присутності. Посилаючись на незаконність її звільнення, позивач також вказує на те, що всупереч ч. 1 ст. 47 КЗпП України відповідач не надав їй ні копію наказу про звільнення, ні провів з нею розрахунок у строки зазначенні у ст. 116 КЗпП України. Окрім цього [PERSON] зазначає, що наказ № 13-к від 26.07.2021 року про її звільнення підписаний не повноважною особою, так як Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі №260/1657/21 скасовано наказ про призначення директором Ужанського НПП [PERSON] . Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2022 р. рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі №260/1657/21 залишено без змін. Таким чином, на думку позивача наказ № 13-к від 26.07.2021 року про звільнення [PERSON] підписаний не повноважною особою. Також позивач зазначає, що своєчасно у місячний строк звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом з часу отримання відомостей про її звільнення. Вважає, що підстави для її звільнення з посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України були відсутні. З посиланням на зазначені обставини, вважаючи звільнення незаконним, [PERSON] просить суд поновити її з 26 липня 2021 року на посаді начальника відділу ДО ПЗФ Ужанського національного природного парку; допустити негайне виконання рішення про поновлення на роботі; стягнути з Ужанського національного природного парку на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.07.2021 року по дату ухвалення рішення суду; допустити негайне виконання рішення про присудження [PERSON] виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Шостого вересня 2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/8104/22 відкрито провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Двадцять восьмого вересня 2022 року [PERSON] подав до суду пояснення на позовну заяву позивача [PERSON] . У вказаних поясненнях зазначив, що відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Ужанського національного природного парку, затверджених директором від 25 червня 2018 року, встановлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними. Початок роботи з 08.00 години, перерва на обід з 12.00 години до 12.48 години, кінець робочого часу (понеділок-четвер) - 17.00 годин, в п`ятниця о 16.00 годин. Залишати працівнику робоче місце без дозволу безпосереднього керівника неприпустимо. Копію наказу про звільнення [PERSON] вручити їй не представилося можливим, оскільки остання ухилялася від отримання. Саме тому, копію наказу направлено рекомендованим листом за адресою її місця проживання. Лист повернуто Ужанському НПП 02 вересня 2021 року з поміткою «За закінченням терміну зберігання». Видати позивачу трудову книжку не представляється можливим, оскільки такі документи є викраденими і з даного приводу проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні. Твердження позивача про те, що до неї ніхто не звертався про надання пояснень про причини відсутності на робочому місці, не запрошував на засідання ради трудового колективу то такі є голослівними, не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами, що спростовано відповідним актом та протоколом чергових зборів трудового колективу від 23 липня 2021 року. Крім того, щодо твердження позивача про її звільнення не повноважною особою, вважає за потрібне наголосити на тому, що постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду, якою залишено без змін рішення Закарпатського окружного адміністративного суду про скасування наказу про призначення директором Ужанського НІШ [PERSON] винесено 25 травня 2022 року. Наказ про звільнення [PERSON] директором Ужанського НПП [PERSON] підписано 26 липня 2021 року, тобто майже за 10 місяців до винесення зазначеної постанови, з чого слідує, що звільнення позивачки було проведено посадовою особою, яка станом на вказаний день мала повноваження вчиняти такі дії. Відповідно до відомості нарахування розрахункових сум, відрахувань та податків, пов`язаних із ними за липень 2021 року № 5 при звільненні [PERSON] . Ужанським національним природним парком проведено з такою остаточний розрахунок та здійснено виплату заробітної плати, заборгованість щодо виплати відсутня. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Двадцять сьомого вересня 2022 від представника відповідача Ужанський національний природний парк Іваниш В.Ю., до суду надійшов відзив на позовну заяву про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Згідно вказаного відзиву, відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що 26 липня 2021 року відповідно до Наказу директора Ужанського національного природного парку № 13-к [PERSON] звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (відсутність на роботі більше трьох годин). Підставою для видачі даного наказу слугували: - акт про відсутність на робочому місці [PERSON] від 22 липня 2021 року складений директором Ужанського НПП [PERSON] , в.