Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання трудового договору, стягнення компенсації за невикористані відпустки та вихідної допомоги посилаючись на те, що він працює в ТОВ «Аерохендлінг» на посаді провідний економіст. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05.30 години 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан. В подальшому воєнний стан був подовжений. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації. Наказом ТОВ «Аерохендлінг» № 28 від 28.02.2022 року у зв`язку воєнним станом та із закриттям повітряного простору, з 01.03.2022 року встановлено простій. Наказом відповідача № 29 від 31.03.2022 року призупинено дію трудових договорів з працівниками ТОВ «Аерохендлінг» з 01.04.2022 року до дня припинення або скасування воєнного стану. З квітня 2022 року він (позивач) знаходиться в пошуках роботи, адже являється єдиним годувальником в сім`ї (дружина в декретній відпустці з травня 2020 року). В липні 2022 року йому запропонували посаду фінансового аналітика на підприємстві і він прийняв цю пропозицію, адже після безлічі співбесід, жодне підприємство не хотіло брати його на роботу. З 19 липня він перемовини з працівником відділу кадрів [PERSON] , яка запропонувала йому написати заяву на звільненні за статтею 36 КЗпП (за згодою сторін). Заява була ним написана та відправлена їй через месенджер VIBER для узгодження з керівництвом ТОВ «Аерохендлінг». Вночі 21.07.2022 року він отримав від неї відповідь про те, що його заява не узгоджена та було запропоновано написати заяву за статтею 38 ч. 1 КЗпП (за власним бажанням). 22.07.2022 року він написав заяву про звільнення за власним бажанням та засобами електронного зв`язку (та у месенджер VIBER) на службові та особисті електронні адреси генерального директора [PERSON] , головного бухгалтера [PERSON] , начальника юридичного відділу Дубравської Юлії Валеріївни, директора з персоналу [PERSON] , а також на поштову скриньку ТОВ «Аерохендлінг». Окрім того, заява була відправлена і засобами поштового зв`язку Укрпошта на юридичну адресу відповідача. Після цього, з ним зв`язалась працівник відділу кадрів [PERSON] , та запропонувала забрати його трудову книжку, але перед цим він мав написати від руки на приказі про його звільнення наступний текст: «сторони домовились, що виплати при звільненні працівника [PERSON] відбудуться лише після поновлення господарської діяльності підприємства ТОВ «Аерохендлінг»». На це він не погодився, і тому йому сказали, що трудову книжку він зможе забрати лише через 14 календарних днів. Новий роботодавець повідомив, що не буде чекати такий термін. Таким чином, він був позбавлений джерела майбутнього доходу. Після цього з ним перестави виходити на зв`язок всі представники ТОВ «Аерохендлінг». Для нагадування ним повторно було надіслано заяви про звільнення. Проте, він так і не був звільнений, чим відповідач порушив норми трудового законодавства. 09.08.2022 року ним була написана заява про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП з 19.08.2022 року та здійснити всі належні розрахунки, яка була направлена всіма засобами зв`язку. Проте, відповідач не вчинив жодних дій щодо звільнення його на підставі ч. 3 ст. 387 КЗпП та проведення розрахунків. У зв`язку з викладеним просив розірвати трудовий договір між ним та відповідачем та зобов`язати товариство видати належно оформлену трудову книжку із датою звільнення 19.08.2022 року за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП, та стягнути компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 127 014,81 грн. та вихідну допомогу у розмірі 225 413,10 грн. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суду м. Києва 26.08.2022 року. 26.08.2022 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями. 02.09.2022 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані позивача. 05.09.2022 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Згідно ухвали від 08.09.2022 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 08.09.2022 року розглянуто заяву позивача про забезпечення позову. 19.09.2022 року зареєстровано заяву про зміну предмета позову (збільшення розміру позовних вимог). 29.09.2022 року зареєстровано заяву відповідача про залишення позовної заяви без руху. 07.10.2022 року розглянуто заяву ТОВ «Аерохендлінг» про залишення позову без руху. 20.10.2022 року зареєстровано відзив на позовну заяву. 24.10.2022 року зареєстровано відповідь на відзив. Ухвалою суду від 28.12.2022 року заяву позивача про зміну предмета позову (збільшення розміру позовних вимог) повернуто позивачу. В суді встановлено, що [PERSON] був прийнятий на посаду провідного економіста ТОВ «Аерохендлінг». Наказом ТОВ «Аерохендлінг» № 28 від 28.02.2022 року у зв`язку з закриттям повітряного простору України для цивільних користувачів, пов`язаного з військовою агресією Російської Федерації проти України, та введенням в Україні воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, призупиненням діяльності ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», встановлено початок простою у роботі ТОВ «Аерохендлінг» з 00.00 години 01.03.2022 року до моменту закінчення в Україні воєнного стану та відновлення роботи підприємства; головному бухгалтеру наказано забезпечити оплату праці працівників на період простою відповідно до чинного законодавства України; до закінчення воєнного стану та простою всім працівниками ТОВ «Аерохендлінг» дозволено не виходити на робоче місце. Згідно Наказу ТОВ «Аерохендлінг» № 29 від 31.03.2022 року призупинено дію трудових договорів з працівниками товариства з 01.04.2022 року; працівникам які увільнені у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації або виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони здійснювати нарахування та виплати згідно з чинним законодавством України; головному бухгалтеру наказано на час призупинення дії трудових договорів із працівниками продовжувати ведення обліку в частині визначення та фіксації сум заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат, розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які б підлягали виплаті, якщо такого призупинення трудового договору не було б; менеджера з кадрового адміністрування наказано повідомити усіх правників товариства про призупинення дії трудового договору; скасовано наказ № 28 від 28.02.2022 року. По даній справі позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 20.07.2022 року через месенджер VIBER ним подано заяву про звільнення його з 21.07.2022 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП. 22.07.2022 року через месенджер VIBER позивачем подано заяву про звільнення з 22.07.2022 року за власним бажанням. Заява була подана і шляхом надіслання у вигляді фото на електронні пошти ТОВ «Аерохендлінг». 08.08.2022 року шляхом надіслання у вигляді фото на електронні пошти ТОВ «Аерохендлінг» позивачем було подано заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП з 19.08.2022 року, проведення розрахунку, направлення копії наказу та повідомлення про дату видачі трудової книжки. Направлено заяву і через месенджер VIBER. Однак, до цього часу між сторонами не розірвано трудові відносини та не виплачено кошти. Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунки у строки визначені законодавством. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому до виплати від підприємства проводиться в день звільнення. Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Встановлено, що [PERSON] просить розірвати трудовий договір між ним та ТОВ «Аерохендлінг» з 19.08.2022 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП - за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю. Підставою для звільнення вказує те, що його заяви про звільнення від 20.07.2022 року та 22.07.2022 року не були розглянуті відповідачем та не прийнято відповідне рішення, що свідчить про порушення ТОВ «Аерохендлінг» законодавства про працю. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (частина третя статті 38 КЗпП України). За змістом статті 38 КЗпП України право працівника на розірвання трудового договору за власним бажанням кореспондує обов`язку роботодавця звільнити його з роботи з наведеної підстави. Сторони трудового договору мають право домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку, навіть якщо відсутні поважні причини. У постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 661/1601/20 (провадження № 61-14982св20) міститься висновок про те, що «працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (частина четверта статті 24 КЗпП України). Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою». Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей. При розірванні трудового договору з ініціативи працівника роботодавець може звільнити працівника в день подання останнім заяви за умови, якщо працівник сам визначає цей день датою звільнення, вказавши при цьому поважну причину, яка зумовила прийняття ним рішення про звільнення. Визначення працівником дати звільнення є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та суб`єктом призначення, з метою дотримання прав та гарантій, встановлених трудовим законодавством. Встановлено, що в заяві [PERSON] від 20.07.2022 року він просив його звільнити з 21.07.2022 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП, а в заяві від 22.07.2022 року просив звільнити з 22.07.2022 року за власним бажанням (ст. 38 КЗпП). Аналізуючи вказані обставини та норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що відповідачем не було допущено порушень трудового законодавства, а тому підставі для звільнення позивача на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП відсутні у зв`язку з їх не доведенням. Оскільки підстави для задоволення вимоги про розірвання трудового договору відсутні, вимоги про стягнення компенсації за невикористані відпустки та вихідну допомогу також не підлягають задоволенню. Згідно зі статтями 2, 4, 19 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду порушення має бути реальним стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держані та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та п`ята статті 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed