Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

29.06.2022 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Верхівцевська міська рада . 05.07.2022 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 05.07.2022 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 26.09.2022 року. 26.09.2022 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 19.10.2022 року за клопотанням представника відповідача. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий . 19.10.2022 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 03.11.2022 року. 03.11.2022 року в судовому засіданні оголошена перерва до 13.12.2022 року. 13.12.2022 року в судовому засіданні оголошена перерва до 26.12.2022 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 26.12.2022 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить: зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні зі своїм сином - [PERSON] , [INFO] , без присутності матері, визначивши наступні способи участі батька у вихованні дитини: -Щотижня з 09-00 суботи до 16-00 неділі -[INFO] (день народження [PERSON] ) дві години протягом дня, один день в період новорічних та різдвяних свят з 10-00 до 16-00 години. -В період літніх канікул ( червень,липень,серпень) 10 днів; -Місце зустрічей за місцем проживання батька. -Необмежене спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 2013 року по 2020 рік. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.02.2020 року шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Фактично з самого початку припинення сімейних відносин у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття його участі у вихованні та відвідуванні їхнього сина. Всі його намагання врегулювати нормальним, мирним способом даний спір призводить лише до конфліктів. Відповідачка постійно створює такі обставини через які він не може нормально зустрічатись із сином. Він неодноразово приходив до сина за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] , але відповідачка двері не відчиняє, на телефонні дзвінки не відповідає. 09.02.2022 року він звернувся до комісії з питань захисту прав дитини при Верхівцевській міській раді із заявою про визначення днів та часу зустрічей із сином. 15.02.2022 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якому була присутня відповідачка. Їй було роз`яснено, що вона не має право чинити йому перешкоди у спілкуванні із сином. Згідно із рішенням виконавчого комітету Верхівцевської міської ради від 16.02.2022 року № 47 визначено спосіб його участі у вихованні та спілкуванні із сином через зустрічі: - щоп`ятниці з 16.30 по 17.00 годину за попередньою узгодженістю із матір`ю за добу та в присутності матері, [PERSON] та представників органу опіки та піклування Верхівцевськї міської ради. Проте відповідач не виконує навіть таке рішення виконавчого комітету Верхівцевської міської ради, зустрічі не відбуваються, що й стало підставою звернення до суду. В судому засіданні позивач позовні вимоги підтримав за підставами, викладений в позовній заяві, також пояснив, що він бажає бачитись із сином, брати сина до себе додому, щоб не тільки він, а й бабуся із дідусем могли з ним спілкуватись, але відповідачка чинить цьому перешкоди, забороняє навіть в школі бачити сина. Тому він просить визначити йому спосіб спілкування з сином без присутності матері. Відповідачка та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, пояснивши, що відповідачка не заперечує проти спілкування дитини з позивачем, але вважає, що ці зустрічі повинні відбуватись в її присутності. Оскільки вони з позивачем розійшлись не при дуже добрих обставинах, їх син був свідком застосування до неї фізичного насилля зі сторони позивача і тепер просто боїться батька. Навіть були випадки, коли дитина негативно реагувала на осіб, які просто проходили повз їх будинок, боячись, що прийде батько, вчинить сварку або застосує фізичне насилля. Крім того протягом трьох років позивач не виявляв ніякого бажання для зустрічей і спілкування із сином. Приходив лише на дні народження і то вручав подарунок та невдовзі йшов, або спілкувався із її родичами, а не з дитиною. Вона не проти спілкування батька із сином, але вважає, що це повинно відбуватись на її території та в її присутності. Оскільки батько позивача вживає спиртні напої, та під їх впливом поводить себе не зовсім адекватно, мати позивача не має можливості позитивно вплинути на цю ситуацію. Крім того будинок, де живе позивач не облаштований всіма зручностями і дитина буде почувати себе там досить некомфортно. За час, що пройшов після їх розлучення, дитина відвикла від батька і потрібен час для того, щоб дитина звикла до батька та виявляла зацікавленість у спілкуванні із ним. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: органу опіки та піклування Верхівцевської міської рада в судове засідання не з`явився подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, свідка, заслухавши думку дитини, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2013 року по 2020 рік. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.02.2020 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується копією рішення суду. В період шлюбу в сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю. За доводами позивача фактично з самого початку припинення сімейних відносин у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття його участі у вихованні та у відвідуванні їхнього сина. Всі його намагання врегулювати нормальним, мирним способом даний спір призводить лише до конфліктів. Відповідачка постійно створює такі обставини через які він не може нормально зустрічатись із сином. Він неодноразово приходив до сина за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] , але відповідачка двері не відчиняє, на телефонні дзвінки не відповідає. Оскільки відповідачка частково заперечувала проти позовних вимог, суд вважає, що спір між сторонами з приводу спілкування із сином дійсно існує та існують перешкоди у спілкуванні батька із сином. 09.02.2022 року позивач звернувся до комісії з питань захисту прав дитини при Верхівцевській міській раді із заявою про визначення днів та часу зустрічей із сином. 15.02.2022 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якому була присутня відповідачка. Згідно із рішенням виконавчого комітету Верхівцевської міської ради від 16.02.2022 року № 47 визначено спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні із сином через зустрічі: - щоп`ятниці з 16.30 по 17.00 годину за попередньою узгодженістю із матір`ю за добу та в присутності матері, [PERSON] та представників органу опіки та піклування Верхівцевськї міської ради, що підтверджується копією рішення. Проте за доводами позивача дане рішення відповідачкою не виконується. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , надала наступні пояснення. Їй відомо, що між [PERSON] і [PERSON] є непорозуміння з приводу зустрічей із сином. Мати не дозволяє батькові бачитись із сином. Сім`ю [PERSON] вона добре знає, оскільки їхні діти разом ходили до дитячого садочка, і їй відомо, що і мати і батько є нормальними людьми. Тому вона вважає, що перешкоджати батькові бачитись із сином, це неправильно. Але свідком того, що мати забороняла батькові бачитись із сином вона не була. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150,180 СК України - батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асасамблеєю ООН 20.11.1959 року - Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Принципом 6 цієї ж декларації передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції з прав дитини, схваленою резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) Конвенцію ратифіковано Постановою ВР України № 789-XII від 27.02.91\ - В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Хоч відповідачка в судовому засіданні і заперечувала факт того, що вона перешкоджає позивачеві бачитись із сином. Але з пояснень наданих сторонами вбачається, що між сторонами існують складні відносини. Дитина проживає разом з матір`ю. Мати заперечує проти того, щоб син бачився з батьком без її присутності, посилаючись на наявність у позивача негативних звичок та на те. що через це дитина боїться батька. З чого суд приходить до висновку, що зі сторони відповідачки все ж таки чиняться перешкоди позивачеві у спілкуванні із сином та участі у його виховання. В свою чергу позивачем надані докази того, що він за місцем роботи характеризується позитивно. Забезпечений житлом, яке згідно наданого акту обстеження матеріально-побутових умов проживання є придатним для перебування там малолітньої дитини. Також суд вбачає позитивні зміни в поведінці позивача, оскільки під час розгляду справи про розірвання шлюбу [PERSON] , з`являвся до суду з явними ознаками вживання алкогольних напоїв. Поводив себе агресивно. Під час розгляду дано спору позивач завжди з`являвся до суду тверезими з меншими проявами агресії. Тому значних перешкод для спілкування позивача із сином та участі у його вихованні суд не вбачає. На підставі чого приходить до висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкоди позивачеві у спілкуванні із сином зі сторони відповідача підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що питання встановлення способу участі позивача у спілкуванні та вихованні сина розглядалось комісією з питань захисту прав дитини при Верхівцевській міській раді із заявою про визначення днів та часу зустрічей із сином. 15.02.2022 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якому була присутня відповідачка. Згідно із рішенням виконавчого комітету Верхівцевської міської ради від 16.02.2022 року № 47 визначено спосіб його участі у вихованні та спілкуванні із сином через зустрічі: - щоп`ятниці з 16.30 по 17.00 годину за попередньою узгодженістю із матір`ю за добу та в присутності матері, [PERSON] та представників органу опіки та піклування Верхівцевськї міської ради Відповідно до ч.1, 2 ст. 159 СК України - якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч.4, 5, 6 ст. 19 СК України - При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В судовому засіданні була заслухана думка дитини - [PERSON] , [INFO] , яка була висловлена в присутності педагога [PERSON] . Син сторін пояснив, що він не бажає залишатись з батьком один, без матері, оскільки раніше батько побив матір. Батько інколи приходив до нього додому, але він не бажав з ним спілкуватись. Вислухавши думку сторін, дитини, дослідивши висновок органу опіки і піклування, суд погоджується із висновком органу опіки і піклування в частині того, що на даний період побачення дитини з батьком повинно проходити в обов`язковій присутності матері, на її території або на нейтральній території. Оскільки дитина запам`ятала негативний досвід відносин між батьками. Давно не бачилась з батьком. Тому дитині необхідний час для того, щоб звикнути до батька, побачити зміни у його ставлення як до неї та і до її матері та дійшла до висновку, що батько любить сина та бажає спілкуватись і проводити час з ним. В свою чергу суд вважає, що зустрічі з батьком повинні відбуватись частіше та протягом більш тривалого часу, ніж зазначено у висновку органу опіки та піклування, для того, щоб батько з дитиною міг проводити більше часу, що матиме наслідком привикання дитини до батька, налагодження між ними відносин, з`ясування спільних інтересів тощо. В подальшому, виходячи з того, що син сторін дорослітишаме та звикне до батька, суд вважає, що зустрічі батька з дитиною можуть проходити і у відсутність матері. Також суд вважає, що зустрічі батька з сином повинні відбуватись з урахуванням стану здоров`я та потреб дитини. В частині визначення способів спілкування за допомогою телефонного, електронного та іншого виду зв`язку, суд вважає за можливе обмежити таке спілкування вільним часом дитини та певними рамками, оскільки таке спілкування не повинно бути занадто надмірним для дитини та викликати у неї втому від тривалого спілкування і має бути таким, щоб дитина отримувала задоволення від такого спілкування з батьком, чекала його і в подальшому сама визначала час і тривалість такого спілкування. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення способу та графіку участі зустрічей батька з сином підлягають частковому задоволенню та вважає за можливе визначити наступний графік побачень батька і дитини: - До досягнення сином 12 - річного віку, тобто до [INFO] , у присутності матері - [PERSON] , два рази на місяць у кожну другу та четверту суботу з 10 до 14 години, в день народження дитини та в святкові дні з 10 до 14 години, за місцем проживання дитини в межах населеного пункту, де проживає дитина, за попередньою домовленістю з матір`ю не пізніше ніж за три дні; - Після досягнення сином 12 річного віку, тобто з 19.03.2026 року, за його бажанням, висловленим ним в його присутності, брати ( або не брати ) участь у зустрічах з ним, без присутності матері, два рази на місяць у кожну другу та четверту суботу з 10 до 16 години, в день народження дитини та в святкові дні з 10 до 16 години, в період канікул протягом 5-ти днів в межах населеного пункту, де проживає дитина, за попередньою домовленістю з матір`ю не пізніше ніж за три дні. - Шляхом спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку протягом трьох днів на тиждень в період з 17 до 19 години, протягом 20-30 хвилин, за бажанням дитини. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивача на відшкодування понесених судових витрат 496.20 грн., в іншій частині печені судові витрати покласти на позивача.

Outcome: partial