Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилалася на те, що 26 листопада 2016 року вони з відповідачем уклали шлюб, зареєстрований у Московському районному відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №1600. У шлюбі в них з відповідачем [INFO] народилась дочка - [PERSON] . Зазначила, що шлюбно-сімейні стосунки вони з відповідачем не підтримують з 04 березня 2022 року. У період спільного проживання їм не вдалося створити дружню родину, в них зовсім різні характери та погляди на життя, їм часто не вдавалося дійти згоди з багатьох питань сімейного життя, що призводило до непоодиноких суперечок. На думку позивача, причиною припинення шлюбних відносин послугувала байдужість та небажання відповідача зберегти родину, брати участь у буденних питаннях. За вказаних обставин, просить суд розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем, оскільки його збереження буде суперечити її інтересам та інтересам їх малолітньої дочки. Також зазначила, що дочка проживає разом з нею, перебуває на її утриманні, а відповідач у справі матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, її доходів не вистачає на забезпечення дочки всім необхідним, а тому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дочкою повноліття. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.12.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 20 грудня 2022 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач пред`явлені до нього позовні вимоги визнає частково. Посилався, що не заперечує проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, проте не згоден із зазначеною в позовній заяві причиною припинення шлюбних відносин. Зазначив, що між ними з позивачкою дійсно виникали суперечності, але їх ініціатором була позивачка, більш того, такі суперечності завершувалися їх примиренням. Після початку воєнних дій позивачка з дочкою переїхала жити до своєї матері, оскільки не бажала залишатися проживати в належній йому квартирі на Салтівському мікрорайоні, проти такого рішення позивачки він не заперечував. На думку відповідача, родина розпалася остаточно, проте не тільки з його вини, а з вини обох з подружжя, подальше спільне їх проживання неможливе, збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Зазначив, що дружині та їх спільній дочці він матеріально допомагав, надсилаючи останній грошові перекази, також привозив продукти харчування та дарунки для дитини. Висловлюючи своє ставлення щодо позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дочки посилався, що позовні вимоги в цій частині визнає частково, згоден сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу), а не ј частку, як про це просить позивачка. При цьому посилався, що від попереднього шлюбу з [PERSON] має сина - [PERSON] , [INFO] , на утримання якого він в добровільному порядку надає матеріальну допомогу колишній дружині. За вказаних обставин, просить суд задовольнити позов в частині стягнення з нього аліментів частково. 26 грудня 2022 року до суду від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Не погоджуючись з посиланнями [PERSON] на те, що він не може сплачувати аліменти в розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу) через те, що в нього на утриманні також перебуває син від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , зазначила, що відповідач не надав доказів на підтвердження обставин того, як часто він надає таку матеріальну допомогу на утримання сина. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, про обставини, на які вона посилається в обґрунтування пред`явлених позовних вимог пояснила, як воно викладено у позовній заяві та відповіді на відзив, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки про розірвання шлюбу. Позовні вимоги про стягнення аліментів просив задовольнити частково та стягувати з нього аліменти на утримання дочки в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу), а не в розмірі, в якому просить позивачка, в обґрунтування обраної позиції посилався на обставини, як воно зазначено у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши вступне слово позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 26 листопада 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №1600. Після реєстрації шлюбу [PERSON] обрала прізвище чоловіка - « [PERSON] ». Вказана обставина знаходить своє підтвердження свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 26.11.2016 Московським районним у місті Харкові відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області (а.с. 4). У шлюбі в сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , про що 04 травня 2017 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Судом установлено, що сторони шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, проживають окремо. Відповідно до ст. ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Таким чином, зважаючи, на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, проти задоволення яких не заперечує відповідач, підлягають задоволенню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, отриманою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 05 грудня 2022 року, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, а. с. 10). Обставина того, що малолітня дочка сторін проживає разом з матір`ю - [PERSON] не оспорюється відповідачем у справі. Як убачається з доданих відповідачем до відзиву на позовну заяву квитанцій, [PERSON] в добровільному порядку здійснює матеріальну допомогу на утримання дочки шляхом здійснення безготівкових грошових переказів на картку позивачки - [PERSON] (квитанція Р24А2108833369С2256 від 25.03.2022 на суму 2000,00 грн.; квитанція Р24А2146059436С4980 від 08.04.2022 на суму 3500,00 грн.; квитанція Р24А2225540718С8060 від 05.05.2022 на суму 3517,59 грн.; квитанція Р24А2335615746С4966 від 08.06.2022 на суму 1809,05 грн.; квитанція Р24А112662172D25124 від 01.08.2022 на суму 1306,53 грн.; скріншот з додатку Приват24 від 01.09.2022 на суму 1300,00 грн.; скріншот з додатку Приват24 від 16.09.2022 на суму 1300,00 грн.; скріншот з додатку Приват24 від 03.10.2022 на суму 1300,00 грн.; скріншот з додатку Приват24 від 17.10.2022 на суму 1300,00 грн.) (а.с. 22-30). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 червня 2011 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, [PERSON] , відповідач у справі, є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 31). Що стосується акту про проживання від 19 грудня 2022 року, який доданий відповідачем до відзиву на позовну заяву на підтвердження обставин того, що [PERSON] , відповідач у справі, надає матеріальну допомогу сину - [PERSON] в добровільному порядку за домовленістю з матір`ю дитини, то він складений та підписаний невідомими особами, належність підписів особам, від імені яких підписаний цей акт, не підтверджено у встановленому законом порядку, а відтак, такий доказ не можна вважати належним та допустимим в розумінні ст. 77, ст. 78 ЦПК України. Водночас, суд враховує те, що в судовому засіданні позивач [PERSON] не оспорювала обставину того, що у відповідача від першого шлюбу є малолітній син - [PERSON] та що відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання сина, проте зазначила, що їй невідомо, в якому саме розмірі така допомога на утримання сина надається відповідачем. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як установлено судом в ході розгляду справи, відповідач з березня 2022 року по жовтень 2022 року включно в добровільному порядку надавав матеріальну допомогу на утримання дочки в середньому в розмірі 2000-2500 гривень щомісяця, дана обставина не оспорюється позивачкою. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що звернулася до суду з даним позовом, у зв`язку з тим, що з листопада 2022 року відповідач перестав надавати допомогу на утримання дочки. У свою чергу, відповідач у судовому засіданні зазначив, що у листопаді 2022 року не надав матеріальної допомоги на утримання дочки, позаяк його матеріальної допомоги потребував син від першого шлюбу - [PERSON] , 2011 року народження. Посилався, що надавати матеріальну допомогу в добровільному порядку на кожну дитину щомісяця по 2000-2500 гривень він не має можливості, оскільки від початку війни - з 24 лютого 2022 року він не працює через перебування підприємства, на якому він був працевлаштований на посаді транспортувальника - ТОВ «Техноком», у простої. Пояснив, що до початку війни його щомісячний дохід становив суму в розмірі 10000-12000 гривень, наразі він отримує 2/3 від заробітної плати, що становить 8000-9000 гривень на місяць. Доказів на підтвердження місця працевлаштування та щомісячного розміру доходу відповідач суду не надав, проте такі повідомлені відповідачем обставини жодним чином не оспорювалися в судовому засіданні позивачкою. Беручи до уваги обставини того, що відповідач у справі в добровільному порядку до листопада 2022 року надавав допомогу на утримання малолітньої дочки [PERSON] , 2017 року народження, в розмірі в середньому 2000-2500 грн., ураховуючи наявність на утриманні відповідача іншої малолітньої дитини він першого шлюбу - [PERSON] , 2011 року народження, що не оспорюється позивачем, а також, зважаючи на те, що позивач просить стягувати аліменти на утримання дочки у частці від доходу відповідача, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача та можливість стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд зважає на те, що жодних доказів на підтвердження стану здоров`я дитини та батька суду не надані, як і не містять матеріали справи доказів на підтвердження наявності у відповідача інших доходів чи наявність обставин, що мають істотне значення при вирішенні судом питання про визначення розміру аліментів. Також суд зважає на вимоги ст.141 СК України, якими закріплений рівний з батьком обов`язок матері утримувати дитину. Серед іншого, враховуючи наявність у відповідача на утриманні, окрім малолітньої дочки [PERSON] , 2017 року народження, малолітнього сина [PERSON] , 2011 року народження, суд зазначає, що при визначенні розміру аліментів на утримання дитини неприпустимо ставити інтереси однієї дитини понад інтереси іншої дитини, а відтак, суд вважає неспроможними посилання позивача на те, що оскільки відповідач не надав суду доказів на підтвердження розміру матеріальної допомоги, яку він надає на утримання сина від першого шлюбу, її вимоги щодо визначеного нею розміру аліментів підлягають задоволенню. Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлено вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки не у твердій грошовій сумі, а в частці від заробітку (доходу) відповідача. Клопотань про витребування доказів від учасників справи не надходило, а суд, згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України, не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Що стосується посилань відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що він повинен сплачувати на двох дітей аліменти в розмірі 1/3 частки від його заробітку, а не половину його заробітку (доходу), то суд зважає на принцип диспозитивності цивільного судочинства, визначений положеннями ст. 13 ЦПК України, згідно з яким, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, у даній справі суд розглядає виключно вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання однієї дитини - [PERSON] , 2017 року народження, а не двох дітей, більш того, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження тих обставин, що з нього на підставі рішення суду чи в інший, визначений вимогами діючого законодавства України спосіб, стягуються аліменти на сина від першого шлюбу в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу). Крім того, вимога про стягнення аліментів на двох дітей у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів визначена положеннями п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, якими врегульовано питання щодо стягнення аліментів у наказному провадженні, а дана цивільна справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі доказами та з урахуванням повідомлених сторонами в судовому засіданні обставин. Відтак, ураховуючи наведене вище, суд відхиляє доводи відповідача стосовно того, що на одну дитину він повинен сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу). Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, як це закріплено положеннями ч. 2 ст. 89 ЦПК України. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3 ст. 89 ЦПК України). З огляду на викладене, враховуючи вимоги Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», суд бере до уваги інтереси дитини, матеріальне становище платника аліментів, наявність на його утриманні іншої малолітньої дитини, а тому вважає, що розмір аліментів, що становить 1/5 частку від заробітку (доходу) відповідача є таким, що відповідатиме як матеріальному становищу та інтересам дитини, так і платника аліментів. Також суд зауважує, що сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених вимогами законодавства України, не позбавлені звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial