Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

17.06.2021 позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Бойченко В.П., звернувся до суду з із вищевказаним позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати п.7 рішення шостої позачергової сесії восьмого скликання Решетилівської міської ради Полтавської області від 16.04.2021 № 394-6-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянко для ведення особистого селянського господарства», яким [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства та передано земельну ділянку у приватну власність (кадастровий номер 5324281900:00:001:0077) за адресою: [ADDRESS]; зобов`язати державного реєстратора скасувати право власності на державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077 власника [PERSON] ; зобов`язати Решетилівську міську раду Полтавської області затвердити [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства та передати у приватну власність, кадастровий номер 5324281900:00:001:0077, за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач, як учасник бойових дій, 11.09.2020 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Лобачівської сільської ради, Решетилівського району, Полтавської області, за межами населеного пункту. Наказам ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 29.09.2020 року № 1576-УБД надано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності. ТОВ «Експертний центр «ЗЕМРЕСУРС» виготовлено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам за межами населених пунктів на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області. Проект землеустрою погоджено 28.12.2020 і присвоєно земельній ділянці кадастровий номер 5324281900:00:001:0077. Даний проект у березні 2021 року було подано розробником на затвердження до Решетилівської міської ради, яка пунктом 7 рішення шостої позачергової сесії восьмого скликання від 16.04.2021 року № 394-6-VІІ, «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» затвердила [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства та передала у приватну власність (кадастровий номер 5324281900:00:001:0077) за адресою: [ADDRESS], тим самим відмовлено [PERSON] у наданні земельної ділянки у приватну власність. Стверджує, що Решетилівська міська рада до вступу в законну силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» №1423 від 28.04.2021, який набрав чинності 27.05.2021, не мала права затверджувати своїм рішенням від 16.04.2021 проект землеустрою на земельну ділянку, яка у подальшому була зареєстрована державним реєстратором виконавчого комітету Решетилівської міської ради 20.05.2021 на праві приватної власності за [PERSON] з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077. Таким чином позивач вважає, що станом на 16.04.2021 Решетилівська міська рада Полтавської області не мала права розпоряджатися спірною земельною ділянкою, яка до 27.05.2021 не відносилася до земель комунальної власності. Разом із позовною заявою подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] та державному реєстраторі вчиняти певні дії. Ухвалою суду від 18.06.2021 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України позивачу відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, в зв`язку із чим відмовлено і у заяві про забезпеченні позову. Постановою Полтавського апеляційного суду від 06.10.2021 задоволено апеляційні скарги представника [PERSON] - адвоката Бойченка П.В., ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 18.06.2021 про відмову у відкритті провадження та повернення заяви про забезпечення позову заявнику скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Матеріали справи надійшли до суду 17.11.2021 та відповідно до протоколів передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.112021, справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 19.11.2021 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, заборонено здійснення [PERSON] та державному реєстратору речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар В.В. будь-які реєстраційні дії, реєстрацію, перереєстрацію права власності, користування та інших речових прав на земельні ділянку з кадастровий номер № 5324281900:00:001:0077, індексовий номер рішення 58599934, дата державної реєстрації 20.05.2021 року, до закінчення розгляду справи. 19.11.2021 головуючим суддею Романенко О.О. відкрито провадження у вищевказаній справі у порядку загального позовного провадження. 09.12.2021 представником позивача - адвокатом Бойченко В.П. подана до суду заява про збільшення позовних вимог, у якій просить суд скасувати пункт 2 рішення сорок п`ятої сесії сьомого скликання Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 07.04.2020 року «Про затвердження Генерального плану села Лобачі Решетилівського району Полтавської області затверджено містобудівну документацію «Генеральний план села Лобачі Решетилівського району Полтавської області» розроблений ФОП [PERSON] 13.12.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що рішенням Лобачівської сільської ради від 07.04.2020 «Про затвердження Генерального плану села Лобачі Решетилівського району Полтавської області» затверджено містобудівну документацію «Генеральний план села Лобачі Решетилівського району Полтавської області» розроблений ФОП [PERSON] ( [ADDRESS] ). Відповідно до затвердженого містобудівної документації «Генеральний план села Лобачі Решетилівського району Полтавської області» спірна земельна ділянка площею 2,0000 га кадастровий номер 5324281900:00:001:0077 входить в межі населеного пункту (с.Лобачі). До Решетилівської міської ради звернулася [PERSON] із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачу у приватну власність площею 2,0000 га кадастровий номер 5324281900:00:001:0077. Враховуючи, що розроблена документація із землеустрою відповідала вимогам земельного законодавства, пунктом 7 рішення Решетилівської міської ради Полтавської області від 16 квітня 2021 року №394-6-VIII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства та передано її у приватну власність (кадастровий номер 5324281900:00:001:0077) за адресою: [ADDRESS]. Тому вважають, що оспорюване рішення Решетилівської міської ради прийнято в межах норм чинного законодавства. Додатково зазначили, що згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 травня 2020 року №571-р «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Полтавської області» Лобачівська громада входить до складу Решетилівської територіальної громади. Ухвалою суду від 31.08.2022 відмовлено у прийняття заяви представника позивача про збільшення позовних вимог від 09.12.2021, оскільки такі вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. Ухвалою суду від 31.08.2022 закрито підготовче провадження у вищевказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка [PERSON] . У судове засідання, призначене на 16.01.2023, з`явилися позивач, його представник - адвокат Бойченко В.П., представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] - адвокат Беркута В.Л. та свідок [PERSON] . Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просила їх задовольнити. Зазначив, що [PERSON] подано на затвердження технічну документацію, розроблену саме [PERSON] , що є порушенням процедури розгляду питання затвердження проекту землеустрою. Решетилівська територіальна громада не мала права розпоряджатися землями державної власності, адже актом прийому-передання сформована земельна ділянка з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077 офіційно у комунальну власність не передавалася. Представник позивача - адвокат Бойченко В.П. суду додатково пояснив, що територіальна громада не мала повноважень розпоряджатися землями державної власності, що були у віданні Держгеокадастру. Решетилівська міська рада Полтавської області повинна була затвердити технічну документацію [PERSON] , а не [PERSON] , оскільки у позивача уже була виготовлена дана технічна документація, погоджені межі земельної ділянки та присвоєно їй відповідний кадастровий номер. Відповідачем Решетилівською міською радою Полтавської області подано до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, у задоволенні позовних вимог просять відмовити у повному обсязі, враховуючи заперечення, наведені у відзиві, та надані письмові докази (а.с.95 т.2). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] 22.09.2022 подала до суду клопотання у якому виклала прохання проводити розгляд справи за її відсутності, у задоволенні позовних вимог просить відмовити (а.с.66 т.2). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] - адвокат Беркута В.Л. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державний реєстратор виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар Вікторія Вікторівна у судове засідання не з`явилася, жодних заяв та клопотань з процесуальних питань до суду не подав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є сертифікованим інженером-землевпорядником. До ТОВ «Експертний Центр «Земсервіс» звернувся [PERSON] із заявою щодо виготовлення проекту відведення земельної ділянки, яка у подальшому мала передатися у приватну власність. До заяви він додала наказ ГУ Держгеокадастру про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Ним було розроблено проект відведення земельної ділянки, внесено дані до Державного земельного кадастру та присвоєно даній земельній ділянці кадастровий номер. Даний проект відведення подано орієнтовно у березні 2021 року особисто [PERSON] до Решетилівської міської ради для затвердження. Однак йому в усній формі було відмовлено у прийнятті вказаних документів, оскільки, як зазначили, Решетилівська міська рада не має повноважень на вирішення даного питання до набрання чинності Закону України щодо врегулювання передачі земель державної, комунально власності та розпорядження землями. Через деякий час, подавши вищевказані документи вдруге, [PERSON] було відмовлено у їх затвердженні та повернуто заявнику. Належними та допустимими доказами підтвердити обставини щодо подання до Решетилівської міської ради Полтавської області технічної документації у березні 2021 року не може. Додатково зазначив, що технічна документація була виготовлена у 2020 році, однак конкретної дати назвати не може. Із запитом до Решетилівської міської ради щодо підтвердження або спростування інформації про те, чи входить населений пункт - с.Лобачі до території Решетилівської ОТГ не звертався, моніторив лише веб-сайт Решетилівської міської ради, на якому на той момент не було розміщено генерального плану населеного пункту. Повно та всебічно дослідивши письмові докази, врахувавши усні доводи позивача та його представника, заслухавши пояснення свідка, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №1576-УБД від 29.09.2020 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с.33, 103 т.1). ТОВ «ЕКСПЕРТНИЙ ЦЕНТР «ЗЕМСЕРВІС» виготовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці [PERSON] для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ 01.03) із землі запасу (земельної ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області. Рік виготовлення проекту - 2020 (а.с.34, 104 т.1). Рішенням шостої позачергової сесії восьмого скликання Решетилівської міської ради Полтавської області від 16.04.2021, зокрема, затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства та передати її в приватну власність (кадастровим номером 5324281900:00:001:0077) (а.с.13-15 т.1). У витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0007014902021 зазначено, що 18.01.2021 за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077 (а.с.16, 203 т.1). Рішенням Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 07.04.2020 затверджено містобудівну документацію «Генеральний план села Лобачі Решетилівського району Полтавської області», розроблений ФОП [PERSON] . Визначено таким, що втратив чинність Проект з планування і забудови с.Лобачі Решетилівського району Полтавської області, розроблений філіалом Українського державного проектного інституту «Украгробудпроект» 1968р. Зазначено, що рішення набирає чинності з моменту його прийняття (а.с.200 т.1). Відповідно до графічного зображення Генерального плану села Лобачі Решетилівського району Полтавської області, спірна земельна ділянка входила до територіальних меж населеного пункту с.Лобачі (а.с.201 т.1). Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частинами першою, другою статті 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Частиною першою статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). За пунктом «а» частини третьої статті 22 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до п. «а», ч.2 ст.83 ЗК України у комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. За змістом пункту «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2 га. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118, 186-1 ЗК України. Згідно з частинами шостою, сьомою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Отже, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним, при цьому відповідний орган у випадку прийняття рішення про відмову у надані такого дозволу зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови. Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відповідно до частин четвертої, п`ятої та шостої статті 186-1 ЗК України розробник проєкту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проєкту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Згідно з частинами першою, третьою-п`ятою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про землеустрій» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України. Отже, дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в майбутньому. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків по відношенню одна до одної. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені у вичерпний спосіб. Зокрема, недобросовісну поведінку може становити необґрунтоване припинення переговорів, пропозиція нерозумних умов, які завідомо є неприйнятними для контрагента, вступ у переговори без серйозних намірів (зокрема з метою зірвати укладення договору з третьою особою, наприклад з конкурентом недобросовісної сторони переговорів), нерозкриття необхідної контрагенту інформації тощо. При цьому обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони. Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи. З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проєкт та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду. Виходячи з викладеного, неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо, виходячи з конкретних обставин справи. Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц. За змістом статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою є стадією процедури отримання права власності (права користування) на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка раніше сформована на підставі проєкту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України) першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проєкту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди. Таким чином, факт того, що [PERSON] рішенням Решетилівської міської ради раніше затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077 для ведення особистого селянського господарства та передано у приватну власність раніше ніж позивачу не свідчить про незаконність та протиправність прийнятого рішення. Щодо доводів сторони позивача про те, що [PERSON] на затвердження проекту землеустрою подано технічну документацію, виготовлену на замовлення [PERSON] , що є порушенням процедури розгляду питання затвердження проекту землеустрою, суд зазначає наступне. Із рішення Решетилівської міської ради Полтавської області №394-6-VIII від 16.04.2021 неможливо встановити, яку саме технічну документацію затверджено та на замовлення кого вона виконана. Окрім того, позивачем не заявлялося про ці обставини, як підстави позову, а доповнювати підстави позову усно під час судових дебатів чинними процесуальними нормами не передбачено. Єдиною підставою позову визначено відсутність повноважень міської ради на розпорядження землями до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» №1423 від 28.04.2021. Щодо твердження сторони позивача про те, що Решетилівська міська рада Полтавської області не мала повноважень на прийняття відповідного рішення, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до статей 28, 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема: підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації; встановлення на відповідній території режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність. Статтею 12 Закону України «Про основи містобудування» визначено, що до компетенції сільських, селищних, і міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій. До компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території: визначення територій для містобудівних потреб. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на момент затвердження Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області) генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану. Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується замовником за погодженням з розробником. У складі генерального пану населеного пункту може розроблятися план зонування території нього населеного пункту. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується. Зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на п`ять років. Такі зміни вносяться органом місцевого самоврядування, який затверджував генеральний план населеного пункту. Механізм розроблення або внесення змін до містобудівної документації з планування території на державному рівні в частині схем планування окремих частин території України та містобудівної документації з планування території на регіональному і місцевому рівнях визначається Порядком розроблення містобудівної документації, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16 листопада 2011 року №290 (далі - Порядок №290, який діяв 07.04.2020 на момент затвердження Генерального плану села Лобачі Решетилівського району Полтавської області). Пунктом 4.1 Порядку №290 визначено, що рішення про розроблення генерального плану, плану зонування території, детального плану території яка розташована в межах населеного пункту, а також внесення змін до цієї містобудівної документації приймає відповідна сільська, селищна міська рада. Згідно пункту 4.3 Порядку №290 замовником розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні або внесення змін до неї є, зокрема, при розробленні генерального плану населеного пункту плану зонування території, а також детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, - виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Пунктом 4.11 Порядку №290 передбачено, що Генеральні плани населених пунктів, плани зонування території та зміни до них затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами. Аналіз правових норм дає підстави зробити висновок про те, що рішення про розроблення містобудівної документації на місцевому рівні та внесення до неї змін приймає відповідна сільська, селищна або міська рад, а замовником розроблення проекту такої документації є виконавчий комітет, відповідної ради. При цьому, замовник має надати розробнику вихідні дані в яких, крім іншого, відображаються існуючі використання території наявна житлова чи громадська забудова, земельні ділянки, надані у користування фізичним та юридичним особам. Проект Генерального плану (внесення до нього змін) розробляється зокрема з урахуванням плану існуючого використання території, що залишаються незмінними на етапі реалізації генерального плану, а також інвестиційних намірів юридичних і фізичних осіб щодо забудови та іншого використання території з урахуванням земельних ділянок, наданих для забудови та іншого використання. Постановою Кабінету Міністрів України №926 від 01.09.2021 затверджено новий Порядок розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації, який набрав чинності 08.09.2021. Відповідно до п. 47 якого, розроблення містобудівної документації вважається завершеним і містобудівна документація на місцевому рівні вважається чинною не раніше моменту внесення відповідних даних до містобудівного кадастру та Державного земельного кадастру. Разом з цим, на момент прийняття органом місцевого самоврядування рішення щодо затвердження містобудівної документантації із визначенням меж території населеного пункту (07.04.2020), зазначений Порядок, затв. постановою КМУ № 926 від 01.09.2021, не діяв, відтак Лобачівська сільська рада Решетилівського району Полтавської області керувалася чинними на той момент нормативно-правовими актами. Судом встановлено, що відповідно до рішення Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 07.04.2020, затверджено містобудівну документацію «Генеральний план села Лобачі Решетилівського району Полтавської області», розроблений ФОП [PERSON] . Визначено таким, що втратив чинність Проект з планування і забудови с.Лобачі Решетилівського району Полтавської області, розроблений філіалом Українського державного проектного інституту «Украгробудпроект» 1968 р. Дане рішення набрало законної сили з моменту його прийняття (а.с.200 т.1). Стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, що зазначене рішення, яким затверджено Генеральний план села Лобачі Решетилівського району Полтавської області, як на момент звернення до суду, так і під час розгляду справи в суді, втратило чинність або є скасованим у встановленому законом порядку. Відповідно до графічного зображення Генерального плану села Лобачі Решетилівського району Полтавської області, спірна земельна ділянка входила до територіальних меж населеного пункту с.Лобачі (а.с.201 т.1). Згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України №571-р від 13.05.2020 «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Полтавської області» Лобачівська громада ввійшла до складу Решетилівської територіальної громади. Таким чином, Решетилівська міська рада Полтавської області, постановляючи 16.04.2021 рішення про затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077, для ведення особистого селянського господарства та передачу даної земельної ділянки йому у приватну власність мала повноваження на розпорядження спірною земельною ділянкою, яка станом на 16.04.2021 вже входила до земель комунальної власності, а відтак діяла в межах своїх повноважень та у спосіб встановлений законом. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є недоведеними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, які є достовірними і достатніми для задоволення позовних вимог, тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.13. ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Позивачем до позовної заяви додано копію довідки №313/ОКПОС/2594е від 13.11.2018 про те, що він бере участь в операції об`єднаних сил, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в зоні ведення операції об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей (а.с.9 т.1). Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати пов`язані з розглядом справи слід віднести за рахунок держави. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ч. 9 ст. 158 ЦПК України). Оскільки суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, тому заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 19.11.2021 по справі 546/556/21, провадження 2-з/546/53/21, у вигляді заборони здійснення [PERSON] та державному реєстратору речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар Вікторії Вікторівні будь-які реєстраційні дії, реєстрацію, перереєстрацію права власності, користування та інших речових прав на земельні ділянку з кадастровий номер № 5324281900:00:001:0077, індексовий номер рішення 58599934, дата державної реєстрації 18.01.2021 року, підлягають скасуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed