Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

[PERSON] 08.07.2022 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] на території України станом на 24 серпня 1991 року. Заяву обґрунтовує тим, що він народився [INFO] народився у селі Тоцьке-2 Тоцького району Оренбурзької області РРФСР, яка входила до складу СРСР. З 1987 року по квітень 1991 року він разом з батьками проживав у м. Краснодар. У квітні 1991 року у віці 4-х років він разом з матір`ю [PERSON] переїхав на постійне місце проживання в Україну у м. Київ, де по сьогоднішній день він проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що після переїзду він відповідно до вимог законодавства зареєструвався за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що з 1992 року по 1994 рік він відвідував Дошкільний навчальний заклад № 472, а у 1994 році вступив до першого класу загальноосвітньої школи № 185 ім. Володимира Вернадського з поглибленим вивченням фізико-математичної дисциплін. З 1998 року по 2004 рік навчався у загальноосвітній школі № 96 після закінчення якої отримав атестат про повну загальну середню освіту. Звернувшись до Шевченківського відділу ЦМУДМ у м. Києві та Київській області 30.08.2022 року отримав відповідь про проведену перевірку викладених ним обставин, яка підтвердила відповідні факти, але разом з цим зазначено про необхідність встановити юридичний факт у судовому порядку. В судовому засіданні заявник підтримав заяву, просив її задовольнити з підстав зазначених у заяві. В судовому засіданні представник Шевченківського відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській областізаперечувала проти заявлених вимог, просила відмовити в задоволенні заяви. Вислухавши заявника, представника заінтересованої особи, допитавши в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , народився у селі Тоцьке-2 Тоцького району Оренбурзької області РРФСР, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). Батьками заявника є [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що заявник [PERSON] у 2004 році закінчив спеціалізовану школу № 96 з поглибленим вивченням російської мови м. Києва, про що свідчить атестат виданий 19 червня 2004 року (а.с. 42). Згідно листа Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 1371/26 від 06.07.2022 року мати заявника [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 03.03.1992 року. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили обставини викладені заявником у поданій ним заяві про встановлення факту постійного проживання на території України та зазначили, що з квітня 1991 року проживають в будинку [ADDRESS] де з цього часу по сьогоднішній день проживає [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України №215 від 27.03.2001 року. Підстави належності чи набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо. Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України або які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. У п. 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженому Указом Президента України №215 від 27.03.2001 року, визначено перелік документів, що повинні бути подані особою, яка звертається з заявою про встановлення належності до громадянства України, а саме: заяву про встановлення належності до громадянства України; копію свідоцтва про народження; один з таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Верховний суд України у своєму листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначає, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом «Про громадянство України» (13 листопада 1991 р.) Таким чином, розглядаючи заяву, суд надає правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам безперервного проживання особи на території України. Отже, досліджені докази в їх сукупності свідчать про те, що [PERSON] станом на квітень 1991 року дійсно проживав у м. Києві, тобто на території України, та іншого місця проживання у нього не було. При цьому суд не погоджується з думкою представника Шевченківського відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області враховуючи наступне. Згідно положень ч.2 ст.3 Закону України «Про громадянство України», особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року. У п.1, ч.1, ст.2 цього Закону визначено, якщо громадянин України набув громадянство іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. У чинному законодавстві України не міститься застережень чи спеціальної норми, щодо неможливості застосування прямих положень ст.3 Закону України «Про громадянство України» до громадян України, які у подальшому набули іноземне громадянство. На відміну від набуття громадянства, де завдяки своїй активній поведінці особа набуває прав і обов`язків громадянина, особливістю належності до українського громадянства є те, що особа вже юридично перебуває у громадянстві України незалежно від того чи зверталась вона до компетентних органів держави Україна з заявою про видачу паспорта громадянина України чи ні, чи набувала у подальшому громадянство інших держав чи ні. Крім цього, виходячи з п.1, ч.1, ст.2 Закону, звернення заявника до підрозділу Державної міграційної служби України з заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, як це зазначено у письмових поясненнях представника заінтересованої особи, не відповідатиме вимогам ст. 8 Закону «Про громадянство України», оскільки вона регулює відносини набуття громадянства виключно іноземцями та особами без громадянства. Також суд звертає увагу, що на час звернення до суду з відповідною заявою, у заявника відсутній предмету спору з заінтересованою особою та він не просить суд вирішити питання правомірності і шляхів отримання у майбутньому громадянства України (належності чи набуття), тому будь які заперечення представника заінтересованої особи, окрім самого факту проживання заявника, є передчасними. З урахуванням викладеного, а також з огляду на те, що для реалізації заявником своїх прав необхідним є визнання факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, і саме цей факт має для заявника юридичне значення, суд задовольняє заяву.

Outcome: approved