Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

До Нетішинського міського суду Хмельницької області 25.07.2022 надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у загальному розмірі 19027,49 грн, а також стягнути понесені позивачем судові витрати. Нетішинським міським судом Хмельницької області 01.08.2022 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27.09.2022 позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. 30 вересня 2022 року від позивача [PERSON] до суду надійшла нова редакція позовної заяви до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дітей в якій позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати у загальному розмірі 19004,99 грн, а також стягнути понесені нею судові витрати. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона з 16.11.2003 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, шлюб було розірвано рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23.09.2014, яке винесене у справі №679/1904/14-ц. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . На утримання дітей з відповідача на користь позивача рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області №2/679/194/20151 від 26.02.2015, було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.02.2015 і до досягнення дітьми повноліття. Рішенням того ж суду від 27.03.2018 у справі №679/100/18 було змінено спосіб стягнення аліментів, а саме: стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2200,00 грн, з подальшою індексацією відповідно до закону. В той же час позивач зазначає, що вона несе додаткові витрати, пов`язані з утриманням дітей, які складаються з наступного. Так, згідно з Договором донька навчається в Приватному вищому навчальному закладі «МЕГУ імені академіка Степана Дем`янчука» на денній оплатній основі за спеціальністю «Туризм». Станом на дату подання позову позивачем сплачено за навчання 19400 грн (13200грн+6200грн) та 6240 грн (780грн х 8 місяців) за проживання в гуртожитку. Також позивач оплатила за навчання доньки в автошколі на категорію «В» в розмірі 4900 гривень, та оплатила за проходження медичного огляду необхідного для навчання в автошколі в розмірі 836,98 грн (559,97 грн вартість проведення медогляду + 104,94 грн сертифікат психіатра + 172,07 грн сертифікат нарколога). Окрім цього, донька проходила курс навчання «Гелеве нарощення для початківців» вартістю 4500 грн та «Nail mix designs» вартістю 500 грн. Син [PERSON] відвідує секцію з футболу, за що кожного місяця здійснюється плата в розмірі 180 грн, позивач оплатила за секції по футболу 900,00 грн. Окрім того, для сина виготовлявся паспорт громадянина України для виїзду за кордон, вартістю 733,00 грн. Таким чином, позивач понесла додаткові витрати на утримання дітей в загальному розмірі 38009,98 грн. Відповідач не бере ніякої участі у додаткових витратах на утримання дітей, а тому позивач звертається до суду із даним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь 50% вказаних вище витрат, що дорівнює 19004,99 грн (38009,98 грн*50%). 01 серпня 2022 року ухвалою суду прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін повідомлені належним чином. До суду від відповідача не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подав. За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст. 280 ч.1 п.4 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилався позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що сторони з 16.11.2003 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області, винесеного 23.09.2014 у справі №2/679/702/2014, було розірвано. Позивач 16.06.2017 уклала шлюб із [PERSON] (а.с. 5, 6). Під час шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 8). [PERSON] , відповідно до договору від 22.07.2021, навчається на 2 курсі Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем`янчука» на денній оплатній основі за спеціальністю «Туризм», термін навчання до 30.06.2025, загальна вартість навчання за І та ІІ півріччя 2021-2022 навчальних років складає 18300 грн (а.с. 9, 10). [PERSON] проживає у гуртожитку Приватного вищого навчального закладу «МЕГУ імені академіка Степана Дем`янчука» за адресою: [ADDRESS] , з 01.09.2021, оплата за проживання в гуртожитку становить 780,00 грн на місяць, з 01.10.2022 становитиме 940,00 грн на місяць (а.с. 56). Позивачем було сплачено за І курс навчання доньки [PERSON] у Приватному вищому навчальному закладі «МЕГУ імені академіка Степана Дем`янчука» 13200,00 грн - 11.07.2022 6200,00 грн - 22.07.2021, а всього 19400,00 грн (а.с. 20, 24). При цьому судом встановлено, що вартість навчання за І курс складає 18300,00 грн. Позивачем було сплачено за проживання у гуртожитку доньки [PERSON] : 780,00 грн - 10.09.2021; 780,00 грн - 10.10.2021; 780,00 грн - 07.11.2021; 780,00 грн - 15.01.2022; 780,00 грн - 05.02.2022; 780,00 грн - 15.02.2022; 780,00 грн - 13.06.2022; 780,00 грн - 13.06.2022, а всього на загальну суму 6240,00 грн (а.с. 12-19). Відповідно до довідки, яка видана ФОП [PERSON] , в період з 06.04.2021 по 09.04.2021 [PERSON] , [INFO] , проходила курс навчання «Гелеве нарощування» для початківців, вартістю 4500,00 грн, які були сплачені [PERSON] , а 16.05.2021 проходила курс навчання «Nail mix designs», вартістю 500,00 грн, які теж були сплачені [PERSON] (а.с. 32). Позивачем були надані копії товарних чеків від 09.04.2021 про оплату за проходження курсу «Гелеве нарощування» для початківців з 06.04. по 09.04.21 на суму 4500,00 грн, та від 16.05.2021 про оплату за курс «Nail mix designs» 16.05.2021 на суму 500,00 грн (а.с. 11). Відповідно до квитанції від 11.04.2022 [PERSON] було сплачено КМЗ Нетішинської міської ради «Спеціалізованій медико-санітарній частині» за довідку водія [PERSON] 559,97 грн, а позивачем сплачено 06.04.2022 за сертифікат нарколога для [PERSON] 172,07 грн, та 06.04.2022 за сертифікат психіатричного огляду [PERSON] 104,94 грн. Вказані довідки та сертифікат були видані на ім`я [PERSON] (а.с. 21-23, 59-61). [PERSON] з 16.06.2022 по 25.08.2022 проходила навчання у СТК Острозькій об`єднаній рай міській організації ТСОУ з підготовки для отримання права керування транспортним засобом, за що нею було 11.05.2022 було сплачено на рахунок Спортивно-технічного клубу Острозької ОРО ТСОУ за категорію «В» 4900,00 грн (а.с. 25, 51). [PERSON] , [INFO] , в 2017 році зарахований до Нетішинської КДЮСШ ППО Хмельницької АЕС на відділення футболу, де він займається і на даний час, за період з жовтня 2021 року по грудень 2021 року за відвідування [PERSON] секції футболу було сплачено 720,00 грн (4*180,00грн) (а.с. 26-30, 55). Позивачем надано суду 5 квитанцій на підтвердження оплати відвідування секції футболу, проте 2 з них ідентичні. На ім`я [PERSON] 17.07.2022 було видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, за оформлення якого 28.06.2022 ним було сплачено 733,00 грн (а.с. 31, 58). Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26.02.2015 з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.02.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. В подальшому рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області № 679/100/18 від 27 березня 2018 року змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2200 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дітьми повноліття (а.с. 63-65). Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом положень частини 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. За змістом ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З аналізу вказаних статей вбачається, що позивач має право на звернення до суду з таким позовом. В той же час з положення статті 185 СК Украни слідує, що батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах саме на дитину. Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вва жається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Судом встановлено, що на момент понесення позивачем витрат, які вона вважає додатковими, донька та син сторін мали статус неповнолітніх дітей. Надані позивачем докази свідчать про те, що витрати, які вона просить стягнути з відповідача, були понесені нею у період стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 640/15771/19 (провадження № 61-11061св21) зазначено, що «одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (частина перша статті 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення». Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489 цс 17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі№ 183/1679/17 (провадження № 61-21662 св 18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858 св 18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458 св 19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663 св 21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662 св 18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858 св 18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458 св 19). Позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] , які складаються з оплати вартості навчання у Вищому навчальному закладі, оплати проживання у гуртожитку, оплати витрат пов`язаних із підготовкою для отримання права керування транспортним засобом, оплати проходження курсів опанування навичок майстра манікюру. Наявність особливих обставин необхідності додаткових витрат на дитину підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Матеріали справи не містять доказів про існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання доньки сторін у приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем`янчука». [PERSON] не навела переконливих мотивів вибору освітнього закладу, навчання дитини у якому залежить від можливостей і бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Також [PERSON] не надала належних і допустимих доказів того, що понесені нею витрати на оплати витрат пов`язаних із підготовкою для отримання права керування транспортним засобом, оплати проходження курсів опанування навичок майстра манікюру викликані саме особливими обставинами. Також позивачем не надано доказів, що ці витрати позивачки були узгоджені з батьком дитини. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] не довела особливих обставин, які потягли за собою додаткові витрати на оплату навчання у Вищому навчальному закладі, оплату проживання у гуртожитку, оплату витрат пов`язаних із підготовкою для отримання права керування транспортним засобом, оплату проходження курсів опанування навичок майстра манікюру, у зв`язку із чим її позов в частині стягнення додаткових витрат на утримання доньки не підлягає задоволенню. На утримання сина [PERSON] позивач просить стягнути додаткові витрати, які складаються з оплати вартості секції з футболу, оплати оформлення дитині паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Однак, частина вказаних витрат не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, а є витратами на утримання дитини (аліментами), які до того ж були понесені позивачем у період, під час якого з відповідача на її користь рішенням суду вже були стягнуті аліменти. Таким чином, вивчивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд, враховуючи рівність та обов`язок обох батьків щодо забезпечення неповнолітніх дочки та сина, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача Ѕ частину додаткових витрат на утримання сина, які вона понесла оплативши відвідування сином відділення футболу Нетішинської КДЮСШ ППО Хмельницької АЕС у розмірі 360,00 грн (720,00грн * Ѕ ), оскільки вказані витрати пов`язані з розвитком здібностей сина [PERSON] , та підтверджені належними і допустимими доказами. В задоволенні решти вимог необхідно відмовити, оскільки оплата оформлення дитині паспорту громадянина України для виїзду за кордон - є витратами на утримання дитини (аліментами), які вже були стягнуті з відповідача рішенням суду, які не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення додаткових витрат на дітей. Враховуючи вимоги ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», за подання [PERSON] позову з ціною 19004,99 грн мало бути оплачено судовим збором у розмірі 992 грн 40 коп. (2481?0,4), тобто за мінімальною ставкою. Позивач просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, які вона просить стягнути на її користь, надано: Договір про надання правничої допомоги від 14.07.2022, укладений із адвокатським бюро «Волков та Партнери»; акт приймання-передачі правничої допомоги, меморіальний ордер №@2PL144129, відповідно до яких вартість послуг з правничої допомоги, наданих та оплачених [PERSON] , складає 1000,00 грн (а.с. 33-36). Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат. За загальним правилом стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, то судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного, дослідивши надані позивачем докази щодо витрат на правничу допомогу, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір судових витрат є доведеним, документально обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності і співмірності таких витрат. При цьому суд враховує, що під час розгляду справи відповідач [PERSON] не ставив під сумнів співмірність витрат на правничу допомогу, які понесла позивач [PERSON] , і не заявляв клопотання про зменшення розміру цих витрат. Беручи до уваги, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме задоволено 1,89 % від позовних вимог (360,00грн*100/19004,99грн), то з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18,90 грн (1000,00 грн?1,89%). Також з відповідача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, тобто у розмірі 18,75 грн (992,40 грн ? 1,89%).

Outcome: partial