Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-03 00:00:00

04.11.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.11.2022 року. В обгрунтування позову зазначила, що спільна повнолітня дочка на даний час продовжує навчання на денному відділенні в Житомирському медичному інституті ЖОР. Вказує, що у зв"язку з навчанням дочка потребує матеріальної допомоги, зокрема на проживання в гуртожитку, придбання навчально-методичних посібників, підручників, послуги транспорту тощо. Крім цього вказує, що дочка з дитинства має проблеми зі здоров`ям та перебуває на обліку у лікаря кардіолога в м. Київ, що потребує додаткових витрат. Відповідач має змогу надавати грошову допомогу, є здоровим та працездатним, тому має можливість сплачувати аліменти на рівні 1/3 частини з усіх видів заробітку ( доходу). Посилається на те, що самостійно немає змоги забезпечити потреби повнолітньої дочки, тому звернулася до суду з даною позовною заявою. 07.11.2022 року провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не прибула, про дату час та місце розгляду справи повідомлена, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, які просила задовольнити. Відповідач до суду повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позов від якого не надходило. 04.01.2023 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками повнолітньої [PERSON] . [INFO] /а.с.3/. З довідки відділу ведення реєстру територіальної громади ЦНАП Новоград-Волинської міської ради та копії паспорта позивача вбачається, що позивач та повнолітня дочка [PERSON] мають спільне зареєстроване місце проживання/ а.с.4,10/. Згідно довідки № 275 від 20.09.2022 року, виданої Житомирським медичним інститутом, [PERSON] є студентом державної форми. Термін навчання з 01.09.2020 року по -01.07.2024 року/а.с.7/. Місячна плата за проживання в гуртожитку інтитуту становить 680 грн /а.с.8/. Дочка сторін має захворювання, що вбачається з довідки ЛКК №952 від 28.10.2022 року /а.с.9/. Як посилається позивач та не оспорено відповідачем повнолітня дочка власних доходів немає та потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. Відповідно до ч.1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Правовідносини батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Отже обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. У відповідності з ч.1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За таких обставин, встановлено, що повнолітня дочка сторін, яка продовжує навчання, потребує матеріального утримання також від свого батька, який може надавати таке утримання, оскільки є здоровим та працездатним. Протилежного відповідачем не доведено та судом не встановлено. Тому, суд вважає за необхідне визначити відповідачу аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дочкою 23-х років. Отже суд задовольняє позов частково та керується тим, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 12,81,89 ЦПК України не доведено та не надано достатніх доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти саме в розмірі 1/3 частини з усіх його видів заробітку(доходу) щомісячно. Крім цього суд не бере до уваги доводи позивача щодо додаткових витрат на лікування дитини відповідно до ст. 185 СК України, оскільки дана норма не підлягає застосуванню до даних правовідносин відповідно до вимог ст.ст. 200, 201 СК України. Також не підлягає задоволенню норма щодо визначення мінімального розміру аліментів на рівні 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки вона не відповідає обставинам справи та не грунтується на вимогах ст. 200 СК України. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору. Згідно з п. 3, 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - зокрема у справах про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір за подання позовної заяви в сумі 992 грн 40 коп. необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial