Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

В серпні 2020 р. до Подільського районного суду м. Києва надійшла позовна заява, в якій заступник керівника Київської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Київської міської ради просить: 1) скасувати державну реєстрацію права власності оформлене записом №29331884 вчиненим 20.04.2016, державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 22,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 906378480000; 2) скасувати державну реєстрацію права власності оформлене записом №29331543 вчиненим 20.04.2016, державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 23,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 906359880000; 3) скасувати державну реєстрацію права власності оформлене записом №33236875 вчиненим 28.12.2016, державним реєстратором приватним нотаріусом Немм О.В., Київського міського нотаріального округу м. Києва на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 22,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 906378480000; 4) скасувати державну реєстрацію права власності оформлене записом №33237103 вчиненим 28.12.2016, державним реєстратором приватним нотаріусом Немм О.В., Київського міського нотаріального округу, загальною площею 23,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 906378480000; 5) витребувати від [PERSON] , нежитлове приміщення загальною площею 22,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зареєстровано в реєстрі речових прав як квартира [ADDRESS] , на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. 7. Витребувати від [PERSON] , нежитлове приміщення загальною площею 23,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зареєстровано в реєстрі речових прав як квартира [ADDRESS] , на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Ухвалою суду від 11.12.2020 відкрито провадження у справі з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження. Відзив на позов не надходив. Представник Київської міської ради, прокурор, будучи у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, через канцелярію суду подали заяви, в якій просили задовольнити позов в повному обсязі, розглянути справу за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідачі, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до судового засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не подали. На підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України суд постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №26 від 13.01.1992 «Про формування комунального майна міста та районів» окремо розташований будинок на [ADDRESS] віднесено до комунальної власності Подільського району м. Києва. Розпорядженням голови Подільської районної державної адміністрації №1108 від 02.12.1999 «Про внесення змін до нумерації будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] », внесено зміни в нумерацію будинків у відповідності між юридичною адресою і поверховим планом: - нежитлові частини фасадного будинку, в якому розташований народний суд присвоєно [ADDRESS] ; - флігельному будинку присвоєно [ADDRESS] ; - житловій частині фасадного будинку присвоєно [ADDRESS] , є житловим, складається з трьох поверхів та приміщення мезонін. Вхід в житлові квартири здійснюється з під`їздів із зовнішньої сторони будинку, а вхід в приміщення мезонін, розташовано із внутрішньої сторони будинку. Рішенням Київської міської ради №208/1642 від 27.12.2001 «Про формування комунальної власності територіальних громад міста Києва» жилий будинок на [ADDRESS] включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади Подільського району м. Києва (пункт 478 додатку №8 до вказаного рішення Київради). Відповідно до рішення Київської міської ради №7/4819 від 09.09.2010 «Про питання організації управління районами в місті Києві» районні у місті Києві ради та їх виконавчі органи підлягали припиненню з 31.10.2010 шляхом ліквідації. Рішенням Київської міської ради №284/5096 від 02.12.2010 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» затверджено перелік об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва, до якого включено жилий будинок на [ADDRESS] (пункт 275 таблиці №7 до вказаного рішення Київради). Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1112 від 10.12.2010 «Про питання організації управління районами в місті Києві» зазначене нерухоме майно передано до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (пункт 275 додатку №7 до розпорядження). Враховуючи зазначене, розпорядником нерухомого майна по [ADDRESS] є Подільська районна в місті Києві державна адміністрація та підпорядковане їй комунальне підприємство. Згідно розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №50 від 29.01.2015 «Про передачу на баланс та закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» житлового та нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та приватизованого житлового фонду з метою подальшого обслуговування», на балансі та обслуговування КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» перебуває житловий будинок [ADDRESS] передано до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та перебуває на балансі та обслуговуванні Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва». Таким чином, вказаний будинок із поштовою адресою [ADDRESS] є комунальною власністю та належать територіальній громаді міста Києва. Також зазначений будинок наказом Міністерства культури України №324 від 18.04.2017 занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, як пам`ятка архітектури місцевого значення, охоронний №1017-Кв. Разом з тим встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором 20.04.2016 здійснено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 22,7 кв.м., та квартиру [ADDRESS] , загальною площею 23,1 кв.м. Підставою для такої реєстрації вказано рішення Брянківського міського суду Луганської області від 25.11.2011 у справі №2-1275/2011. Рішенням Київської міської ради №337/9394 від 22.05.2013 затверджено Положення про реєстр адрес у місті Києві, де зазначено, що юридично правильними адресами є адреси, зареєстровані в Реєстрі адрес. Однак, в реєстрі адрес відсутній будинок [ADDRESS] . Зазначені квартири розташовані в приміщенні мезоніну та на балансі Подільської районної у м. Києві державної адміністрації значились як нежиле приміщення. Тривалий час це спірне приміщення перебувало в орендному користуванні спілки рекламістів України для розміщення творчої майстерні художника [PERSON] . Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Брянківського районного суду Луганської області від 02.11.2011 відкрито провадження у цивільній справі №2-1275 за позовом [PERSON] до [PERSON] , підприємства «Союз» Всеукраїнської Громадської Організації інвалідів України», про визнання договору дійсним. Згідно ухвали Брянківського міського суду Луганської області від 17.11.2011 по справі №2-1275 під час судового засідання було з`ясовано, що позов подано з порушенням ч. 3 ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України, а саме - спір не врегульовано у визначеному законом порядку, у зв`язку з чим позивач надав уточнений позов, залучивши до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє позовних вимог - Подільську районну у м. Києві раду. Поряд із цим, із змісту вказаної ухвали не встановлено того, що позивач звертався із заявами про уточнення або збільшення позовних вимог, а саме - щодо визнання права власності на об`єкти нерухомості. Однак, в резолютивній частині ухвали Брянківського міського суду Луганської області від 17.11.2011 зазначено: «Призначити цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , підприємства «Союз» Всеукраїнської Організації «Союз Організації Інвалідів України», третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Подільська районна у місті Києві рада, про визнання договору дійсним та визнання права власності». Цією ж ухвалою призначено справу до розгляду на 25.11.2011. Рішенням Брянківського районного суду Луганської області від 25.11.2011 по справі №2-1275/2011 задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано за останнім право власності на нерухоме майно, зокрема, на квартиру [ADDRESS] ; та квартиру [ADDRESS] . У подальшому Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» оформлено замовлення від 19.04.2012 за №61682, на виготовлення технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] та замовлення №61673 на виготовлення технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] . Після чого, замовнику - [PERSON] , надано технічні паспорти на зазначені вище квартири. Державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві 20.04.2016 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним №29331884, на об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: [ADDRESS] - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 906378480000, номер запису про право власності 14239596. До заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень заявником надано, зокрема, рішення Брянківського міського суду Луганської області від 25.11.2011 у справі 2-1275/2011, яке стало підставою реєстрації права власності за [PERSON] об`єкту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві 20.04.2016 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним №29331543, на об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою: [ADDRESS] - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 906359880000, номер запису про право власності 14239334. До заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень заявником також подано у тому числі й рішення Брянківського міського суду Луганської області від 25.11.2011 у справі №2-1275/2011, яке стало підставою реєстрації права власності за [PERSON] об`єкту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . У подальшому [PERSON] відчужив на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. за номером №2572. У договорі зазначено, що право власності на вищевказану квартиру за продавцем підтверджується рішенням Брянківського міського суду Луганської області від 25.11.2011 по справі №2-1275/2011. У матеріалах нотаріальної справи щодо посвідчення вказаного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] наявна довідка Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», де зазначено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , за вказаною адресою ніхто не зареєстрований. На підставі вказаного договору купівлі-продажу квартири №36 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. 28.12.2016 проведено державну реєстрацію права власності на спірне майно за [PERSON] , номер запису про право власності: 18364727. 28.12.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . У пункті 1.2. цього договору вказано, що дана квартира належить продавцю на праві приватної власності на підставі рішення Брянківського районного міського суду Луганської області від 25.11.2011 у справі №2-1275/2011. Зазначений договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2575. На підтвердження права власності на вказану квартиру [PERSON] надав приватному нотаріусу довідку Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», де підтверджується право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Державну реєстрацію права власності на спірне майно за [PERSON] проведено 28.12.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В., номер запису про право власності: 18365027. Разом з тим, згідно листа Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» від 18.03.2020 довідки від 27.12.2016 №12/327-15 та №12/328-15, видавником яких вказане Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», та за змістом яких [PERSON] є власником квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , це комунальне підприємство не видавало, за зазначеними вихідними номерами підприємство документи не реєструвало. За інформацією комунального концерну «Центр комунального сервісу» будинок [ADDRESS] відсутній, водночас обліковується будинок [ADDRESS] , проте квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] у цьому будинку так само не обліковуються. Однак, на розгляді комунального концерну перебували звернення [PERSON] про відкриття особових рахунків для проведення нарахувань по сплаті послуг з утримання будинків і споруд на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . Водночас, відповідно до акту обстеження від 07.06.2019, складеного представниками Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», в будинку по [ADDRESS] наявні квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , які використовуються як житлові; спірні квартири розташовано в приміщенні мезонін; вхід до приміщення мезоніну обладнано дверима, які закриваються на ключ. У самому мезоніні є загальний коридор, з якого розташовано два входи в приміщення вказаних квартир, обладнаних дверима, які замкнені на замок та доступ до них відсутній. Водночас суд вважає, що документи первинної реєстрації права власності на нежитлові приміщення, які зареєстровані як квартири, суперечать вимогам законодавства, а також інтересам держави і суспільства, порушують публічний порядок, з огляду на таке. Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 345 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації майна та майна, що є в комунальній власності. За приписами ч. 4 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. За ст. 11 цього Закону порядок приватизації майна передбачає прийняття рішення про приватизацію. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» місцеві ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об`єктів, які перебувають відповідно у комунальній власності і підлягають продажу на аукціоні. Тобто відчуження спірних приміщень повинно було відбуватись в рамках приватизаційної процедури в порядку, визначеному вказаними законодавчими актами, та у спосіб, передбачений Державною програмою приватизації. Разом з цим, відчуження спірного нерухомого майна здійснено поза приватизаційною процедурою без прийняття відповідного рішення Київської міської ради. За ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 16 цього Закону від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно зі ст. 60 цього Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, нежитлові приміщення тощо. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Враховуючи те, що спірні нежитлові приміщення є комунальною власністю, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження ними можуть здійснюватися від імені та в інтересах територіальної громади столиці виключно Київською міською радою. Таким чином, спірне нерухоме майно могло бути відчужено виключно у разі наявності волевиявлення відповідної територіальної громади, оформленого у вигляді рішення, яке відповідає вимогам законодавства. Разом з цим, Київрада рішень про відчуження спірних приміщень не приймала, а отже відчуження цих приміщень відбулось поза волею дійсного власника. Крім того, спірне майно не входило до переліку об`єктів комунальної власності, які підлягають приватизації, та щодо нього не здійснювалось жодної процедури відчуження шляхом приватизації, в той час як відчуження нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Києва могло бути здійснене виключно у порядку встановленому законом. Частиною 1 статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухоме майно є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 182 ЦК України). Частиною 4 ст. 334 ЦК України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до зі ст. 2, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно. Вибуття із власності територіальної громади міста Києва нежитлових приміщень, які зареєстровані як квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , вперше мало місце на користь [PERSON] на підставі рішення Брянківського міського суду Луганської області від 25.11.2011 у справі №2-1275/2011. Вказаним рішенням Брянківського міського суду Луганської області від 25.11.2011 у справі №2-1275/2011 задоволено позов [PERSON] та визнано за ним право власності на нерухоме майно, у тому числі квартиру [ADDRESS] загальною площею 22,7 кв.м., та квартиру [ADDRESS] . Згідно інформації Лисичанського міського суду Луганської області від 28.12.2019, вказане рішення в судовому порядку не оскаржувалось. Київська міська рада не була залучена до участі у розгляді справи №2-1275/2011, не була та не могла бути обізнаною про наявність такого спору, в тому числі і з Єдиного державного реєстру судових рішень, оскільки судове рішення по вказаній справі було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень значно пізніше - 10.02.2012. Разом із тим, в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні будь-які ухвали у справі № 2-1275/2011, зокрема і про відкриття провадження у справі. Окрім того, у рішенні від 25.11.2011 по справі №2-1275/2011, яке розміщене у Єдиному державному реєстрі судових рішень, є прихованою від користувачів з загальним доступом адреса майна, з приводу якого розглядається спір між сторонами. Тому Київська міська рада була позбавлена можливості довідатись про наявність спору щодо належного їй нерухомого майна з Єдиного державного реєстру судових рішень. Також, згідно ухвали Брянківського міського суду Луганської області від 17.11.2011 по справі №2-1275 під час судового засідання було з`ясовано, що спір не врегульовано у порядку, визначеному ч. 3 ст. 130 ЦПК України, у зв`язку з чим позивач надав уточнений позов, залучивши до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє позовних вимог - Подільську районну у м. Києві раду. Однак, Подільська районна в місті Києві державна адміністрація участі в судових засіданнях у цій справі, не приймала, що підтверджується листом Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.05.2020 №106-3647. Суд оцінює критично рішення Брянківського районного суду Луганської області від 25.11.2011 у справі №2-1275/2011р. як підставу для первинної реєстрації права власності на спірні об`єкти нерухомого майна з огляду на таке. У рішенні від 25.11.2011 судом не встановлено обставин та часу набуття [PERSON] права власності на спірне майно та наявності у нього права розпоряджатись таким майном, а також інших обставин, які є обов`язковими при вирішенні цієї категорії спорів. Судом не встановлено також, чи є позивач [PERSON] дійсним та єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] . Натомість прокурором надані докази, які підтверджують, що право власності на спірні приміщення ніколи не було зареєстровано за [PERSON] , оскільки першу реєстрацію права власності на нерухоме майно здійснено лише в 2016 році. У зв`язку з тим, що доказів набуття права власності на нерухоме майно за [PERSON] відсутні, воно не могло також входити до спадкової маси та перейти до [PERSON] . Водночас в мотивувальній частині рішення Брянківського міського суду Луганської області від 25.11.2011 зазначено, що 09.03.2004 між [PERSON] та відповідачами по справі було укладено договір безоплатного користування майном з 04.03.2004 по 04.11.2010 роки. [PERSON] [INFO] помер, а майно, яке передане відповідачам за договором безоплатного користування входить до спадкової маси, а так як позивач є єдиним спадкоємцем свого батька, то просив суд визнати за ним право власності на об`єкти нерухомості, зокрема й спірний об`єкт нерухомого майна. Однак, викладене в рішенні суду не відповідає дійсності, оскільки спірний об`єкт нерухомості, на який визнано право власності як на квартири, у вказаний період часу значилося як нежиле приміщення та, згідно із розпорядженням Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, перебувало в орендному користуванні спілки рекламістів України для розміщення творчої майстерні художника. Крім того, станом на 2011 рік, в місті Києві не існувало поштової адреси « [ADDRESS] », що підтверджується Розпорядженням голови районної державної адміністрації №1108 від 02.12.1999. Вивченням долучених документів з інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] (до 1999 року будинок мав [NUMBER]) у місті Києві встановлено, що станом на первинну інвентаризацію 1949 року в будинку наявне приміщення мезонін, загальна площа якого складала 45,8 кв.м., де поверхневий план є тотожним поверхневому плану та технічним характеристикам приміщень, де наразі розташовані приміщення які позначені як квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . Судом також встановлено, що відповідно до розпорядження Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 02.06.2006 №498 «Про продовження договорів оренди на нежитлові приміщення», згідно з розпорядженням Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 13.11.2002 №1366 «Про оренду нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень)», що належать до комунальної власності району, із художником [PERSON] було продовжено договір оренди на нежитлові приміщення (мезонін), загальною площею 45,8 кв.м, по [ADDRESS] , що належить до комунальної власності району. Розпорядженням Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 24.07.2007 №1174 «Про передачу в орендне користування нежитлового приміщення по [ADDRESS] нежиле приміщення мезоніну, загальною площею 45,8 кв.м., було надане в тимчасове орендне користування спілці рекламістів України для розміщення творчої майстерні [PERSON] . Поряд із цим слід зазначити й таке. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. За практикою Європейського суду з прав людини словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів…» (справа «Zand v Austria»). З огляду на це, не є «судом, встановленим законом» орган, котрий не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом. Частиною 1 статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Частиною 1 статті 114 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, чинній станом на 25.11.2011 - дату постановлення рішення у справі №2-1275/2011), встановлено виключну підсудність позовів, що виникають з приводу нерухомого майна - за місцезнаходженням майна або основної його частини. Отже, розглянувши спір щодо права власності на нерухоме майно, місцезнаходженням якого є місто Київ, Брянківський міський суд Луганської області вийшов за межі визначеної для нього підсудності спорів та прийняв рішення про права та обов`язки сторін у спорі, який підлягав вирішенню за виключною підсудністю Подільським районним судом міста Києва, а тому, відповідно до статті 6 Конвенції, зазначене рішення суду у справі №2-1275/2011 є таким, що прийняте «судом, не встановленим законом». Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 24.03.2020 у справі №280/1208/18-ц. Таким чином, [PERSON] всупереч встановлених вимог законодавства незаконно здійснив за собою реєстрацію права власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна, а фактично - на нерухоме майно, що належить територіальній громаді міста Києва та з її власності не вибувало. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (частина перша ст. 2). Однією із загальних засад державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяжень. Частиною восьмою статті 18 вказаного Закону передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншим нормативно-правовими актами (частина перша ст. 22 Закону). З огляду на це інститут державної реєстрації права власності за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою введення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно. Відповідно до абзацу другого частини третьої ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Зважаючи на те, що Київська міська рада не приймала рішення про відчуження спірного нерухомого майна, належним способом захисту порушених прав є скасування первинних державних реєстрацій права власності на спірні об`єкти нерухомого майна за [PERSON] , а також подальша державна реєстрація прав власності на ці об`єкти за [PERSON] . Водночас, на наявність права власності на спірне майно не впливає та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією договорів купівлі-продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. За положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленої у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16. Таким чином, відповідно до вимог ст. ст. 330, 387, 658 Цивільного кодексу України право власності на майно, яке було передано поза межами волі власника не набувається у тому числі, і добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване. Зважаючи на те, що Київською міською радою рішення про відчуження спірного майна не приймалось, волевиявлення законного власника на відчуження вказаного майна не було. Таким чином, спірне майно підлягає витребуванню від [PERSON] на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України на користь Київської міської ради, як розпорядника майна територіальної громади м. Києва, яка є його дійсним власником. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним у постанові від 15.03.2017 у справі №916/2130/15, а також у постанові від 25.01.2017 у справі №916/2131/15. При цьому рішення суду про витребування майна є ефективним способом поновлення порушеного права територіальної громади міста Києва, оскільки таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16. За таких обставин, суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог, оскільки скасування державної реєстрації права власності та витребування майна є законним та належним способом захисту порушеного права територіальної громади міста Києва та відповідає суспільному інтересу із дотриманням принципу пропорційності та практики ЄСПЛ. Суд також констатує, що прокурор обґрунтував підстави для представництва ним в суді інтересів в державі в особі Київської міської ради, що підтверджується доказами, долученими до позову, а також фактом того, що Київська міська рада не оскаржила такі підстави, натомість надала суду письмові пояснення з підтримкою позовної заяви прокуратури. Так, орган прокуратури проінформував Київську міську раду листом від 03.04.2020 №10.34-50-2321вих-20 про виявлені порушення та надав можливість уповноваженому органу Київради можливості відреагувати на них. Однак Київрада через свої відповідні органи місцевого самоврядування та виконавчі органи упродовж тривалого часу не виявили факт незаконної реєстрації права власності на спірне майно та відповідних заходів реагування не вжили. Натомість листом у відповідь від 13.04.2020 №056/08/95/8070 Київська міська рада в особі Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) повідомила орган прокуратури про те, що відповідними доказами за встановленими фактами не володіє, та попросила вжити відповідних заходів в їх інтересах саме орган прокуратури. Порушення інтересів держави у цьому випадку полягає в тому, що нерухоме майно, яке є предметом спору, незаконно вибуло з комунальної власності міста, що позбавляє Київську міську раду права ефективно та виключно в інтересах територіальної громади розпоряджатись ним, чим завдається шкода державі. Питання щодо застосування строків позовної давності судом не вирішується, оскільки, відповідно до частини третьої ст. 267 ЦК України, із відповідною заявою жодна сторона у справі не зверталась. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідачів у зв`язку із повним задоволенням позову, отже з відповідачів на користь Київської місцевої прокуратури (як платника судового збору за платіжним дорученням № 1056 від 03.08.2020 р.) підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 11 865,6 грн., тобто по 5 932,8 грн. з кожного. На підставі вищевикладеного, ст.ст.11, 15, 330, 346, 387, 658 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved