Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку набувальної давності, відповідно до ст. 344 ЦК України, оскільки він безперервно та відкрито, на протязі більше ніж 11 років, володіє даним нерухомим майном. Позивач та його представник адвокат Вальченко В.В. (ордер серії ОД № 284489 від 22.03.2021 р.) у судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду відзив на позовну заяву, з проханням відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем до позову не було додано достатніх доказів щодо підтвердження всіх обставин для набуття права власності за набувальною давністю, справу просив розглянути у його відсутності. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] , самочинних споруд немає; свідоцтво про смерть [PERSON] , помер [INFO] ; звіт про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку; довідка Лиманської сільської ради № 898 від 17.08.2020 р. про право особистої власності на дім, у зв`язку з оформленням спадщини; договір на користування електричною енергією, укладений між енергопостачальною компанією та [PERSON] 12.12.2001 р.; квитанції про сплату за користування електроенергією у 2010, 2011, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 р.р.; інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що [PERSON] був власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Лиманської сільської ради № 989 від 17.08.2020. Інформація щодо реєстрації права власності у ЄДРРП відсутня, що підтверджується довідкою за № 249208659 від 22.03.2021 р. Станом на грудень 2009 р. між позивачем та [PERSON] була досягнута угода про відчуження (дарування) останнім на користь позивача житлового будинку [ADDRESS] , однак внаслідок своєї юридичної неграмотності сторони не вирішили питання щодо переоформлення права власності на вищевказаний житловий будинок у встановленому законом порядку. З грудня 2009 р. позивач реалізує право користування та володіння вищевказаним майном, шляхом вселення до будинку та на даний час продовжує мешкати в ньому разом із своєю сім`єю. Ніяких договорів чи угод щодо утримання чи оренди нерухомого майна сторони не укладали, оскільки відбулась добровільна передача майна на умовах дарування. [PERSON] переїхав на постійне місце проживання до РФ та [INFO] помер. У 2020 р. позивач вирішив підключити будинок до мережі газопостачання, але у газопостачальній компанії йому було відмовлено, оскільки у позивача відсутні документи, підтверджуючі його право власності на об`єкт нерухомості. Враховуючі викладені обставини позивач по справі немає іншої можливості вирішення спору про право власності, окрім як у судовому порядку. Таким чином, позивач з грудня 2009 р. користується та безперервно проживає у вищевказаному будинку. Він відкрито та безперервно володіє усім будинком, доглядає за ним, утримує будинок у придатному для проживання стані, обробляє земельну ділянку, утримує придомову територію, з метою недопущення руйнування будинку проводить поточні ремонти, сплачує комунальні платежі. Отож, з грудня 2009 р. позивач проживає у даному житловому будинку, який належав [PERSON] , відкрито, постійно та безперервно володіє та користується даним житловим будинком, ці обставини відомі сусідам, родичам та іншим оточуючим, що свідчить про відкритість володіння та користування житловим будинком. Оскільки позивач більш ніж 10 років добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, він вважає що за ним може бути визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку набувальної давності, відповідно до ст. 344 ЦК України. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні. Ст. 344 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Відповідно до ч. 9 Постанови, при вирішенні\~спорів,\~пов`язаних\~із набуттям\~права власності\~за набувальною\~давністю,\~суди повинні\~враховувати,\~зокрема,\~таке: володіння\~є добросовісним,\~якщо особа\~при заволодінні\~чужим майном\~не знала\~і не\~могла знати\~про відсутність\~у неї\~підстав для\~набуття права\~власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Ч. 1 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з ч. 3 цієї статті, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено ЦК України. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила\~статті 344\~Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Як встановлено судом позивач з 2009 р. добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується житловим будинком з надвірними спорудами [ADDRESS] . Судом не встановлено факту висування родичами власника вимог про повернення нерухомого майна, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позивач є добросовісним володільцем нерухомого майна. Факт володіння нерухомим майном позивач не приховував. Тобто на протязі більш ніж 10 років позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє даним нерухомим майном, таким чином є правові підстави для визнання за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку набувальної давності, відповідно до ст. 344 ЦК України. Суд не приймає до уваги заперечення викладені у відзиві, оскільки вони спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до вимог ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS] , за набувальною давністю є правомірними і законними, виходять із правовідносин, пов`язаних з набуттям права власності. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Виходячи з вищевикладеного, \~ \~ \~ \~

Outcome: approved