Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором оренди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, 04 липня 2020 року між нею [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди 2-х кімнатної квартири, згідно з яким Позивач передав Відповідачу в строкове платне користування житлове приміщення, а Відповідач зобов`язувався своєчасно вносити плату за житло. Згідно з п. 3.1 Договору, орендна плата становить 9000 гривень на місяць без урахування плати за житлово-комунальні послуги, плата за які згідно Договору покладена на Відповідача, а згідно п. 3.2 орендна плата повинна бути сплачена до 4-го числа поточного місяця. В період часу з березня 2021 року по серпень 2021 року Відповідачем систематично вчинялись порушення договірного зобов`язання зі сплати орендної плати та комунальних платежів, що змусило Позивача висувати чисельні претензії з вимогою погашення Відповідачем заборгованості. 26.07.2021 р. Відповідач надала розписку про те, що зобов`язується сплатити суму заборгованості за орендну плату у розмірі 45 000 грн. 05.08.2021 р. Відповідач не виконуючи ані умов Договору, ані зобов`язань з повернення грошових коштів Позивачу відмовилася звільнити орендоване приміщення, тому Позивачем були викликані працівники поліції та вже у їх присутності Відповідач повторно написала розписку про зобов`язання сплатити борг та плату за житлово-комунальні послуги. На підставі вищевикладеного просила суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором оренди від 04.07.2020 року у розмірі 45 000,00 грн. Ухвалою Солом`нського районного суду міста Києва від 21.02.2022 дану цивільну справу передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 серпня 2022 року цивільну справу прийнято до провадження та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання 16.11.2022 учасники справи не з`явилися. Позивач подала до канцелярії суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечував щодо заочного розгляду справи. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що Позивач є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ,що підтверджується копією договору купівлі - продажу квартири від 27.01.2018 року. 04.07.2020 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, був укладений договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS] . (далі Договір оренди). Квартира передавалась в оренду на умовах сплати орендарем орендної плати в розмірі 9000,00 грн. на місяць (п. 3.1 Договору оренди). Згідно п. 3.2 Договору оренди Орендна плата сплачується до четвертого числа поточного місяця. Умовами Договору оренди передбачено, що він укладається строком на 6 місяців (п. 6.1 Договору). Договір вступає в законну силу з дня підписання і діє до 04.12.2020 року. Позивач звертаючись до суду зазначає. Що відповідачем порушено умови Договору оренди та за ним існує заборгованість за даним Договором за період з березня 2021 року по серпень 2021 року. Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Пунктом 1частини другоїстатті11ЦК України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно із ч. 1, 2ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.626, ч. 1 ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Приписами статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Відповідно до ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Згідно з ч. 1, 3ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Договір найму житла укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 811 ЦК України). Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому (ч. 1, 2ст. 812 ЦК України). За змістом ч. 1ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. За статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором (ч. 1ст. 821 ЦК України). Відповідно до ч. 3ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. За змістом частин першої-третьої статті 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму (ч. 2ст. 762 ЦК України). По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що строк дії, укладеного між сторонами Договору оренди, не охоплював період часу з березня 2021 року по серпень 2021. В цьому контексті суд зауважує, що відповідно до положень ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладених обставин, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу як окремо, так і в сукупності , суд приходить до висновку, що в задоволенні позову, слід відмовити у зв`язку з закінченням строку дії Договору оренди та необґрунтованістю позовних вимог.

Outcome: dismissed