Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

У грудні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 24 грудня 2007 року між ним та відповідачкою [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що вчинено відповідний актовий запис № 2849. \~ \~ \~ \~ Від вказаного шлюбу у них із відповідачкою народилася донька: [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, спільне життя між ним та відповідачкою не склалося з причин різних поглядів на взаємовідносини між подружжям та сімейне життя, внаслідок чого втрачено почуття любові та поваги, що в свою чергу призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, а тому вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою та збереження їх сім`ї є неможливе й відповідно суперечать його особистим інтересам, примирення з відповідачкою він не бажає, а тому посилаючись на вказане просив шлюб укладений між ним та відповідачкою розірвати. Крім того, зазначав, що їхня спільна донька [PERSON] з народження і по даний час проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Посилаючись на те, що між ним та відповідачкою не досягнуто домовленості щодо добровільної сплати відповідачкою аліментів на утримання їх доньки, й відповідно відповідачка добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, просив також вирішити питання про стягнення з відповідачки на його користь аліменти на утримання доньки в розмірі\~ј частки її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив про їх задоволення. Від відповідачки [PERSON] через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому вказала що позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Просила розгляд справи провести у її відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, ч.1\~ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із роз`ясненнями п.10 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007\~р.\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З матеріалів справи убачається, що з 24 грудня 2007 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що видано відповідне свідоцтво про шлюб та вчинено відповідний актовий запис № 2849 (а/с 10). Від вказаного шлюбу у сторін народилася донька: [PERSON] , [INFO] (а/с 16). Батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON] . Також судом в ході розгляду справи встановлено, що причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між сторонами й відповідно подружні відносини між сторонами фактично припинені. При цьому, доказів на спростування вказаного відповідачкою суду не надано. Таким чином, з`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, причини розпаду сім`ї, суд приходить до висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, в зв`язку з чим вважає, що укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дитини, то суд зазначає наступне. Так, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, як встановлено судом, між сторонами не було досягнуто домовленості щодо добровільної сплати відповідачкою аліментів на утримання їхньої спільної дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Зокрема, судом в ході розгляду справи встановлено, що дитина сторін проживає разом із позивачем, та знаходиться на його утриманні. При цьому, відповідачка [PERSON] в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання та забезпечення повноцінного життя \~дитини не надає, й відповідно доказів на спростування вказаного нею суду також не надано, як і не надано доказів щодо її незадовільного стану здоров`я, перебування на її утриманні непрацездатних батьків чи інших дітей, а також наявності будь-яких кредитних чи інших зобов`язань. Крім того, в матеріалах справи відсутні й відомості щодо досягнення між сторонами домовленості щодо добровільної сплати аліментів на утримання дитини. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідачки як матері дитини на його користь аліментів на утримання дитини, оскільки відповідачка як мати зобов`язана надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача на утримання дитини, суд виходить з наступного. Так, ч.1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому,\~ч.2\~ст.182\~СК України\~визначено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Також слід зазначити, що згідно положень ст.191 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, визначаючи розмір\~аліментів,\~які підлягають\~стягненню з\~відповідачки на\~утримання дитини,\~суд враховуючи\~те,\~що відповідачка\~ухиляється від\~утримання дитини\~й відповідно\~належних та\~допустимих доказів\~на спростування\~вказаного нею\~суду не\~надано,\~як й\~не надано\~доказів \~щодо неможливості\~ сплати\~ аліментів\~через тяжкий\~матеріальний стан,\~стан здоров`я\~чи перебування\~на її\~ утриманні\~інших осіб, вважає\~що на\~користь позивача\~підлягають стягненню\~аліменти на\~утримання дитини\~в розмірі\~ј частки її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Відповідно до ст.4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час подання позову дорівнює 992 грн. 40 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. На підставі викладеного з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. на користь позивача та судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. на користь держави.

Outcome: approved