Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-28 00:00:00

[PERSON] \~(далі\~-\~позивач)\~звернувся до\~Чорнобаївського районного\~суду Черкаської\~області до Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування витрат на юридичну допомогу, втраченого заробітку, витрат пов`язаних із прибуттям до суду та моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». В обґрунтування позову зазначив, що Чорнобаївським районним судом Черкаської області 30 грудня 2016 року ухвалено відносно позивача виправдувальний вирок, який набрав законної сили 29 вересня 2020 року. Зазначив, що вироком встановлено незаконність притягнення його в якості обвинуваченого, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та проведення обшуку в його житлі. Вказані незаконні дії відповідачів завдали йому моральної втрати, призвели до порушення нормальних життєвих, в тому числі службових зв`язків. Принижено його гідність, честь та ділову (службову) репутацію. Тривалий термін розслідування та судовий розгляд кримінальної справи були дуже психотравмуючою подією для нього та завдало нестерпних тривалих моральних страждань та довготривалого стресу, оскільки страждав від почуття невизначеності свого майбутнього та майбутнього своєї сім`ї. Особливо страждав через те, що підпадав під ризик бути безпідставно позбавленим волі. Внаслідок вилучення мобільного телефону з сім-картою, був позбавлений права мобільного спілкування з людьми та вирішувати службові питання і взагалі втратив контакти, тобто номера телефонів багатьох осіб, які значилися в його телефоні. Крім того, було накладено арешт на його майно та відсторонено від посади. Перебуваючи під кримінальним переслідуванням позивач страждав та ніяковів від сорому за безпідставні звинувачення в скоєнні злочину, намагався привернути увагу суспільства на те, що він є чесною та порядною людиною, звертаючись в засоби масової інформації, змушений був виправдовуватися та доводити свою невинуватість. В зв`язку з чим позивачу завдано моральної шкоди розмір якої становить 3000000 грн. . 12 листопада 2012 року у зв`язку з пред`явленням обвинувачення позивач потребував і отримав термінові усні консультації з правових питань, зокрема щодо законності проведених у нього удома, в автомобілі та за місцем роботи обшуків. При цьому письмовий договір не укладався, а послуги надавалися на підставі усної угоди. В ході розгляду судом зазначеного кримінального провадження він був відсторонений від посади судді рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Внаслідок відсторонення від посади, за період з 28 березня 2015 року по 04 травня 2015 року включно, не виплачувалась щомісячна доплата до окладу за вислугу років в розмірі 40 відсотків від окладу. Окрім цього позивач поніс витрати на проїзд пов`язані із його прибуттям до Черкаського апеляційного суду у виді оплати вартості пального для його автомобіля, яким він їздив до суду. Посилаючись на викладене вище позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь витрати на правову допомогу у сумі 12000 грн., втрачений заробіток у сумі 4640 грн., витрати на проїзд у сумі 1650 грн. та моральну шкоду у сумі 3000000 грн. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні. Ухвалою Чорнобаївського\~районного суду\~Черкаської області\~від 12\~травня 2021\~року продовжено\~відповідачуОфісу Генерального прокурора процесуальний строк для подачі відзиву. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 07 червня 2021 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача державу Україна в особі Державної казначейської служби України. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2021 року призначено у справі судово-психологічну експертизу, провадження по справі зупинено. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2021 року поновлено провадження по справі. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2021 року клопотання експерта задоволено, витребувано матеріали кримінального провадження №709/1211/13-к, справу направлено для проведення судово-психологічної експертизи, провадження по справі зупинено. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 січня 2022 року поновлено провадження по справі. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 березня 2022 року призначено у справі судово-психологічну експертизу, провадження по справі зупинено. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 07 червня 2022 року поновлено провадження по справі. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 червня 2022 року клопотання експерта задоволено, повідомлено позивача [PERSON] про необхідність прибуття до Кропивницького відділення Київського НДІСЕ, провадження по справі зупинено. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2022 року поновлено провадження по справі. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідач Полтавська обласна\~прокуратура подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву зазначала, що витрати на професійну правову допомогу не підлягають до задоволення, оскільки окрім ордерів, квитанції та товарного чеку позивачем не надано самого договору, не підписано акт приймання-передачі за якими сторони узгодили повне виконання адвокатом своїх зобов`язань згідно з договором про надання правової допомоги та відсутній розрахунок погодинної вартості правової допомоги. Відносно відшкодування витрат на проїзд, зазначено, що позивачем надано копії чеків, роздруківку відстані між населеними пунктами та профайл технічної характеристики автомобіля «Джілі СК-2». Надані позивачем докази лише вказують на те, що автозаправними станціями надавались кому-то послуги із заправки пальним. Водночас, профайл про технічні характеристики автомобіля «Джілі СК-2» не свідчить про перебування такого автомобіля у користуванні або на праві власності у позивача та здійснення ним поїздок на ньому у зазначені у чеку дати з смт Оржиця Полтавської області до м. Черкаси. Відносно заявленої суми на відшкодування моральної шкоди зазначено, що позивач окрім посилання на матеріали кримінального провадження та вирок суду не зазначив у чому конкретно полягає завдана йому моральна шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи її розмір 3000000 грн. та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Відповідачем Офіс Генерального прокурора подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просили в задоволенні позову відмовити повністю. Зазначили, що позивач не надав належних доказів заподіяння йому моральної шкоди, не довів та не підтвердив негативні явища, які сталися на думку позивача, внаслідок незаконної бездіяльності органу досудового розслідування та органів прокуратури, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Так позивач окрім посилання на матеріали кримінального провадження та вирок суду не зазначив у чому конкретно полягає завдана йому моральна шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи її розмір 3000000 грн., та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується. Разом з тим, з наданих доказів вбачається, що позивач перебував під слідством та судом з 12 листопада 2012 року по 29 вересня 2020 року, тобто 94 місяці. З урахуванням зазначеного, на користь позивача може бути стягнуто 564000 грн. (94*6000 (мінімальна заробітна плата). Відносно витрат на професійну правову допомогу, то позивачем окрім ордерів, квитанції та товарного чеку не надано самого договору, не підписано акт приймання-передачі, за яким сторони узгодили повне виконання адвокатом своїх зобов`язань, також відсутній розрахунок погодинної вартості правової допомоги. Доводи позивача про те, що акти прийому-передачі послуг не складались, оскільки консультації були усними надумані. Вимоги позивача про стягнення витрат на проїзд до суду не ґрунтуються на нормах закону. Так, за приписами ст. 121 КПК України витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або суду це витрати обвинуваченого, підозрюваного до якого не застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування підозрюваного, обвинуваченого, він несе самостійно. Державною казначейською службою України подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Посилаючись на те, що у матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, детальний опис робіт виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Зауважили, що при розгляді справи у кримінальному провадженні Казначейство не залучено до розгляду та не було стороною у справі, а тому обов`язок щодо відшкодування витрат на правничу допомогу саме Казначейством відсутній. Зазначали, що відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 07 липня 2010 року суддя на час відсторонення від посади позбавляється права на отримання доплат до посадового окладу судді, тобто суддя який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці) не має права на отримання доплат до посадового окладу. Щодо відшкодування моральної шкоди, вважають, що позивачем не обґрунтовано та не надано жодних належних доказів (підтверджуючих документів) того, що йому завдано моральну шкоду, в чому проявились наслідки такої шкоди, а отже у такому разі відсутні передбачені законом підстави для відшкодування моральної шкоди. Крім того, кошти державного бюджету належать на праві власності державі, як учасниці цивільних правовідносин. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Пояснив, що незаконні дії відповідачів призвели до моральних страждань, які виразилися в погіршенні відносин з людьми, приниженні честь, гідність та службової репутації. Його майно було арештоване, в зв`язку з чим він не міг ним розпоряджатися, був обмежений в пересуванні, оскільки забрали паспорт. Позивач постійно страждав від почуття невизначеності свого майбутнього, було зруйновано життєві плани, соціальні зв`язки, він мав численні поїздки до слідчого та в суд. Внаслідок незаконних дій правоохоронних органів в нього порушився сон, виникли неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, погіршення стану здоров`я, внаслідок чого звертався до лікарів та лікувався. Також моральна шкода заподіяна внаслідок незаконного проведення обшуку в його житлі. Незаконні дії відповідачів завдали йому моральної шкоди, а тому він вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не менше трьох мільйонів гривень. Представник Полтавської обласної прокуратури Степанок О. В. в судовому засіданні позов визнала частково, а саме моральну шкоду у сумі 629800 грн. Вказала на те, що позивач не навів жодного достовірного доказу, який би підтвердив висновок про глибину та тривалість моральних страждань, пов`язаних із перебуванням позивача під слідством. Зазначила, що законодавством визначено мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. А тому оскільки позивач перебував під слідством та судом з 12 листопада 2012 року по 29 вересня 2020 року, тобто 94 місяці, з урахуванням зазначеного на користь позивача може бути стягнуто 629800 грн. Представник Державної казначейської служби України Ярош С. В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви. Вказував на те, що позивачем не надано жодних доказів наявності завданої йому моральної шкоди, не надано доказів на підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів. Посилаючись на норми закону зазначав, що межі відшкодування моральної шкоди під слідством та судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебуваючи під слідством та судом. Зважаючи, що позивач перебував під слідством та судом з 12 листопада 2012 року по 29 вересня 2020 року, тобто 94 місяці та 17 днів, а тому сума моральної шкоди становить 633596,67 грн. Вважає, що сума моральної шкоди в розмірі 3000000 грн., яка заявлена позивачем надзвичайно надмірною, що в 4,7 рази перевищує мінімальний розмір моральної шкоди визначений законом, а також такою, що призведе до його безпідставного збагачення за рахунок держави Україна. Також зазначив, що оскільки витрати на правову допомогу понесені в кримінальному провадженні норми ЦПК застосуванню не підлягають, натомість підлягають застосуванню норми КПК. Отже, провадження у справі щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу та витрат на участь у процесуальних діях підлягають закриттю. \~ \~ \~ \~Представник Офісу Генерального прокурора в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. \~ \~ \~ \~Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. \~ \~ \~ \~Допитана в підготовчому судовому засіданні в якості свідка дружина позивача [PERSON] пояснила, що її чоловік дуже переживав коли порушили відносно нього кримінальну справу, він став знервованим, часто були головні болі у зв`язку з чим він звертався до лікарів. Також після цих подій він став частіше хворіти та погано спати. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Постановою слідчого в ОВС відділу прокуратури Полтавської області Колос В. О. від 12 листопада 2012 року [PERSON] притягнуто як обвинуваченого по кримінальній справі, пред`явивши звинувачення у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 368 КК України (т. 1 а.с. 42-45). 02 листопада 2012 року постановою слідчого в ОВС відділу прокуратури Полтавської області Колос В. О. накладено арешт на все майно [PERSON] (т.1 а.с. 66). 21 листопада 2012 року відносно [PERSON] до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 368 КК України. Позивачу [PERSON] був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, що не оспорювалося сторонами. 19 грудня 2012 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України (т. 1 а.с. 46-47). Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 04 березня 2015 року № 7/вп-15, позивача відсторонено від посади судді Оржицького районного суду Полтавської області строком на два місяці (т.1 а.с. 21-23). Наказом голови Оржицького районного суду Полтавської області № 9 (ОС)с від 01 квітня 2015 року [PERSON] в зв`язку з притягненням його до кримінальної відповідальності і відстороненням від посади судді з 04 березня 2015 року на два місяці, проводити йому з 28 березня по 4 травня 2015 року включно виплату у вигляді посадового окладу без доплат (т. 1 а.с. 24). З довідки-розрахунку виданої Територіальним управлінням ДСА України в Полтавській області вбачається, що ненарахована доплата за вислугу років судді Оржицького районного суду Полтавської області [PERSON] становить 4640 грн. (т. 1 а.с. 110). Вироком Чорнобаївського районного суду від 30 грудня 2016 року [PERSON] визнано невинуватим у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та виправдано ( т. 1 а.с. 10-17). Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 грудня 2016 року щодо [PERSON] залишено без змін. Постановою Верховного суду від 08 лютого 2021 року вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 грудня 2016 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року стосовно [PERSON] залишено без змін. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону). Положеннями ст. 3 Закону передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (ст. 4 Закону). Частинами другою, третьою статті 13 Закону встановлено, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, вказаним Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні зазначеного питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, який є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21). У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичний біль, душевні і психічні страждання тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, часу та зусиль, потрібних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тож суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21). Згідно висновку експерта Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1893/22-27 від 07 жовтня 2022 року за результатами судової психологічної експертизи, ситуація, а саме притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності та обвинувачення в тяжкому злочині, дійсно є психотравмувальною для нього. Обставини, які досліджуються в справі, завдали [PERSON] моральних страждань (моральну шкоду). Психологічний вплив психотравмуючої ситуації мав для [PERSON] глибокий та тривалий характер, що зумовило тривалі негативні зміни психоемоційної і соціальної сфер існування, втрачені життєві та професійні зв`язки, неможливість продовжувати звичне активне життя та плин буття особистості, з допущенням обмеження прав і свобод та приниженням честі і гідності як громадянина. Рекомендований розмір відшкодування нанесеної [PERSON] моральної шкоди, з психологічної точки зору може дорівнювати грошовому еквіваленту в 405 мінімальних заробітних плат (т. 3 а.с. 42-46). Вирішуючи спір, суд враховує, що згідно із ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності. Суд погоджується з висновком експерта в тій частині, що [PERSON] було завдано моральної шкоди, але суд не погоджується з розміром моральної шкоди визначеної експертом виходячи з наступного. Верховний Суд України у своїй постанові у справі № 6-28008св10 від 13 липня 2011 року зазначив, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Як вказує у своїй постанові ВП/ВС у справі № 752/17832/14-ц від 15 грудня 2020 року, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. При цьому, сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04.06.2018 у справі № 489/2492/17, від 13.06.2018 у справі № 464/6863/16, від 21.06.2018 у справі № 205/119/17, від 25.07.2018 року у справі №607/14493/16-ц. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. На даний час в Україні відсутні нормативно сформульовані критерії та загальний метод оцінки розміру компенсації моральної шкоди. Отже, саме у зв`язку з відсутністю чітко сформульованих критеріїв визначення розміру завданої моральної шкоди, законодавцем у певних випадках встановлено нижню межу такого розміру. Порушення прав людини чи погане поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У вказаній\~справі суд\~переконаний,\~що [PERSON] \~однозначно зазнав\~душевних страждань\~внаслідок необ`єктивного\~та упередженого\~розслідування,\~безпідставного притягнення\~позивача до\~кримінальної відповідальності,\~йому було\~спричинено значної\~моральної шкоди,\~яка полягала\~у приниженні\~честі та\~гідності позивача,\~порушенні його\~конституційних прав\~як громадянина\~України,\~посяганням на\~його соціальний\~статус,\~авторитет,\~особисті переконання,\~нормальних життєвих\~зв`язків\~у суспільстві,\~сімейних відносин,\~погіршенні самопочуття та загального психоемоційного стану, що в свою чергу, вимагало від нього значних додаткових зусиль для відновлення попереднього стану. Внаслідок тривалого кримінального переслідування, було порушено його звичний розклад життя, позивач змушений був переживати страждання доводячи свою невинуватість перед органами досудового слідства та судом, через притягнення його до кримінальної відповідальності його було відсторонено від посади, безпідставне обвинувачення спричинило втратою ним авторитету серед колег та підлеглих, позивач вимушений був докладати додаткові зусилля для відновлення його авторитету. Разом з тим, розмір моральної компенсації, яку [PERSON] просить стягнути з держави на його користь у сумі 3000000 грн. на переконання суду, не є співмірним із розміром його душевних страждань, а також впливом даної ситуації на його життя. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач перебував під слідством та судом з 19 грудня 2012 року (повідомлення про підозру) до 29 вересня 2020 року (набрання законної сили виправдувального вироку ), тобто 94 місяці. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", розмір мінімальної заробітної плати встановлено з 1 жовтня - 6700 гривень. Таким чином, розмір моральної шкоди у гарантованому державою мінімальному розмірі, відповідно до вимог Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду" складає 629800 гривень (6700 грн. (мінімальна заробітна плата) х 94 місяці = 629800). \~ \~ \~ \~За таких обставин, оцінивши надані докази, суд зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди у 900000 гривень та, відповідно, не обмежується законодавчо гарантованим мінімумом відшкодування, оскільки дане перевищення розміру моральної шкоди від мінімально встановленого законом є виправданим у цій ситуації. При цьому, суд враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави. \~ \~ \~ \~Щодо вимог про відшкодування витрат на проїзд, то суд зазначає наступне. Так,\~позивач вказує,\~що витрати\~пов`язані із його прибуттям до Черкаського апеляційного суду, які складаються з оплати вартості пального для його автомобіля, яким він їздив до суду, становлять 1650 грн. та на підтвердження зазначених обставин позивач надав чеки від 04.12.2017 року № 40142, 22.01.2018 року № 52693, 20.08.2018 року №111880, 07.11.2019 року № 295344; профайл з інтернет сторінки щодо технічних характеристик автомобіля «Джілі СК-2»; профайл з інтернет сторінки щодо відстані автомобільними дорогами від смт Оржиця, Полтавської області до м.Черкаси. \~ \~ \~ \~Позивач просить стягнути на його користь витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 118 КПК України. \~ \~ \~ \~У той же час, відповідно до вимог ч. 2 ст. 121 КПК України витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, підозрюваного, обвинуваченого, він несе самостійно. \~ \~ \~ \~Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення витрат на проїзд в сумі 1650 грн. такими, що не підлягають задоволенню в силу вимог ч. 2 ст. 121 КПК України. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування втраченого заробітку за час відсторонення від роботи (посади), суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначаються з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відповідно до пункту 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» № 6/5/3/41, розмір втраченого заробітку обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку, одержаного за час відсторонення від роботи (посади). Згідно п. 9 цього ж Положення середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється для робітників та службовців у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та від 05.05.1995 р. № 348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати». Обчислення середньомісячного заробітку провадиться з дотриманням передбаченого законодавством коригування втраченого громадянином заробітку. Судом встановлено, що рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 04 березня 2015 року № 7/вп-15, позивача відсторонено від посади судді Оржицького районного суду Полтавської області строком на два місяці (т.1 а.с. 21-23). Відповідно до наказу голови Оржицького районного суду Полтавської області № 9 (ОС)с від 01 квітня 2015 року [PERSON] в зв`язку з притягненням його до кримінальної відповідальності і відстороненням від посади судді з 04 березня 2015 року на два місяці, проводити йому з 28 березня по 4 травня 2015 року включно виплату у вигляді посадового окладу без доплат (т.1 а.с. 24). З довідки-розрахунку виданої Територіальним управлінням ДСА України в Полтавській області вбачається, що ненарахована доплата за вислугу років судді Оржицького районного суду Полтавської області [PERSON] становить 4640 грн. (т. 1 а.с. 110). У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування втраченого заробітку в розмірі 4640 грн. підлягають до задоволення. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, надану позивачеві в межах кримінального провадження суд зазначає наступне. Право на відшкодування сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, передбачено пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Пунктом 11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 встановлено, що для визначення розміру шкоди, передбаченої п. 4 ст.3 Закону, громадянин при винесенні виправдувального вироку протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися до суду, який розглядав справу по першій інстанції. З викладеного слідує, що оскільки витрати на правову допомогу понесені у кримінальному провадженні то їх відшкодування регламентоване главою 8КПК України. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу та витрати пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування чи судового провадження належать до процесуальних витрат. Згідно зі ст. 125 КПК України суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані. Відповідно до ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. В постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року в справі №598/1781/17 (провадження № 13-47кс20) та від 21 листопада 2018 року в справі 462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18), містяться висновки про те, що КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком; питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України; якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку, а тому такі витрати не можуть бути стягнуті за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства. Таким чином, розподіл витрат на правничу допомогу, яка була надана в рамках кримінального провадження та розгляду кримінальної справи має здійснювати суд, який ухвалював судове рішення у справі відповідно до норм КПК України. У розумінні приведених норм законодавства та враховуючи судову практику Верховного Суду, яка є обов`язковою до застосування для судів першої та апеляційної інстанцій, суд приходить до висновку про відмову у відшкодуванні витрат на правову допомогу, сплачену в межах кримінального провадження. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 2 ЦК України, учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У такій справі резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16). Враховуючи викладене вище, оскільки позивач не довів достатніми та допустимими доказами заявленого ним розміру моральної шкоди в розмірі 3000000 грн., а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з держави на користь позивача моральної шкоди у сумі 900000 грн. та втраченого заробітку у сумі 4640 грн., а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Позивачем за проведення експертизи сплачено 7550,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією про оплату від 16 червня 2022 року (т. 3 а.с. 111). Таким чином, до стягнення з Держави Україна на користь позивача за рахунок коштів Державного бюджету України підлягають понесені судові витрати у вигляді витрат на проведення експертизи в розмірі 2262,97 грн., пропорційно задоволеним вимогам. Суд вирішує питання про судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України, тому оскільки позивач при подачі позовної заяви звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір у сумі 1816 грн. необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: partial