Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача СПД [PERSON] про захист прав споживачів та відшкодування збитків. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.05.2012 року між позивачем та відповідачем укладений Договір-замовлення на облицювання каміну в його будинку в с. Літки Броварського району Київської області. Відповідно до умов договору позивач вніс попередню оплату в розмірі 5400 грн. Сторонами було узгоджено матеріал облицювання та строк монтажу виробу 27.06.2012 року. Проте відповідач до цього часу умови договору не виконав. У зв"язку з невиконанням умов Договору позивач звернувся до відповідача з вимогою про розірвання договору та повернення попередньої оплати. В листопаді 2012 року договір був розірваний і відповідач повернув позивачу грошові кошти в розмірі 1000, 00 грн., але від повернення повної суми відмовився. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь попередню оплату в розмірі 4400, 00 грн., пеню в розмірі 46008, 00 грн. та збитки в розмірі 206, 92 грн. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.02.2014 року позовні вимоги задоволено та стягнуто з СПД [PERSON] користь [PERSON] за Договором від 30.05.2012 року авансовий платіж в розмірі 4400, 00 грн., пеню в розмірі 46008, 00 грн. та збитки в розмірі 206, 92 грн.; стягнуто з СПД [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 506, 15 грн. 09.08.2022 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Свою заяву відповідач обґрунтовує тим, що він не отримував копію позовної заяви з додатками, не був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим не мав змоги прийняти участь у судовому засіданні при розгляді даної справи, подати свої пояснення чи заперечення. Відповідачка зареєстрований як ФОП за іншою адресою, ніж вказана була у позові. Крім того, ніяких договорів з позивачем він не укладав, а тому не повинен відшкодовувати йому збитки. На підставі викладеного заявник просить заочне рішення суду скасувати та призначити справу до розгляду у загальному порядку. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.10.2022 року задоволено заяву відповідача і заочне рішення суду від 06.02.2014 року скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.12.2022 року витребувано письмові докази у справі, а саме витребувано від Інспекції з питань захисту прав споживачів у Київській області належним чином завірені копії матеріалів перевірки у червні 2013 року ФОП [PERSON] , що була проведена на підставі заяви [PERSON] (згода Держспоживінспекції від 03.06.2013 року № 02/07-5053-2013, направлення на проведення перевірки від 17.06.2013 року № 1300). У судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 30.05.2012 року між позивачем [PERSON] , з однієї сторони, та відповідачем СПД [PERSON] , з другої сторони, був укладений Договір-замовлення. Предметом Договору є облицювання каміну в будинку в с. Літки Броварського району Київської області, що належить позивачу. Відповідно до п. 6.1 Договору позивач вніс до каси відповідача попередню оплату в розмірі 50 % від загальної вартості замовлення, що становила 5400, 00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 30.05.2012 року. На виконання умов Договору сторони погодили матеріал облицювання та дату монтажу виробу - 27.06.2012 року. Але в зазначений у Договорі строк відповідач умови Договору не виконав, незважаючи на постійні нагадування та звернення позивача. У зв"язку з невиконанням умов Договору позивач звернувся до відповідача з вимогою про розірвання Договору від 30.05.2012 року та повернення попередньої оплати. В листопаді 2012 року Договір був розірваний, а також повернуто позивачу грошові кошти в розмірі 1000, 00 грн. В подальшому відповідач перестав відповідати на телефонні дзвінки, умови Договору в повному обсязі так і не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов"язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно із ст. 4, 6 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач звернувся із заявою до Київського обласного управління у справах захисту прав споживачів і листом від 25.06.2013 року йому було повідомлено про те, що до Інспекції відповідачем надано гарантійний лист про зобов"язання повернути попередню оплату в повному обсязі. Але до цього часу відповідач свої зобов"язання так і не виконав. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). Враховуючи те, що відповідач прийняв на себе зобов"язання по виконанню замовлення, в установлений договором строк свої зобов"язання не виконав, суму попередньої оплати в повному обсязі не повернув, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення попередньої оплати в розмірі 4400, 00 грн. підставними та обгрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення пені, то судом встановлено наступне. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Частиною 5 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що в разі, коли відповідач не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки, зокрема за умови, що він значно перевищує розмір збитків. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц та від 12 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17 вказано, що положення частини третьої статті 551 ЦК України дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Конституційний суд України у своєму рішенні № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що захист від зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є розумність. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, а ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за можливе зменшити суму пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором до 8800,00 грн. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для стягнення з відповідача грошових коштів за невиконання зобов`язань, а тому суд вважає позов [PERSON] підставним та обґрунтованим. Що стосується заперечень відповідача, то судом вони до уваги не приймаються, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, спростовані під час розгляду справи по суті, а також не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 506,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial