Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

17 лютого 2022 року представник позивача - адвокат Саєнко О.М. звернувся до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] та стягнення аліментів. В обгрунтування позовних вимог зазначив наступне. Відповідач є батьком малолітнього [PERSON] . [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . виданого повторно 13.08.2019 Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Батько дитини, [PERSON] , постійно проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами в навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального усвідомлення; не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Так створились умови, які шкодять інтересам дитини. Всі питання щодо виховання вирішуються Позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Для розвитку дитини мати прикладає всі свої зусилля та можливості. Відповідно до довідки від 25.01.2022 року №49 виданої ЗЗСО 1-І 11 ступенів №3 «Спеціалізована школа з поглибленим вивченням англійської мови» Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області, за якою [PERSON] . [INFO] , є учнем 7-Б класу цього учбового закладу. Батько [PERSON] з сином не проживає, не бере участі у вихованні дитини. За всі роки навчання жодного разу не відвідував батьківські збори, здоров`ям, навчанням та успіхами дитини не цікавився. Поясненнями сусідів за місцем фактичного проживання дитини [PERSON] та його матері [PERSON] за адресою - [ADDRESS] підтверджується обставина ухилення відповідача від виховання дитини. Так. сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в своїх особистих поясненнях зазначають, що в період з 2019 року по 2022 рік батька дитини [PERSON] не бачили, дитину він не відвідує, здоров`ям та успіхами не цікавиться. Дитина, [PERSON] , знаходиться на повному забезпеченні матері [PERSON] . Крім цього, [PERSON] , [INFO] , 20.01.2022 власноруч написав заяву про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина, [PERSON] , [INFO] , справжність підпису на якій, засвідчено приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Рижковим О.О. та зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за №95. Матір`ю [PERSON] питання щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] не вирішувалось. На підставі викладеного, позивачка просила позбавити [PERSON] , [INFO] який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] [INFO] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, представник позивачки надав до суду письмову заяву, у якій просив суд розглянути справу у відсутність сторони позивача, заявлені вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не надавав. Представник третьої особи - служби у справах дітей Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області до судового засідання не з`явився, однак про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи повторну неявку відповідача, не надання останнім відзиву та думку представника позивача, який надав до суду заяву, в якій не заперечував щодо розгляду справи в заочному порядку, судом відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України ухвалено про розгляд справи в заочному порядку, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, відповідно до ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 серпня 2019 року, виданого повторно Торецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №147. З довідки №49 від 25.01.2022 року виданої ЗЗСО 1-І 11 ступенів № 3 «Спеціалізована школа з поглибленим вивченням англійської мови» Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області, вбачається, що [PERSON] . [INFO] , є учнем 7-Б класу цього учбового закладу. Батько [PERSON] з сином не проживає, не бере участі у вихованні дитини. За всі роки навчання жодного разу не відвідував батьківські збори, здоров`ям, навчанням та успіхами дитини не цікавився. З письмових пояснень [PERSON] від 27.01.2022, вбачається, що вона проживає поруч з родиною [PERSON] , у якій виховується малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . За час свого проживання поруч з родиною [PERSON] , батька [PERSON] , за місцем проживання дитини [PERSON] стверджує, що не бачила. Тобто дитину він не відвідує, здоров`ям та успіхами малолітнього не цікавиться. Дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON] . З письмових пояснень [PERSON] вбачається, що з 2019 року вона проживає поруч з рожиною [PERSON] , яка самостійно власноруч виховує малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . За період з 2019 до 2022 рік [PERSON] батька дитини не бачила. Дитина знаходиться на утриманні матері. З письмових пояснень [PERSON] від 26.01.2022, вбачається, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , поруч з якою з 2017 року у квартирі [ADDRESS] мешкає родина [PERSON] , де мати виховує самостійно малолітню дитину, а саме [PERSON] , [INFO] . За час їхнього проживання батька дитини не бачила, тобто дитину він не відвідує, вихованням не займається, здоров`ям та успіхами не цікавиться. Дитина знаходиться на утриманні матері. 20 січня 2022 року [PERSON] самостійно власноруч написав заяву, відповідно до якої він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до мого малолітнього сина гр. [PERSON] , [INFO] , справжність підпису на якій, засвідчено приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Рижковим О.О. та зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за №95. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання юридичного обов`язку по вихованню свого сина, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, не спілкується з ним, не цікавиться його долею, матеріально не допомагає, що підтверджується вищенаведеними дослідженими доказами. Частина 5 ст.19 СК України покладає на орган опіки та піклування подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. З висновку №65/02-1.15 від 12.01.2023 органу опіки та піклування Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Доказів, які б свідчили про те, що відповідач в силу певних поважних причин або інших обставин не може здійснювати свої батьківські обов`язки щодо свого сина судом не встановлено. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав відповідача вплине на інтереси дитини, яка не отримує від своєї матері необхідної уваги та догляду. Крім того, оскільки розгляд даної справи відбувався за відсутності відповідача, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі. В той же час, відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. В положеннях ч.3 ст.166 СК України зазначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Так, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище дитини, яка залишилася без материнського піклування, відповідача, яка не є інвалідом, на утриманні ніхто не знаходиться, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ст.183 СК України розмір аліментів на утримання дитини може складати 1/4 частину з усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в цій частині також повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved