Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач, дружина) звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 1, донька), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харкавої Оксани Віталіївни (надалі за текстом - відповідач 2, нотаріус) про визнання будинку об`єктом спільного майна подружжя, визнання права власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що нотаріусом було протиправно прийнято відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва на спадщину після смерті [PERSON] (надалі за текстом - спадкодавець) на 1/6 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1575907880000 (надалі за текстом - спірний будинок), у зв`язку з чим, просить суд: 1. Визнати спільною сумісною власністю подружжя позивача та спадкодавця на спірний будинок. 2. Визнати право власності за позивачем на 1/12 спірного будинку. 3. Визнати недійсним свідоцтво про спадщину за заповітом від 13.06.2018 №1836 видане нотаріусом. 4. Визнати протиправним та скасувати рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності на 1/6 спірного будинку за донькою. Донька заперечує проти позову виходячи з того, що 1/6 спірного будинку була набута спадкодавцем на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.08.1986, яка в свою чергу була успадкована донькою за заповітом, а отже, було особистою приватною власністю померлого. Нотаріус заперечує проти позову виходячи з того з аналогічних підстав та додатково зазначає, що дружина не зверталась з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, як і з заявою на отримання обов`язкової частки у спадщині. Крім того, нотаріус вказує, що вона є неналежним відповідачем по справі. 23.08.2018 року Розпорядженням керівника апарату Подільського районного суду м. Києва № 287 було призначено повторний автоматизований розподіл даної справи на підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, в результаті якого справу було розподілено судді Гребенюку В.В. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №758/16486/19 передано на розгляд судді Гребенюк В.В. Ухвалою Суду від 10.11.2020, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. Ухвалою Суду від 02.08.2021, з мотивів викладених в ухвалі, суд ухвалив: Витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харкавої Оксани Віталіївни належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] та закрити підготовче провадження у справі. 15.03.2021 до суду від відповідача 2 надійшли заперечення. 20.04.2022 до суду від відповідача 1 надійшов відзив. У судове засідання 12.01.2023 представники сторін не прибули. За змістом ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 12.01.2023 за відсутності представників сторін, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи. У судовому засіданні 12.01.2023 судом було прийнято, складено і підписано вступну та резолютивну частини рішення. Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд встановив наступне. Позивач та спадкодавець перебували у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 15.12.2006. Спадкодавець був визнаний батьком відповідача 1 - доньки, що підтверджується Свідоцтвом про встановлення батьківства [NUMBER] від 09.06.1981. Відповідно до дублікату Свідоцтва про право на спадок за законом №7Н-1279 від 23.08.1986 спадкодавець набув у спадок 1/6 спірного буднику. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] . За змістом Заповіту №773 від 17.06.2016, який посвідчено нотаріусом, спадкодавець заповів своїй дочці все своє майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Приписами пункту 2 частини 1 статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Як встановлено судом, спадкодавець набув у спадок 1/6 спірного будинку, а відтак, це майно було його особистою власністю. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкоємця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має прав прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, спадкодавець заповів все майно на день смерті своїй дочці. 09.06.2017 до нотаріуса звернулась донька з заявою, якою прийняла спадщину - 1/6 спірного будинку. 13.06.2018 до нотаріуса звернулась донька з заявою про прийняття у спадщину 1/6 спірного будинку. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.06.2018 дочці було видано вказане свідоцтво на 1/6 спірного будинку. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №127485400 від 13.06.2018 донька є власницею 1/6 спірного будинку, яка попередньо була особистою приватною власністю спадкодавця на день його смерті, а відтак, відмовляє у задоволенні вимоги про визнання спільною сумісною власністю 1/6 спірного будинку. Крім того, суд залишає позовну вимогу про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності за донькою на 1/6 спірного будинку, як похідну за цією вимогою. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на 1/12 спірного будинку, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно із ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. У відповідності до ч. 2 - 3 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 12.04.2019 до нотаріуса звернулась дружина з заявою про прийняття спадщини. 04.07.2019 нотаріусом було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що спадкоємці не дійшли згоди про перерозподіл спадщини відповідно до ст. 1280 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1280 ЦК України Якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. За змістом ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя (колишнього з подружжя), що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини, крім випадків, встановлених. Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що дружина померлого зверталась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, про право власності на частку в їхньому спільному майні, як і з заявою на отримання обов`язкової частки у спадщині, а відтак, відмовляє у задоволенні вимоги про визнання права власності на 1/12 спірного будинку. Щодо вимоги про визнання недійсним свідоцтва № 1836 від 13.06.2018, суд зазначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину в наданий судом додатковий строк, має право звернутися до суду з вимогами про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, якщо спадкоємці, які прийняли спадщину, не дають згоду на внесення нотаріусом за місцем відкриття спадщини цих змін. На підставі рішення суду нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частин першої, другої статті 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. Зміни до свідоцтва про право на спадщину можуть бути внесені на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду. Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину в судовому порядку може мати місце тоді, коли відсутня згода спадкоємців на внесення таких змін до свідоцтва, а також існують інші обставини, що позбавляють можливості внести такі зміни в нотаріальному порядку. Як встановлено судом, сторони не дійшли згоди щодо перерозподілу спадщини у позасудовому порядку, у зв`язку з чим, нотаріус була позбавлена можливості видати нове свідоцтво, а відтак, залишає без задоволення позовну вимогу про визнання свідоцтва недійсним. Крім цього, суд зазначає, що за загальним правилом у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Таким чином, нотаріус не є відповідачем у справах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією, а відтак, нотаріус є неналежним відповідачем у цій справі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про залишення позову без задоволення.

Outcome: dismissed