о. головного бухгалтера Ужанського НПП Монич С.М, інспектором з охорони ПЗФ Каменца В.В.; - доповідна записка в.о. головного бухгалтера Ужанського НПП Монич С.М. від 22 липня 2021 року на ім`я директора Ужанського НПП про те, що [PERSON] була відсутня на робочому місці 22 липня 2021 року з 08.00 до 12.00 год; - протокол чергових зборів №5 працівників Ужанського НПП від 23липня 2021 року. Крім того, згідно акту від 22 липня 2021 року про відмову [PERSON] надати письмові пояснення з приводу відсутності на роботі 22 липня 2022 року у період з 08.00 год до 12.00 год., складений директором Ужанського НПП Сойма А.Д., інспектором з охорони ПЗФ Каменца В.В., інспектором з охорони ПЗФ Шкарампота Б.В., надати пояснення про причини відсутності на робочому місті [PERSON] відмовилася. Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Ужанського національного природного парку, затверджених директором від 25 червня 2018 року, встановлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними. Початок роботи з 08.00 години, перерва на обід з 12.00 години до 12.48 години, кінець робочого часу (понеділок - четвер) - 17.00 годин, в п`ятницю о 16.00 годин. Залишати працівнику робоче місце без дозволу безпосереднього керівника неприпустимо. У відзиві зазначено, що копію наказу про звільнення [PERSON] вручити їй не представилося можливим, оскільки остання ухилялася від отримання. Саме тому, копію наказу про звільнення [PERSON] від 26 липня 2021 року №13-к була відправлена такій рекомендованим листом за адресою її місця проживання. Копію зазначеного наказу позивачкою отримано 22 липня 2021 року, що підтверджено копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. Однак, лист повернуто Ужанському НПП 02 вересня 2021 року з поміткою «За закінченням терміну зберігання». Видати позивачу трудову книжку не представляється можливим, оскільки такі документи є викраденими і з даного приводу проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні. Твердження позивача про те, що до неї ніхто не звертався про надання пояснень про причини відсутності на робочому місці, не запрошував на засідання ради трудового колективу, то такі є голослівними, не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами, що спростовано відповідним актом та протоколом чергових зборів трудового колективу від 23 липня 2021 року. Щодо твердження позивача про її звільнення не повноважною особою, вказує на те, що постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду якою залишено без змін рішення Закарпатського окружного адміністративного суду про скасування наказу про призначення директором Ужанського НПП [PERSON] винесено 25 травня 2022 року. Наказ про звільнення [PERSON] директором Ужанського НПП Сойма А.Д. підписано 26 липня 2021 року, тобто майже за 10 місяців до винесення зазначеної постанови, з чого слідує, що звільнення позивачки було проведено посадовою особою, яка станом на вказаний день мала повноваження вчиняти такі дії. Представник відповідача зазначив, що оскільки, з позивачкою проведено остаточний розрахунок по заробітній платі і розрахункових, заборгованість відсутня, а у позивача відсутні підстави для поновлення на роботі, то у відповідача не виникає обов`язку сплатити позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу, за вказаний у позовній заяві період часу. Окрім того, відповідач у відзиві звертає увагу на приписи ст. 233 КЗпП України. Дев`ятнадцятого жовтня 2022 року від представника відповідача Ужанський національний природний парк Іваниш В.Ю., до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Двадцять другого листопада 2022 року [PERSON] подала до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відповідь на відзив відповідача від 21.09.2022, відповідно до якого зазначила, що відповідачем було пропущено строк для його подачі, а також не надано доказів про повноваження [PERSON] . Тобто, відзив підписаний особою, яка не надала доказів на підтвердження своїх повноважень. Що стосується доповідної записки, актів про прогул [PERSON] , щодо відмови від надання пояснення та протоколу загальних зборів, зазначає наступне. 22.07.2021 року, вона, [PERSON] була на роботі в офісі Ужанського НПП за адресою [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в Ужанському НПП, за адресою по вул. Незалежності, 7 не знаходились, фактично самі були відсутні на робочому місці, таким чином не мали підстав підписувати акт № 6 від 22.07.2021 р., оскільки самі не з`являлись на робочі місця з дня його призначення директором. Щодо протоколу чергових зборів позивач зазначає, що станом на липень 2021 головою ради трудового колективу була [PERSON] . Вказує, що ніхто не звертався до неї, щодо погодження її звільнення. Так, посада голови ради трудового колективу є виборною посадою. Станом на дату звільнення позивачки, відповідач не надав доказів, що голову ради трудового колективу [PERSON] переобрано, як і не надав станом на 21.09. 2022 року. Крім цього, як відомо позивачу, відповідач користується Колективним договором Ужанського НПП на 2018-2021 рр. укладеним згідно чинного законодавства роботодавцем в особі директора Ужанського національного природного парку Бирковича В.І. і найманими працівниками трудового колективу, в особі представника трудового колективу [PERSON] . Разом з тим, у протоколі чергових зборів № 5 від 23.07.2021 року серед підписантів зазначений [PERSON] , який згідно наказу № 6-К від 08.07.2021 року прийнятий на посаду інспектора з охорони ПЗФ І категорії Білоберезівського ПНДВ, без зазначення дати прийняття, однак слід також зазначити, що [PERSON] є підсудним у справі №308/9865/20 за ч. 3 ст. 368 КК України. Щодо обставин, що відповідач не дотримався ст.116, 47 КЗпП України позивач вказує, що у день звільнення їй не було надано копію наказу про звільнення, не надано письмовий обрахунок сум, які підлягають до виплати (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, виплати за листком непрацездатності, виходячи із розміру моєї заробітної плати), інші передбачені законом виплати. Наказ про звільнення Позивача, Відповідачем був виданий 26 липня 2021 року, згідно тверджень Відповідача відісланий [PERSON] рекомендованим листом. Однак, лист повернуто Ужанському НПП 02 вересня 2021 року з поміткою «За закінченням терміну зберігання». Згідно доданої до відзиву Відповідача копії конверту (додаток 6 до відзиву), лист одержувачу [PERSON] був відправлений з адреси [ADDRESS] відправник Ужанский НПП [PERSON] , що ще раз підтверджує, що [PERSON] ні 22 липня 2021 року, ні 23 липня 2021 року не перебував в Ужанському НПП за адресою вул. Незалежності. Також, відмітка на конверті при повернення листа «за закінченням встановленого строку зберігання» свідчить про те, що [PERSON] не була ознайомлення з вкладеним у конверті, який був надісланий їй з адреси [ADDRESS] відправник Ужанский НПП [PERSON] , навіть, якщо припустити, що в даному конверті і був наказ на її звільнення, то вона з ним не була ознайомлена. Крім того, згідно доданої до відзиву відповідача копії конверту, не можливо встановити, що у цьому конверті знаходиться, можливо конверт був відправлений без будь-яких вкладень. Відповідач не надав доказів про те, чи вкладалися документи у цей конверт, зокрема, копії наказу на звільнення позивача, додатки до цього наказу, письмове повідомлення про суми, які мені підлягають до виплати. Більше того жодних доказів, що позивачу був вручений наказ на її звільнення не має. На повторне звернення позивача від 10.06.2022 року щодо надання документів, у тому числі наказу про звільнення, письмового обрахунку сум, які підлягають позивачці до виплати не надано. Щодо твердження відповідача про те, що видати позивачу трудову книжку не представляється можливим, оскільки такі документи є викраденими і з даного приводу проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, позивачка у відзиві вказує, що вказані твердження не відповідають дійсності. На скільки їй відомо, незаконно призначений директором Ужанського НПП [PERSON] звертався у правоохоронні органи щодо викрадення документів Ужанського НПП, однак досудовим розслідуванням не встановлено факту викрадення документації Ужанського НПП в т.ч. і трудових книжок, також нікому не оголошено про підозру, не вручено обвинувальних актів, не має рішень судів щодо притягнення когось до відповідальності за викрадення документації Ужанського НПП, в т.ч. трудових книжок. Двадцять другого листопада 2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/8104/22 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Двадцять третього грудня 2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в задоволенні клопотання представника відповідача Ужанський національний природний парк Іваниш В.Ю., про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України - відмовлено. У судове засідання позивачка не з`явилась, однак її представник, адвокат О.І. Биркович у заяві від 26.12.2022 року просив суд провести розгляд справи у їх відсутності. Вказав, що позовні вимоги підтримує та просить суд такі задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Ужанського національного природного парку в судове засіданні не з`явився, однак, 22.11.2022 т.в.о. директора Приймич О.В. подав до суду заяву та просив розглянути справу без їх участі. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, у своїх поясненнях від 28.09.2022 просив суд розгляд справи провести без його участі за наявними у справі матеріалами. У судовому засіданні 23.12.2022 судом допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які дали аналогічні покази та пояснили, що [PERSON] 22.07.2021 року була на роботі за адресою [ADDRESS] . Вказане звільнення [PERSON] та близько 50 інших працівників відбулось внаслідок конфлікту трудового колективу парку із керівником [PERSON] . Про звільнення з роботи [PERSON] дізналась в червні 2022 року. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, заслухавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин : Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах із Ужанським національним природним парком. Наказом Ужанського національного природного парку № 44 від 04.11.2019 р. «Про переведення», [PERSON] переведено на посаду начальника відділу ДО ПЗФ до Ужанського національного природного парку. (а.с.18) Наказом Ужанського національного природного парку № 13-к від 26.07.2021 року, [PERSON] звільнена із займаної посади з 26.07.2021 року за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) згідно ст. 40 п. 4 КзПП України.(а.с.19). Як зазначено в наказі № 13-к від 26.07.2021 року, підставою видачі цього наказу є: доповідна записка в.о. головного бухгалтера [PERSON] від 22.07.2021 року, Акт № 6 про відсутність на робочому місці [PERSON] , від 22.07.2021 року, Протокол № 6 чергових зборів від 23.07.2021 року . Згідно доповідної записки в.о. головного бухгалтера [PERSON] від 22.07.2021 року, [PERSON] була відсутня на робочому місці, заздалегідь не попередивши про свою відсутність, з 08.00 до 12.00 22 липня 2021 року. ( а.с. 79). Як встановлено судом, 22.07.2021 року було складено акт про відсутність на робочому місці [PERSON] . Акт Складено Директором Ужанського НПП [PERSON] , в.о. головного бухгалтера Ужанського НПП Монич С.М., Інспектором з охорони ПЗФ Білоберезівського ПНДВ Каменца В.В. Відсутній підпис [PERSON] про ознайомлення з актом. (а.с. 80). Крім того, як встановлено судом 22 липня 2021 року також був складений акт комісією у складі [PERSON] ,. [PERSON] , [PERSON] про відмову [PERSON] 22.07.2021 року о 12 год. 10 хв. надати письмові пояснення приводу відсутності її на робочому місці 22.07.2021 року у період з 08.00 до 12.00 год. ( а.с. 81). Як встановлено судом, протоколом Чергових Зборів № 5 від 23.07.2021 року було ухвалено звільнити [PERSON] з 26.07.2021 року за прогул одного дня без поважних причин. ( а.с. 82) Нормативно-правове обґрунтування: Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Відповідно до частини першої статті 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, у тому числі, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На підставі статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Відповідно до частини першої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Така процедура є однією з гарантій від безпідставного притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц). У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) зроблено висновок, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, підлягають з`ясуванню обставини, в чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За змістом пункту 3 частини першої статті 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами. Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. В наказі роботодавця про переведення позивача на посаду від 01 листопада 2019 року відсутня інформація щодо визначення робочого місця. З огляду на викладене суд, встановивши, що Ужанський національний природний парк не визначив відповідно до статті 29 КЗпП України робоче місце [PERSON] , дійшов висновку, що самого факту порушення трудової дисципліни немає, оскільки не може бути поставлено в провину працівнику відсутність на робочому місці, місцезнаходження якого не було повідомлено. Разом з тим свідок [PERSON] та свідок [PERSON] підтвердили у судовому засіданні, що 26.07.2021 року позивач перебувала на своєму робочому місці за адресою: [ADDRESS] . Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 278/1232/18. Посилання представника відповідача у відзиві, на те, що позивача притягнуто до відповідальності за прогул, вчинений 26 липня 2021 року, факт здійснення якого зафіксований належним чином актом про відсутність на робочому місці, суд відхиляє, оскільки не можна вважати прогулом без поважних причин з огляду на те, що роботодавцем не вжито належних та необхідних заходів для виконання нею посадових обов`язків, зокрема, не визначено робоче місце, відповідно не забезпечено умовами праці. Окрім того, відповідачем в оскаржуваному наказі не вказано день і час прогулу позивача, хоча така інформація в ньому має бути присутня. Вищезазначені обставини в сукупності, на переконання суду, є беззаперечними підставами для визнання звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України таким, що відбулося без законної підстави. Отже, у зв`язку з тим, що звільнення позивача відбулося без законної підстави, остання має бути поновлена на попередній роботі. Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з незаконністю звільнення [PERSON] , що є достатньою підставою для захисту порушеного права у сфері трудових відносин шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення цього права (поновлення на роботі), суд не вбачає необхідності надавати правову оцінку іншим аргументам позовної заяви. Оцінюючи доводи представника відповідача викладені у відзиві (а.с. 75) щодо строків позовної давності, суд виходить з наступного. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Судом встановлено, що в день звільнення 26.07.2021 року позивача не було ознайомлено з наказом, належних доказів ухилення [PERSON] від отримання наказу в процесі розгляду справи суду не надано. Суд відхиляє твердження представника відповідача про те, що позивачу [PERSON] не представилось можливим вручити копію наказу про звільнення від 26.07.2021 року №13-к, який був відправлений рекомендованим листом за адресою її місця проживання, що підтверджено копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, який повернуто Ужанському НПП 02.09.2021 з поміткою «За закінченням терміну зберігання», з огляду на те, що відсутній опис документів, які були відправлені на адресу позивача [PERSON] , на рекомендованому повідомленні не зазначена адреса (тільки населений пункт) (а.с.78), на яку було відправлено вказане повідомлення, а відтак відсутні належні та допустимі докази, що саме наказ про звільнення від 26 липня 2021 року №13-к направлено позивачу [PERSON] .. Таким чином, в разі встановлення судом пропуску передбачених ст. 233 КЗпП України строків, суд при розгляді трудового спору повинен з`ясувати всі обставини справи. При необґрунтованості вимог працівника по суті суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог саме з цієї підстави. Якщо вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений ст. 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд також відмовляє у позові, але у зв`язку з пропуском встановленого строку. При обґрунтованості позовних вимог і пропуску строку з поважних причин, строк для звернення до суду поновлюється, а позов задовольняється. З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що трудове право позивача порушено, строк, встановлений ст. 233 КЗпП України позивачем не пропущено, а відтак не виявлено підстав для застосування строків позовної давності за заявою представника відповідача. Частиною 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За змістом ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Отже, у зв`язку з тим, що звільнення позивача відбулося без законної підстави, остання має бути поновлена на попередній роботі. Також позивачу має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу. Зі змісту п. 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок) вбачається, що середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (п. 8 Порядку). Згідно з довідкою АТ «Акцент-Банк» № 6332 від 18.11.2022 року про отримання заробітної плати від ОМС Ужанський національний природний парк, яка видана [PERSON] за період з 01.01.2021 по 18.11.2022 за його рахунком у АТ «А-Банк» були виплати працівнику за основним місцем роботи заробітної плати, і розрахункові заробітна плата [PERSON] за січень 2021 року становить 11\~538,61 грн., за лютий 2021 року становить 19344,15 грн., за березень 2021 становить 19344,15 грн., за квітень 2021 становить 18922,53 грн., за травень 2021 становить 19344,15 грн., за липень 2021 становить 25524,12 гривень. Таким чином середньоденна зарплата [PERSON] становить 1188,41 гривень. Кількість днів за час вимушеного прогулу позивача [PERSON] за період з 27.07.2021 року по 23.12.2022 року (день фактичного розрахунку) складає 366 робочих дня. Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача складає: 1188 грн. 41 коп. х 366 р.д. = 434958,06 гривні. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно із ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Щодо розподілу судових витрат: Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача має бути стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 1984,80 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved