Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

06 грудня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей. Позов мотивований тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народилося троє дітей, одна з яких є повнолітньою. Вказуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , і домовленості з ним щодо розміру та добровільної сплати аліментів досягнути не вдалося, позивач просила ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на дітей в розмірі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судовому засіданні позов підтримала із викладених у ньому підстав та просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні визнав позов частково, пояснив, що згідний та має можливість сплачувати аліменти у розмірі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину. Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям та способи й порядок його виконання врегульовано у главі 15 Сімейного кодексу України. Згідно з частиною першою статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої, третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог статті 184 СК України можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони з 06 вересня 1997 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а. с. 6). Під час шлюбу у них народилося троє дітей, двоє з яких є неповнолітніми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження, в яких батьком дітей записаний відповідач [PERSON] (а. с. 8, 9). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог статей 180, 182 СК України бере до уваги те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, позивач працює, отримує заробітну плату близько 7000 гривень, відповідач працює, отримує заробітну плату в розмірі 2500 гривень, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження наявності інших, передбачених статтею 182 СК України, обставин, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів, сторони суду не надали. У судовому засіданні позивач вказувала, що на утримання дітей витрачає орієнтовно від 3000 гривень до 4000 гривень. З огляду на вказане та виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, враховуючи, що відповідач частково визнав позов, встановлений державою розмір прожиткового мінімуму на дитину від шести до вісімнадцяти років на час розгляду цієї справи становить 2833 гривень, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення позову і вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти в розмірі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, що відповідає вимогам статей 182, 184, 191 СК України. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, то відповідно до вимог частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», статті 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (75 %) з відповідача в дохід держави слід стягнути 744 гривні 30 копійок судового збору (992.40 грн / 100 % * 75 % = 744.30 грн). На підтвердження зазначеної у попередньому (орієнтовному) розрахунку в позовній заяві суми судових витрат, пов`язаних з явкою до суду та вчиненням інших процесуальних дій, у розмірі 100 гривень позивач жодних доказів відповідно до положень частини восьмої статті 141 ЦПК України суду не надала, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості здійснити розподіл таких витрат. На підставі викладеного, статей 180-182, 184, 191 СК України та

Outcome: partial