Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-12 00:00:00

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 22 липня 2020 року ним особисто було передано відповідачу [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 21000 (двадцять одна тисяча) гривень 00 копійок. На підтвердження отримання цієї суми грошей, відповідач [PERSON] надав особисту письмову розписку від 22 липня 2020 року, згідно якої зобов`язався повернути борг до 01 грудня 2020 року. В узгоджений термін відповідач своїх зобов`язань не виконав і гроші, які взяв в борг, не повернув. Відповідач уникає виконання своїх зобов`язань. Позивач неодноразово звертався до відповідача особисто та прохав повернути позичені гроші, але ніяких результатів ці звернення не принесли у зв`язку з небажанням відповідача в добровільному порядку виконати зобов`язання за договором позики. На підставі викладеного позивач в позовній заяві просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу в розмірі 21000 (двадцять одна тисяча) гривень 00 копійок; 3% річних від простроченої суми за період з 02.12.2020 по 31.07.2021 в розмірі 417 (чотириста сімнадцять) гривень 00 коп.; інфляційні збитки від простроченої суми в розмірі 1535 (одна тисяча п`ятсот тридцять п`ять) грн. 10 коп. та судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та без участі його довірителя, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Також додав для суду оригінал розписки про те, що 22.07.2020 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 21000,00грн. для огляду у судовому засіданні. Відповідач в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ст.280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і\~всебічно з`ясованих\~обставин,\~на які\~сторони посилаються\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~підтверджених тими\~доказами,\~які були\~досліджені в\~судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що правовідносини, які склались між сторонами, врегульовано параграфом 1 глави 71 ЦК України. Зокрема, згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,\~- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У судовому засіданні встановлено, що згідно із розпискою, наданою [PERSON] , останній отримав 22.07.2020року від позивача у борг 21000,00 грн. Зазначену суму грошових коштів відповідач зобов`язався повернути до 01.12.2020 р. Розписка містить дату її написання та підпис відповідача. (ар.с.6). З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що вказана розписка в розумінні ст.1047 ЦК України, має бути розцінена як документ на підтвердження укладення сторонами договору позики. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо- відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. На час звернення до суду борговий документ розписка (ар.с. 6) перебувала у кредитора позивача у справі [PERSON] , що, в свою чергу, за відсутності доказів на підтвердження повернення боргу, свідчить про невиконання відповідачем грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, доводи позивача щодо наявності факту укладення договору позики та отримання грошових коштів за ним відповідачем та не повернення їх у визначений сторонами строк, суд вважає доведеними як такі, що підтверджені письмовими доказами, а саме оригіналом розписки, яка була досліджена у судовому засіданні, а також як такі, що не спростовані в ході судового розгляду іншими допустимими доказами у справі. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Договір позики був укладений між [PERSON] та [PERSON] з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодились з його умовами. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Установивши, що свій обов`язок повернути позивачу взяті у борг кошти відповідач не виконав, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовано заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми та інфляційні збитки. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції. У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду. Відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву як і не надано будь-яких заперечень з приводу розміру боргу, 3 % річних від простроченої суми та інфляційних збитків. Таким чином доводи, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача боргу у розмірі 21000 (двадцять одна тисяча) гривень 00 копійок; 3% річних від простроченої суми за період з 02.12.2020 по 31.07.2021 в розмірі 417 (чотириста сімнадцять) гривень 00 коп.; інфляційні збитки від простроченої суми в розмірі 1535 (одна тисяча п`ятсот тридцять п`ять) грн. 10 коп. заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 288 ЦПК України повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Outcome: approved