Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

26 грудня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 17 квітня 1999 року Київським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова за актовим записом №185. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 17 квітня 1999 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття любові та поваги. Зазначає, що між нею та відповідачем спору щодо поділу майна немає, спільне господарство сторони не ведуть. Позивачка вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечить її інтересам, вона не зацікавлена в збереженні шлюбу, тому просила розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2022 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, щодо задоволення позову в частині розірвання шлюбу не заперечував, зазначив, що можливі спори щодо поділу майна подружжя будуть вирішуватися в окремому порядку. Інших заяв та клопотань не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 17 квітня 1999 року Київським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова за актовим записом №185, під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 17 квітня 1999 року Відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Київської районної Ради народних депутатів м. Харкова). Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 27 березня 2012 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбних відносин суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне залежить виключно від волевиявлення особи яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне, та не може залежати від бажання іншого з подружжя. Враховуючи те, що позивачка у позовній заяві просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище без змін, суд приходить до висновку про необхідність залишення позивачці прізвища « [PERSON] ». Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим. Позивачка та відповідач у своїх заявах підтвердили суду, що збереження родини не є можливим, клопотань про надання часу на примирення не заявили. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, визнавши заявлені позовні вимоги, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 гривень. На підставі ч.3 ст.105, ст.ст.110, 111, 112\~Сімейного\~Кодексу\~України і

Outcome: approved