Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду та вимоги мотивує тим, що 13.05.2022 він був звільнений з Приватного акціонерного товариства Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» відповідно до наказу № 90-к від 13.05.2022 з посади різальника на пилах, ножівок та верстатах першого розряду на підставі ст.38 КЗпП України «за власним бажанням». У день вивільнення його з роботи ТОВ «ГАЗТЕХ» не провело з ним повний розрахунок та не виплатило йому усіх сум, належних йому від підприємства. Заборгованість із заробітної плати складає у період січень - травень 2022 року 77799 грн 76 коп. Середній заробіток за його посадою складає 17548 грн 82 коп. Таким чином середньоденна заробітна плата складає 797 грн 67 коп. Станом на 28.06.2022, його середній заробіток за весь час затримки відповідача 797,67 х 178= 141885 грн 26 коп. Загальна ціна позову складає: 77799 грн 76 коп. +141985 грн 26 коп.=219785 грн 2 коп. Окрім того, йому не виплачено грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки за період 01.12.2021-13.05.2022 - 29 днів, що становить 23132 грн 43 коп. Загальна сума заборгованості підприємства на день подання позову становить 242917 грн 45 коп. Тому просить суд стягнути із Приватного акціонерного товариства Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» на його користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 77799 грн 76 коп., стягнути із Приватного акціонерного товариства товариства Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 141985 грн 26 коп., стягнути із Приватного акціонерного товариства Науково- виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки за період 01.12.2021- 13.05.2022 - 23132 грн 43 коп., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн та витрати на судовий збір у розмірі 2080 грн. Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш», надав суду відзив в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що з 01.12.2021 [PERSON] працював на посаді різальника на пилах, ножівках та верстатах першого розряду підготовчої дільниці АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш». Відповідно до табелю обліку використання робочого часу у грудні 2021 року Позивач відпрацював 22 робочих дня, за які згідно розрахункового листа за грудень 2021 року Відповідачем нараховано заробітну плату у розмірі 7 609 грн 60 коп. та утримано податків та зборів на суму 1483 грн 87 коп. На картковий рахунок [PERSON] у грудні 2021 року перераховано 6 670 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №788 від 24.12.2021 та №8038 від 30.12.2021, а також реєстрами №747 від 24.12.2021 та №759 від 30.12.2021. Відповідно до табелю обліку використання робочого часу у січні 2022 року [PERSON] відпрацював 20 робочих днів, за які згідно розрахункового листа за січень 2022 року Відповідачем нараховано заробітну плату у розмірі 8 737 грн та утримано податків та зборів на суму 1703 грн 72 коп. На картковий рахунок [PERSON] у січні 2022 року перераховано 8 050 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №73 від 06.01.2022, №389 від 21.01.2022 та №532 від 28.01.2022, а також реєстрами №8 від 06.01.2022, №22 від 21.01.2022 та №31 від 28.01.2022. Відповідно до табелю обліку використання робочого часу у лютому 2022 року [PERSON] відпрацював 17 робочих днів, за які згідно розрахункового листа за лютий 2022 року Відповідачем нараховано заробітну плату у розмірі 9 695 грн 58 коп. та утримано податків та зборів на суму 1 890 грн 63 коп. На картковий рахунок Позивача у лютому 2022 року перераховано 6 588 грн 91 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №750 від 09.02.2022, №858 від 15.02.2022 та №1030 від 18.02.2022, а також реєстрами №53 від 09.02.2022, №63 від 15.02.2022 та №70 від 18.02.2022 . З 24 лютого 2022 року [PERSON] перестав виходити на роботу, у зв`язку з чим дію трудового договору між ним та Відповідачем призупинено у відповідності до ст.13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на підставі наказу №37 від 24.03.2022. 13 травня 2022 року [PERSON] звернувся до Відповідача із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням. На підставі наказу №90-к трудові відносини між Позивачем та Відповідачем припинено з 13.05.2022 у відповідності до ст.38 КЗпП України, за власним бажанням. Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі від 19.09.2022, на момент звільнення Позивача заборгованість Відповідача по заробітній платі становила 1 636 грн 91 коп., крім того, за невикористані 11 днів відпустки Позивачу була нарахована компенсація у розмірі 1 636 грн 91 коп. Таким чином, загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем на день звільнення складав 2 952 грн 77 коп. Заборгованість Відповідача перед Позивачем сплачувалась поступово, а саме: 1317 грн 72 коп. перераховано Позивачу 23.06.2022, що підтверджується платіжним дорученням №1900 від 23.06.2022 та реєстром №157 від 23.06.2022 та 1635,05 грн. перераховано Позивачу 12.07.2022, що підтверджується платіжним дорученням №2127 від 12.07.2022 та реєстром №179 від 12.07.2022. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Так, зі змісту позовної заяви убачається, що заявлена до стягнення сума заборгованості по заробітній платі, на переконання Позивача, складає 77 799 грн 76 коп. При цьому, Позивач не надав жодних доказів на підтвердження обставин існування заборгованості саме у вказаному розмірі. Статтею 43 Конституції Україну визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені Законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть? встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. За змістом частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Таким чином, заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. У відповідності до ст.110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. На виконання зазначеної норми, Відповідачем щоразу при виплаті заробітної плати надавались Позивачу розрахункові листки за відповідний місяць з розшифровкою за видами виплат. Частиною другою статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин, з урахуванням положень статей 77, 81 ЦПК України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав. Верховний суд у постановах від 16 серпня 2018 року у справі № 242/5780/16-и та від 31 травня 2021 року у справі №242/3051/ При цьому, до того як вирішувати питання про зобов`язання здійснити певні виплати (стягнути заборгованість), Позивач має довести факт нарахування таких коштів та їх невиплати, а за умови не нарахування таких коштів, Позивач мав би вирішувати питання про зобов`язання Відповідача нарахувати певні кошти і лише після цього заявляти вимоги про їх стягнення на свою користь. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно п.2 ч.1 ст.76 ЦПК ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами. Отже, ураховуючи те, що [PERSON] до позовної заяви не надано розрахунку заявлених до стягнення грошових коштів, належних та допустимих доказів існування у Відповідача заборгованості по заробітній платі перед ним у розмірі 77 799 грн 76 коп. та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 23 132 грн 43 коп., в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Відповідно до змісту позовних вимог, Позивач вимагає стягнути з Відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 141 985 грн 26 коп. Крім того, Позивач у позові надає суду недостовірну інформацію відносно обставин не виконання Відповідачем зобов`язань з сплати праці починаючи з січня 2022 року, що спростовується платіжними дорученнями про виплату заробітної плати за вказаний період. У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Також слід зазначити, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 24 лютого 2022 року. У подальшому, Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в України», затвердженого Законом України від 22.05.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» урегульовано Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон), який діє протягом воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Частиною 3 статті 10 Закону передбачено, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Торгово-промислова палата України Листом у листі від 28.02.2022 №2024.02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022. За таких обставин, порушення зобов`язання щодо розрахунку при звільненні з Позивачем сталося внаслідок ведення бойових дій та дії обставин непереборної сили, що на підставі частини 3 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є підставою для звільнення роботодавця (Відповідача) від відповідальності за цим зобов`язанням. У зв`язку вищезазначеним в задоволенні позову в цій частині необхідно також відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст.141 ЦПК України). Враховуючи, що в задоволенні позову суд відмовляє повністю, то судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved