Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до відповідача [PERSON] , в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання непрацездатної дружини-інваліда безстроково, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дати подання позову. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05.09.1998 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що Жовтневим відділом реєстрації актів громадського стану в книзі реєстрації було зроблено актовий запис №578. Від шлюбу сторони дітей не мають. В період шлюбу, а саме 19.10.2021 року, на підставі акту-огляду медико-соціальної комісії №729, позивач стала інвалідом II групи за загальним захворюванням, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №326245. Інвалідність встановлена з 19.10.2021 року безстроково. Після перенесеного інсульту та встановлення позивачу другої групи інвалідності, вона не в змозі працювати та єдиним джерелом існування для неї на той момент були соціальні виплати та заробітна плата чоловіка. Позивач вказує, що на постійній основі приймає багато ліків. Також, через свою хворобу, вона вимушена регулярно перебувати на стаціонарному лікуванні для підтримання здоров`я. Тобто, вся пенсія позивача по інвалідності витрачається на лікування. У вересні 2022 року відповідач подав позов до Жовтневого районного суду м. Харкова про розірвання шлюбу. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.09.2022 року по справі №639/2658/22 провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання. Після подання позовної заяви про розірвання шлюбу до суду відповідач перестав проживати разом з позивачем та допомагати їй, як матеріально, так і фізично. Позивач вказує, що їй не вистачає коштів на їжу та комунальні послуги, чоловік був єдиною людиною, котра допомагала їй матеріально та фізично. Враховуючи вкрай тяжке економічне становище в країні, необхідність сплачувати кошти на комунальні послуги, вартість продуктів харчування, ліків, позивач змушена звернутися до суду для подальшого регулярного стягнення з відповідача аліментів на підставі судового рішення. Відповідач, на думку позивача, є фізично здорового людиною, інших аліментних зобов`язань за виконавчими документами він не має, працює. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.10.2022 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у вищевказаній цивільній справі. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] 12.12.2022 року до початку судового засідання подано відзив на позов з відповідними запереченнями. У відзиві, зокрема, зазначено, що позивач звернулася з даним позовом про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, обґрунтовуючи це тим, що в період шлюбу з відповідачем вона стала інвалідом II групи за загальним захворюванням. Через хворобу вона не в змозі працювати, вимушена регулярно перебувати на лікуванні, тобто вся пенсія по інвалідності витрачається на лікування, а коштів на їжу та комунальні послуги не вистачає. Разом з тим, жодних доказів на обґрунтування позову позивач не надає. На час подачі цього відзиву шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, сторони проживають окремо. Відповідач проти позову заперечує повністю у зв`язку з тим, що він об`єктивно не може надавати матеріальну допомогу непрацездатній дружині. Так, позивачем підтверджено її непрацездатність, проте не додано жодного доказу на підтвердження того, що вона потребує матеріальної допомоги в розумінні ст. 75 СК України. Позивач має дохід, оскільки отримує пенсію по інвалідності і доказів того, що її розмір не забезпечує прожиткового мінімуму, встановленого законом, не надано. Також позивач в позовній заяві жодним чином не обґрунтовує такої обов`язкової умови, як можливість надання відповідачем матеріальної допомоги, окрім як констатує наявність у нього доходу у вигляді заробітної плати. Матеріальне становище відповідача не дає можливості надавати матеріальну допомогу непрацездатній дружині з наступних підстав: відповідач на руки отримує в середньому 8 000,00 грн. на місяць; відповідач оплачує комунальні послуги на житло, які в середньому складають 1 500,00 грн. на місяць а також харчування, одяг, транспорт та інші супутні побутові витрати. Таким чином, з урахуванням теперішніх складних життєвих обставин, воєнного стану в країні, різкого підвищення цін на продукти харчування, комунальні послуги та інші товари, відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу колишній непрацездатній дружині. Відтак, відповідач просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.12.2022 року клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі №639/2883/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини - задоволено. Забезпечено проведення cудового засідання, яке призначено судом подальших судових засідань в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представнику відповідача [PERSON] - адвокату Тимошенко Дмитру Володимировичу, який зареєстрований у системі «EasyCon» за наступними реквізитами: електронна адреса - [INFO] Разом з тим, 28.12.2022 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, в якому остання зазначила, що як визнано у відзиві, відповідач отримує на руки в середньому 8 000,00 грн. на місяць, а отже дані обставини не потребують доказування, тому відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу. На момент подання позивачем позову, тобто на 03.10.2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 600,00 грн. Як було вказано представником відповідача, середній дохід відповідача складає 8 000,00 грн. на місяць, тобто дохід [PERSON] більш ніж у три рази перевищує прожитковий мінімум на працездатну особу. З вищевикладеного вбачається, що [PERSON] має можливість надавати допомогу своїй колишній непрацездатній дружині, яка отримує лише 2100 грн. пенсії на місяць, про що додає довідку. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на викладені у позові та відповіді на відзив обставини. Зазначила, що проживає разом з повнолітньою дочкою, яка є інвалідом дитинства і також не може їй допомагати. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на викладені у відзиві обставини, додатково підтвердив, що відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України не потребує доказування та обставина, що відповідач має дохід в середньому 8 000,00 грн. на місяць, як зазначено у відзиві. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 05.09.1998 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №578 та підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданим 05.09.1998 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] » (а.с.5). 19.10.2021 року на підставі акту-огляду медико-соціальної комісії №729, позивачу [PERSON] встановлена II група інвалідності за загальним захворюванням безстроково, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №326245 та копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] (а.с. 6, 7). У вересні 2022 року відповідач [PERSON] подав позов до Жовтневого районного суду м. Харкова про розірвання шлюбу та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.09.2022 року по справі №639/2658/22 провадження у справі відкрито, призначено судове засідання (а.с.8-9). Позивачем [PERSON] на підтвердження перебування її на стаціонарному лікуванні у зв`язку із захворюваннями надані копії виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №443 та №1269, з яких вбачається, що позивач перебувала на стаціонарному лікуванні з 16.02.2021 року по 09.03.2021 року, та з 18.05.2021 року по 08.06.2021 року (а.с.13-16). Як вбачається з довідки про доходи позивача [PERSON] , остання перебуває на обліку в Шевченківському об`єднаному управлінні ПФУ м. Харкова в Харківській області і отримує пенсію по інвалідності. Сума пенсії за період з 01.07.2022 року по 31.12.2022 року складає 12 600,00 грн. В місяць остання отримувала за вказаний період 2 100,00 грн. (а.с.52). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Згідно положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності, у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц). Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» було встановлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» було встановлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2589 гривні, з липня - 2713 гривень, з 1 грудня - 2778 гривень. Так, враховуючи надані позивачем докази та зазначені нею обставини, і беручи до уваги заперечення відповідача та визнання ним певних обставин, а саме отримання доходу на місяць в середньому 8 000,00 грн., суд приходить до висновку про доведеність в судовому засіданні тих фактів, що позивач [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу з відповідачем стала непрацездатною, потребує матеріальної допомоги, оскільки не працює, має повнолітню дитину, яка не може надавати допомогу матері, оскільки сама є інвалідом з дитинства, що не заперечувалось відповідачем та представником відповідача, отже потребує матеріальної допомоги, в тому числі у зв`язку з призначеним лікуванням, оскільки має нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення, в свою чергу відповідач [PERSON] має дохід, який майже втричі перевищує прожитковий мінімум, а отже має можливість утримувати непрацездатну колишню дружину. У зв`язку з наведеним суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на корись позивача аліменти на її утримання, як непрацездатної дружини-інваліда, у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову до суду, оскільки вважає такий розмір аліментівнеобхідним та достатнім для забезпечення прожиткового рівня позивача та справедливим і співмірним з доходами відповідача, який був ініціатором розірвання шлюбу з позивачем невдовзі після встановлення непрацездатності останньої. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, від якого позивач звільнена на підставі Закону України «Про судовий збір». Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial