Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ФОП [PERSON] та просить суд розірвати договір № 1894, укладений між сторонами про надання інформаційних послуг з отримання візи та посередництва у працевлаштуванні, стягнувши з відповідача несплачену суму грошових коштів у розмірі 1\~510,00 грн., пеню за період з 24.01.2020 по 17.02.2021 в сумі 550,12 грн., 3% річних в сумі 112,00 грн., інфляційні витрати в сумі 167,40 грн. та моральну шкоду в сумі 10\~000,00 грн., посилаючись на неналежне виконання умов договору відповідачем. В обґрунтування вимог зазначено, що 24 січня 2020 року він уклав договір № 1894 про надання інформаційних послуг з отримання візи та посередництва у працевлаштуванні з ФОП [PERSON] , відповідно до якого останній отримує винагороду в сумі 5\~000,00 грн., що складається з авансу в сумі 3\~500,00 грн. та другої частини винагороди в сумі 1\~500,00 грн., яка отримується в день отримання всіх необхідних документів по виконанню вищезазначеного договору. 27.01.2020 він виконав свої зобов`язання, перевівши аванс відповідачу в сумі 3\~500,00 грн., сподіваючись на доброчесність відповідача щодо виконання договору, оскільки оформлення візи та необхідних документів на виїзд за кордон та працевлаштування в Чехії було дуже важливим питанням для його родини. Однак відповідач протягом 2020 року не виконав умови договору та не повідомив про неможливість його виконання, у зв`язку з чим ним було складено та направлено на адресу відповідача заяву-вимогу про повернення коштів у розмірі 3\~500,00 грн., 29.12.2020 на його карту було повернуто відповідачем частину коштів, а саме 1\~990,00 грн. Інших перерахувань до теперішнього часу не надходило. При цьому невиконання умов договору відповідачем завдало йому моральних страждань, а саме постійної тривоги та погіршення самопочуття, оскільки були порушені його плани та сподівання щодо працевлаштування за кордоном. В зв`язку з чим просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 11 березня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2021, справу розподілено на суддю Середню Н.Г. у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Гіди О.С. Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року прийнято справу до свого провадження. В судове засідання учасники справи не з`явилися. До суду надійшла заява представника позивача адвоката Пашко Ю.Е. про розгляд справи за її та позивача відсутності. Представник відповідача адвокат Міценко Л.П. звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її та відповідача відсутності, просить в задоволенні вимог відмовити, враховуючи надані до суду письмові пояснення по справі, в обґрунтування яких зазначено, що дійсно 24.01.2020 між сторонами було укладено договір № 1894 про надання інформаційних послуг з отримання візи до Чехії та посередництва у працевлаштуванні за кордоном, а також додаткових платних послуг. ФОП [PERSON] за обєктивними причинами, що не залежали від нього, не було виконано частину умов п. 1.2 та 1.3 (12 з 21 пункту). Надавши [PERSON] список пакету необхідних документів для відкриття візи, відповідач [PERSON] листувався та здійснював перемовини з потенційним роботодавцем та виконав інші вказані у договорі послуги, у тому числі надавши інформацію про вартість консульського, візового збору; розмір грошових коштів, які необхідно мати при вїзді в Чехію, про вимоги до фотографій та до візової анкети, інформацію про потенційного роботодавця та телефони куратора (п. 2.1.7 договору). Тому [PERSON] було повернуто 1 990,00 грн., а суму 1 510,00 грн. [PERSON] залишено за виконані послуги. Однак невиконання частини умов договору виникло не за виною відповідача, оскільки [PERSON] не надав усі необхідні для оформлення візи документи - наприклад ті, які необхідні для укладання договору страхування та інші. Також він протягнув час, внаслідок чого було втрачено можливість своєчасного звернення до консульства або візового центру із візовою заявкою до середини березня. Потім у звязку із запровадженням карантинних заходів, із 17.03.2020 було закрито усі пункти пропуску через державний кордон України та припинено прийом громадян консульствами та візовими центрами Чехії, тому й зовсім припинив подання усіх необхідних документів. Тому він не отримав від потенційного роботодавця контракт, договір оренди житла, запрошення на працю, не подав документи для отримання візи. У жовтні 2020 року консульства та візові центри Чехії були відкриті для прийому громадян України й надання робочих віз, але тільки для тих, хто мав особливі спеціальності, наприклад медиків. При цьому [PERSON] зовсім припинив спілкування із [PERSON] , не звертався з вимогами та проханням надати інформацію, оскільки йому було добре відомо, що від [PERSON] не залежить подальше виконання договору до того часу, поки він не надасть усі необхідні документи та поки не відновлять роботу консульства та візові центри Чехії, про що він мав загальну інформацію та з розмов із [PERSON] , які відбулись у березні-квітні 2020 року. А тому на підставі п. 5.1.2 договору, відповідач не несе відповідальності за невиконання умов договору. Позивач [PERSON] особисто припинив дію договору, строк якого ще не закінчився, тим, що подав [PERSON] заяву про повернення грошових коштів, відмовився від послуг. Тому вважає, що відповідач не виконав частину догоовру у звязку з незалежними від нього загальновідомими причинами та у звязку з тим, що позивач не надав необхідні документи. [PERSON] очікував від [PERSON] залишок документів, очікував відновлення роботи консульств та візових центрів Чехії, він мав намір виконати договір у повному обсязі, але позивач за своєю ініціативою припинив дію договору. А тому [PERSON] на законних підставах не повернув [PERSON] грошові кошти у сумі 1 510,00 грн. Стосовно моральної шкоди, то позивач приховує свій дійсний матеріальний стан та стан своєї сімї. З копії паспорта його вбачається, що він у 2019 році працював за кордоном, повернувся незадовго до укладення нового договору від 24.01.2020, а отже отримав значний дохід, як і його дружина. Послуги щодо працевлаштування за кордоном та отримання візи у 2019 році позивачу також надавав [PERSON] і тоді [PERSON] був задоволений. [PERSON] зловживає правами позивача, приховую усі обставини справи, приховує свої доходи, не сплачує податки за отримані за кордоном доходи, навіть правову допомогу отримав беозплатно шахрайським шляхом. Тому просить в задоволенні вимог відмовити повністю. Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, 24 січня 2020 року між [PERSON] , як кандидатом, та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , як « [PERSON] », було укладено № 1894 на надання інформаційних послуг з отримання візи та посередництва у працевлаштуванні (а.с. 7-8 копія договору). Згідно пункту 1.1. договору, Центр зобов`язався надати Кандидату інформаційні послуги з отримання візи до Чехії та посередництва у працевлаштуванні за кордоном, згідно з трудовим законодавством відповідної країни, а також додаткові платні послуги, пов`язані з потребами [PERSON] у виїзді за кордон, а Кандидат зобов`язався оплатити послуги на умовах і в строк, визначених даним договором. Перелік інформаційних послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном визначені та погоджені сторонами у пункті 1.2. договору. Умовами договору Центр зобов`язався приступити до виконання зобов`язань після підписання даного договору та в день виконання Кандидатом вимог розділу 4 цього договору та надання повного переліку необхідних документів [PERSON] ; забезпечувати якість наданих послуг особисто або за допомогою третіх осі відповідно до вимог, які погоджені з Кандидатом; при неможливості в передбачений договором п. 6.2. строк надати послуги, негайно повідомити про це [PERSON] ; не пропонувати інформаційних послуг у посередництва працевлаштування на роботу за кордоном за видами діяльності, які заборонені або зайняття яких тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавство та міжнародними нормами; ознайомити Кандидата з маршрутом прямування; надавати Кандидату необхідну інформацію про роботодавця для організації подальшої зустрічі між ними, після чого Центр не несе відповідальності по відносинах роботодавця та Кандидата; всіляко допомогти зібрати пакет документів на повторну подачу документів [PERSON] у випадку неотримання робочої візи продовжити термін дії договору або виплатити неустойку Кандидату в розмірі, який зазначений в договорі п. 4.3.2 не пізніше 3 робочих днів з моменту отримання Кандидатом паспорту з відмовою. Згідно розділу 4 договору, Кандидат виплачує Центру винагороду у розмірі 5\~000,00 грн. за інформаційні послуги, зазначені у п. 1.2.1 і п. 1.2.18 даного Договору. [PERSON] складається з двох частин і може, сплата яких відбуватися у два етапи: аванс у розмірі 3\~500,00 грн. здійснюється протягом 2 днів з моменту підписання даного договору; друга частина у розмірі 1\~500,00 грн. здійснюється у день отримання Кандидатом усіх оформлених документів для працевлаштування за кордоном, але до моменту подачі їх Консульства або візового Центру. За бажанням Кандидата оплата обох частин може бути проведена відразу після підписання договору. До суми винагороди Центра, зазначеної в п. 4.1. не входять: сервісний збір, візовий збір та вартість проїзду, а також будь-які інші послуги, прямо не передбачені умовами даного договору. Зазначені витрати Кандидат несе за власні кошти. Сума, яка зазначена в договорі п. 4.1., не повертається і залишається Центру в якості компенсації за понесені збитки, якщо мали такі місце бути. Пунктом 6.2. договору сторони погодили термін виконання послуг 99 днів з моменту внесення оплати, згідно з розділом 4 даного договору і надання усіх необхідних даних Кандидатом Центру. В процесі виконання послуги сторонами можуть бути оговорені інші терміни. Договір вважається виконаний, коли Кандидат отримав візу (або лист про відмову) через посольство (консульство) країни призначення. Згідно частини першої статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором\~передбачено надання\~послуг за\~плату,\~замовник зобов`язаний\~оплатити надану\~йому послугу\~в розмірі,\~у строки\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 1, 2 статті 903 ЦК України). Положеннями статті\~906\~ЦК України,\~збитки,\~завдані замовнику\~невиконанням або\~неналежним виконанням\~договору про\~надання послуг\~за плату,\~підлягають відшкодуванню\~виконавцем,\~у разі\~наявності його\~вини,\~у повному\~обсязі,\~якщо інше\~не встановлено\~договором.\~Виконавець,\~який порушив\~договір про\~надання послуг\~за плату\~при здійсненні\~ним підприємницької\~діяльності,\~відповідає за\~це порушення,\~якщо не\~доведе,\~що належне\~виконання виявилося\~неможливим внаслідок\~непереборної сили,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням договору про безоплатне надання послуг, підлягають відшкодуванню виконавцем у розмірі, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо інший розмір відповідальності виконавця не встановлений договором. Відповідно до\~частини першої\~статті 907\~ЦК України,\~договір про\~надання послуг\~може бути\~розірваний,\~у тому\~числі шляхом\~односторонньої відмови\~від договору,\~в порядку\~та на\~підставах,\~встановлених цим\~Кодексом,\~іншим законом\~або за\~домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору (стаття 653 ЦК України). Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.\~У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629\~ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в\~главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановивши, що ФОП [PERSON] не виконав зобов`язання за укладеним сторонами договором, що ним не спростовано, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для розірвання договору та стягнення на користь позивача решти сплачених на виконання договору грошових коштів з врахуванням вже повернутої суми відповідачем. При цьому відповідачем в обгрунтування письмових пояснень не надано жодних доказів на підтвердження невиконання позивачем умов договору в частині ненадання повного пакету необхідних документів та звернення до [PERSON] з цього приводу, що було завадою для виконання умов договору. Аналогічне стосується і невиконання ФОП [PERSON] умов договору через відмови відповідних органів - посольств, консульств, прикордонних, митних служб. Стосовно вимоги про стягнення пені за неналежне виконання умов договору, 3% річних та інфляційних витрат, суд звертає увагу на таке. Частиною першою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Отже, пеня, передбачена частиною п`ятою\~статті 10 зазначеного Закону, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. У загальноприйнятому розумінні поняття «вартість послуги» -- це грошові кошти у визначеному сторонами відповідного договору розмірі, які споживач сплачує виконавцю за надану останнім послугу. Таким чином, вказаним законом передбачена можливість стягнення лише пені, а не 3% річних та інфляційних витрат, як заявлено позивачем у позові. Крім того, Верховний Суд в постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 310/6659/17 (провадження № 61-44817 св 18) не погодився із висновком апеляційного суду про наявність підстав для стягнення з відповідача 3 % річних й інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням вимоги позивача про виконання умов договору згідно зі статтею 625 ЦК України, оскільки вказаною статтею передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов`язання. Натомість, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав - повернення сплаченої передоплати за невиконання умов договору. За своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні статті 625 ЦК України. За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною третьою статті 693 ЦК України, згідно з якою на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Умовами договору про надання послуг розмір і порядок нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами не передбачено» Враховуючи викладене, підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення пені за неналежне виконання умов договору за період з 24.04.2020 (з врахуванням пункту 6.2. договору в частині термінів виконання послуг) по 17.02.2021 (згідно тексту заявлених вимог). В задоволенні іншої частини вимог слід відмовити. Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним зазначити такі мотиви. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Таким чином, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Отже, відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Верховний Суд в постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 610/2510/18 (провадження № 61-7414св19) зазначив, що «з 16 вересня 2011 року право споживача на відшкодування моральної шкоди не пов`язується виключно із заподіянням її небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією, а тому висновок суду апеляційної інстанції про те, що Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено відшкодування моральної шкоди у зв`язку з порушенням умов договору про надання туристичних послуг є помилковим». Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду у складі колегії Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 360/723/16-ц (провадження № 61-22702сво18). Оскільки невиконанням умов договору відповідачем порушенні права споживача, що призвели до необхідності застосування додаткових зусиль для організації свого побуту, позивачу була завдана моральна шкода у вигляді душевних страждань у зв`язку з бездіяльністю відповідача, що дає йому право на відшкодування такої шкоди. Розмір відшкодування з урахуванням всіх обставин справи та ціни позову, суд вважає необхідним визначити в сумі 500,00 грн. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач положеннями статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави за дві вимоги: майнового та немайнового характеру.

Outcome: approved