Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] восени 2021 року вирішили придбати квартиру [ADDRESS] у громадянки [PERSON] . Вказана квартира належить на праві власності відповідачу, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19.03.1999 року, що зареєстрований в реєстрі за номером 120, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Драченко А.Н.. З відповідачкою [PERSON] вони домовилися про всі істотні умови їхнього договору купівлі-продажу вищевказаної квартири, і тому 01.09.2021 року вони передали кошти в сумі 60 000 гривень в рахунок повної оплати вартості квартири. Кошти позивачі [PERSON] та [PERSON] сплачували відповідачці в рівних частках, тобто по 30 тисяч гривень. Відповідачка написала розписку і вони домовилися, що в лютому-березні 2022 року звернуться до нотаріуса для укладення письмового правочину в нотаріуса. Однак станом на сьогоднішній день відповідачка не приїздить до нотаріуса і можливості укласти договір купівлі - продажу відповідно до норм чинного законодавства у них немає можливості. Згідно до норм Закону України "Про засудження комуністичного та націонал- соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки" від 09.04.2015 року № 317-VIII рішенням Миколаївської селищної ради було змінено назву вулиці з Щорса на Дмитрівська . Так як позивачі - [PERSON] та [PERSON] кошти за придбання квартири сплачували в рівних частках по 30 000 гривень кожен, то вважаємо за необхідне визнати право власності на вказану квартиру за ними позивачами в рівних частках. З часу укладення договору, умови якого позивачі виконали повністю, вони користуються будинком і земельною ділянкою, сплачують належні платежі, а документація залишається не переоформленою на їх ім`я,так як відповідач з різних причин до нотаріальної контори не приходить в обумовлений час. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд у відповідності з ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України може визнати такий договір дійсним. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу в його відсутність. Позивачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу в її відсутність. Відповідачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій позов визнає, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути в її відсутність. Згідно ст. 200 ч. 3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позов визнав та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, суд приходить до висновку про ухвалення рішення по справі в підготовчому судовому засіданні. Згідно ст. 247 ч. 2 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, фіксуваня судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, так як те, що договір купівлі - продажу квартири є дійсним, підтверджується матеріалами справи копією паспорта [PERSON] ( а.с. 7 ), копією паспорта [PERSON] ( а.с. 8 ), копією Зведеного акту ( а.с. 9 ), копією Договору купівлі - продажу квартири ( а.с. 10 ), копією розписки [PERSON] , кошти отримала в повному обсязі, претензій до покупців не має ( а.с. 11 ), копією Технічного паспорту ( а.с. 12 - 13 ). Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися з усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В ст. 328 ЦК України зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В ч. 1 ст. 334 ЦК України зазначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 355 цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 356 Цивільного Коджексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 357 Цивільного кодексу України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Outcome: approved