Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 19 червня 2021 року сторони зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Сумісне життя сторін не склалося з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя. На даний час шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть та відновлювати не збираються. На підставі викладеного просить, розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19 червня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис № 170. Після розірвання шлюбу відновити позивачці дошлюбне прізвище « [PERSON] »; судові витрати покласти на відповідача. 01.12.2022 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 23.01.2023 року відповідачем надано до суду заяву, про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 червня 2021 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис № 170. Від даного шлюбу є малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю, на даний час не має. На даний час сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримуються, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до п. 10\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України N\~11\~від 21.12.2007\~року "Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в\~статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок"\~в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що на даний час сторони спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд вважає, що шлюб слід розірвати. В зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявила про відновлення їй після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище, що відповідає положенням закону та підлягає задоволенню. Позивачкою при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивачки.

Outcome: approved