Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-02 00:00:00

14.07.2020 року позивач [PERSON] пред`явила позов до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, пені та моральної шкоди. Позовну заяву [PERSON] мотивує тим, що 26.05.2016 між нею та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір № SАМDNWFC00026411548 про відкриття та обслуговування карткового рахунку № [NUMBER] . Договір укладався у відділенні банку, шляхом підписання відповідної заяви. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини БАНКІВСЬКОГО рахунка, на які розповсюджується дія Закону України "Про захист прав споживачів". 21.12.2019 відповідач без попередження заблокував банківську картку позивачки і припинив видачу коштів. Від працівників банку у відділені банку та за номером банку «3700», позивачки конкретної інформації щодо причин блокування її карти не було надано. Зі слів працівників банку [PERSON] стало відомо, що картку заблоковано на підставі проведення начебто незаконних операцій. Проте, яких саме банком не було пояснено. Позивач неодноразово зверталась з заявами та через онлайн чат «Приват24» про надання конкретної інформації щодо блокування її коштів, але відповідач посилався на проведення невідомих для позивача незаконних операцій. Позивач вказує, що остання операція, яка була проведена на картковому рахунку, відбулась 17.12.2019. На її картковий рахунок поступив платіж від [PERSON] в розміні 6500 (шість тисяч п`ятсот) гривень, які позивач отримала внаслідок продажу [PERSON] власного товару. На картковому рахунку також знаходились і особисті кошти позивача. 20 грудня 2019 року вона зняла частину коштів і загальна сума заблокованих коштів склала 4593,02 грн. При цьому, позивач зазначає, що до сьогоднішнього дня жодних претензій від будь-яких постраждалих осіб до неї не надходило. Таким чином, позивачка вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» порушив її права, як споживача банківських послуг, а його дії з блокування її банківської платіжної картки є незаконними, оскільки відсутні передбачені законом підстави для обмеження її права на розпорядження грошовими коштами у розмірі 4593,02 грн, які знаходяться на її рахунку. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з\~ ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь: грошові кошти в сумі 4593,02 грн; інфляційні витрати за період з січня 2020 року по червень 2020 року в розмірі 92 грн 45 коп.; три відсотка річних за період з 21.12.2019 року по 14.07.2020 року в розмірі 77 грн. 38 коп; пеню в розмірі 504 грн 85 коп; моральну шкоду в розмірі 7000 грн. 04.11.2020 до суду надійшов відзив\~ ПАТ КБ «ПриватБанк» на позовну заяву [PERSON] , в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в їх задоволені. Відзив мотивовано тим, що банком було призупинено здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки (електронного платіжного засобу), держателем якої є позивачка, на підставі звернення до банку з заявою іншого клієнта банка про шахрайство. За даним фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під номером 120020040640000864. Тому банк при блокуванні картки позивачки діяв правомірно. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір, на підставі якого [PERSON] був відкритий картковий рахунок № [NUMBER] . Факт укладення договору та відкриття за ним карткового рахунку\~ № [NUMBER] визнано\~ обома сторонами у їх заявах по суті справи. 21.12.2019 картковий рахунок\~ № [NUMBER] [PERSON] , на якому знаходяться грошові кошти в сумі 4593 грн 02 коп. був заблокований ПАТ КБ «ПриватБанк». Після чого позивачка неодноразово зверталася до банку, як в усній формі, так і письмово, з метою з`ясування причин блокування рахунків та просила відповідача розблокувати рахунок і повернути кошти, що підтверджується копіями заяв та відповідей на них (а.с. 4, 5, 6, 7, 9). Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Положеннями ч. 1 ст. 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Отже, правовою гарантією на невтручання у право власності на кошти є рішення суду, що відповідає ст. 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. На належні боржникові в разі передання від інших осіб кошти, що знаходяться на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається державним виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому законом. Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 № 333/4924/15-ц|6-2047цс16. Частинами 4 та 6\~ ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (далі Закон) визначено, що банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов`язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. У разі ненадання клієнтом (особою, представником клієнта) документів, необхідних для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, рахунок не відкривається, зазначені в частині другій цієї статті договори (фінансові операції) не укладаються (не здійснюються). Банк має право відмовитися від підтримання договірних відносин чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. Згідно з п. 12 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов`язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором. Тобто Закон не передбачає такої умови здійснення зупинення та відмови від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта, як наявність доведеного факту здійснення незаконної діяльності. Зі змісту норм Закону випливає, що такі дії здійснюються саме з метою встановлення факту незаконної діяльності, але не на підставі таких фактів. Для здійснення таких дій необхідною є лише наявність обґрунтованих побоювань щодо неправомірності дій на використання Банку для проведення незаконних операцій. Заперечуючи проти позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що банк здійснив блокування картки позивачки відповідно до положень ст. 1074 ЦК України та умов укладеного між сторонами договору, при цьому керувався саме Законом України «Про банки і банківську діяльність». Здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки позивачки призупинено на підставі звернення до банку іншого клієнта, який повідомив про перерахування особистих коштів на картковий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] . Унаслідок вказаних обставин банк дійшов висновку про те, що по картці позивачки було проведено операцію, яка містять ознаки шахрайства, тому вважав свої дії правомірними. Як вбачається з копії висновку службової перевірки банку, проведеним внутрішньобанківським розслідуванням було встановлено, шо на ім`я клієнта [PERSON] 10.05.2018 була випущена картка для виплат № [NUMBER] , якою клієнт регулярно користувалась. 10.01.2020 картка була перевипущена на № [NUMBER] . На момент перевірки на картковому рахунку [PERSON] № [NUMBER] , дійсно закумульовані грошові кошти в загальній сумі 4593,02 грн. Аналізом встановлено, що 18.12.2019 на картку № [NUMBER] встановлено обмеження (ліміт видаткових операцій 0.9 - з коментарем: "До подтв перевода п24 с карты 4149499342014642 2019-12-17 22:43:41 6532.66 ID заявки в ПК Промінь 191218S115334010YL76"), що виключає можливість користуватися цією, та перевипущеними картками. Підставою для встановлення такого обмеження слугувало звернення [PERSON] до банку з заявою про шахрайство держателя картки №4149499342014642, з якої 17.12.2019 були перераховані грошові кошти в сумі 6532,66 грн. на карту клієнта [PERSON] (а.с. 52, 53). Виписка по картки № [NUMBER] держателя [PERSON] , підтверджує факт перерахування з картки [PERSON] , зокрема й на картку [PERSON] грошових коштів в сумі 6532,66 грн., що мало місце 17.12.2019 о 22:43 год. Виписка по картці [PERSON] № [NUMBER] також свідчить про надходження вищевказаної суми коштів (а.с. 54, 55). Також, у висновку вказано, із змісту заяви поданої клієнтом [PERSON] банком було встановлено, що 17.12.2019 близько 17:30 год. її мобільний телефон, що також був фінансовим у ПриватБанку, викрадено невідомими зловмисниками, після чого в період з 22:40 год. 17.12.2019 по 10:11 год. 18.12.2019 з її карткових рахунків несанкціоновано було списано значні суми грошових коштів (зокрема й на картковий рахунок клієнта [PERSON] ). За даним фактом клієнт [PERSON] звернулась з відповідною заявою до правоохоронних органів, у зв`язку з чим Шевченківським відділенням поліції ДВП ГУНП у Дніпропетропетровській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під номером 120020040640000864. Крім того, у висновку банку зазначено, що при попередніх контактах із співробітниками банку (заявка в Канал БОК ID14655335), [PERSON] повідомляла, що здійснила обмін перерахованих грошових коштів з картки [PERSON] на електронну валюту "Біткоїни" невстановленим особам, чим порушила п. 7.7 Постанови НБУ від 12.11.2003 № 492 (Забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності) та п. 1.1.2.1.4. Умов та правил надання банківських послуг (Не використовувати картрахунки (для карток, емітованих на ім`я клієнта - фізичної особи) для операцій, пов`язаних з підприємницькою діяльністю). При цьому банк вказує, що станом на 02.11.2020, від правоохоронних органів, чи від [PERSON] особисто, не надходило жодних документальних даних щодо спростування інформації про причетність останньої до злочинних дій спрямованих на заволодіння коштами потерпілого клієнта [PERSON] . Проаналізувавши копії висновку службової перевірки відповідача та звернення [PERSON] , яка повідомила про несанкціонований перерахунок її коштів, зокрема й на картковий рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] , яке слугувало підставою для призупинення здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки позивачки; суд дійшов висновку про наявність у відповідача обґрунтованих побоювань щодо неправомірності дій на використання Банку для проведення незаконних операцій, яка згідно зі ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є необхідною для здійснення зупинення та відмови від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта. Оскільки Закон не передбачає такої умови здійснення зупинення та відмови від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта, як наявність доведеного факту здійснення незаконної діяльності; а зі змісту норм Закону випливає, що такі дії здійснюються саме з метою встановлення факту незаконної діяльності, але не на підставі таких фактів; суд відхиляє аргумент, викладений у позові щодо неправомірності дій відповідача з тих підстав, що відсутні передбачені законом підстави для обмеження права позивачки на розпорядження грошовими коштами, які банк заблокував на картковому рахунку № [NUMBER] . При цьому, Закон України «Про банки і банківську діяльність» не містить обмежень щодо строку зупинення та відмови від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій, який зумовлений лише обставинами, що дали підстави для зупинення здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки. Зважаючи, що дії відповідача з обмеження права позивача щодо розпорядження картковими рахунками здійснені у спосіб, передбачений Законом України «Про банки і банківську діяльність», суд дійшов висновку про безпідставність вимог про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, а тому відмовляє у задоволенні позову. З огляду на те, що позивач на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача», ч. 7 ст. 141 ЦПК України, звільнена від сплати судового збору, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed