Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

У провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №757/4218/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним, укладеного 26 грудня 2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] , що посвідчений 26 грудня 2014 року приватним нотаріусом КМІІО Прокопенко Л.В. за реєстровим номером 2648. Ухвалою від 12.02.2019 Печерським районним судом міста Києва у справі №757/4218/16-ц прийнято цивільну справу до провадження та встановлено строк до 15 березня 2019 року, протягом якого відповідач має право для пред`явлення зустрічного позову. Враховуючи зазначене та на підставі п. З ч. 2 ст. 49 та ст. 193 ЦПК України [PERSON] подає зустрічний позов до ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" про визнання права власності на квартиру, який обґрунтовується наступним. 16 грудня 2014 року між Банк та [PERSON] було укладено договір №ДФ-120398-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків. 26 грудня 2014 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. та зареєстровано за номером 2648 (надалі - Договір іпотеки). Відповідно до ст. 1.1. Договору іпотеки, Банк з метою забезпечення виконання Основного зобов`язання, що випливає з Депозитних договорів, передає в іпотеку, а [PERSON] приймає в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . В послідуючому, у період запровадження в ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» тимчасової адміністрації, [PERSON] на підставі застереження, що міститься в Договорі іпотеки від 26.12.2014, в позасудовому порядку звернула стягнення на вказане нерухоме майно шляхом набуття права власності на нього. 14.05.2015 року право власності на іпотечну нерухомість було зареєстровано за [PERSON] . Після реєстрації права власності [PERSON] вчинила дії щодо об`єднання предметів іпотеки та реєстрації за собою ново створеного об`єкта нерухомості як квартиру [ADDRESS] (надалі - Квартира). . Таким чином, [PERSON] володіє на праві власності нерухомим майном, а саме: квартирою [ADDRESS] . Вищезазначена Квартира належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10.08.2015 р. Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві №42000456. Відомості, щодо реєстрації права власності на Квартиру за Позивачем наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, доказом чого є Інформаційна довідка №74333474 від 29.11.2016. Отже, починаючи з 10.08.2015 р. [PERSON] є законним власником квартири [ADDRESS] . Постановою Київського апеляційного суду від 31.08.2022 року матеріали цивільної справи за позовом ПАТ «Енергобанк» до [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 26 грудня 2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] , що посвідчений 26 грудня 2014 року приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В. за реєстровим номером 264, було скасовано та направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 27.09.2022 року ухвалою суду було прийнятто до свого провадження та призначено справу в порядку позовного (загального)провадження в судове засідання. Ухвалою суду від 16.11.2022 року було залучено [PERSON] в якості правонаступника ПАТ «Енергобанк. Відповідачем у вказані законом строки відзив надався, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та представник відповідача подав заяву про розгляд справи у відсутність Представником Позивача була надана заява про розгляд справи без участі Позивача та її представника та надано відповідь на відзив. Судом, дослідивши надані докази, встановлено. У провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №757/4218/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним, укладеного 26 грудня 2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] , що посвідчений 26 грудня 2014 року приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В. за реєстровим номером 2648. Ухвалою від 12.02.2019 Печерським районним судом міста Києва у справі №757/4218/16-ц прийнято цивільну справу до провадження та встановлено строк до 15 березня 2019 року, протягом якого відповідач має право для пред`явлення зустрічного позову. Враховуючи зазначене та на підставі п. З ч. 2 ст. 49 та ст. 193 ЦПК України [PERSON] подає зустрічний позов до ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" про визнання права власності на квартиру, який обґрунтовується наступним. Згідно з ч. 2 ст. 193 Цивільного процесуального кодексу України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. За приписами ч. З ст. 193 ЦПК України, вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. Обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, оскільки вони виникають з одних правовідносин за договором іпотеки, який укладено між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] , що посвідчений 26 грудня 2014 року приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В. за реєстровим номером 2648. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовуються наступним. 16 грудня 2014 року між Банком та [PERSON] було укладено договір №ДФ-120402-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків (надалі - Депозитний договір 2). За умовами договору сума вкладу складає 60 000,00 євро на строк до 15.12.2016 року. 16 грудня 2014 року між Банк та [PERSON] було укладено договір №ДФ-120398-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків (надалі - Депозитний договір 3). За умовами договору сума вкладу складає 40 000,00 євро на строк до 15.12.2016 року. По закінченню строку дії договорів ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» зобов`язався повернути залучені кошти вкладнику з урахуванням нарахованих відсотків. 26 грудня 2014 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ГІрокопенко Л. В. та зареєстровано за номером 2648 (надалі - Договір іпотеки). Відповідно до ст. 1.1. Договору іпотеки, Банк з метою забезпечення виконання Основного зобов`язання, що випливає з Депозитних договорів, передає в іпотеку, а [PERSON] приймає в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . В послідуючому, у період запровадження в ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» тимчасової адміністрації, [PERSON] на підставі застереження, що міститься в Договорі іпотеки від 26.12.2014, в позасудовому порядку звернула стягнення на вказане нерухоме майно шляхом набуття права власності на нього. 14.05.2015 року право власності на іпотечну нерухомість було зареєстровано за [PERSON] . Після реєстрації права власності [PERSON] вчинила дії щодо об`єднання предметів іпотеки та реєстрації за собою ново створеного об`єкта нерухомості як квартиру [ADDRESS] (надалі - Квартира). Таким чином, [PERSON] володіє на праві власності нерухомим майном, а саме: квартирою [ADDRESS] . Вищезазначена Квартира належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10.08.2015 р. Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві №42000456. Відомості, щодо реєстрації права власності на Квартиру за Позивачем наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, доказом чого є Інформаційна довідка №74333474 від 29.11.2016. Отже, починаючи з 10.08.2015 р. [PERSON] є законним власником квартири [ADDRESS] . На підставі постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 року № 96 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЕНЕРГОБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 12.02.2015 року прийнято рішення № 29 про запровадження з 13.02.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ЕНЕРГОБАНК». У відповідності до п. 3 Рішення № 29 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.02.2015р., уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» призначено Ільчука Олександра Павловича. 30.04.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення за № 93 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Ільчука Олександра Павловича до 11.06.2015 року включно. На підставі постанови Правління Національного банку України від 11.06.2015р. № 370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЕНЕРГОБАНК», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 12.06.2015 року прийнято рішення № 115 про початок процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» з 12.06.2015 року. Згідно з рішення виконавчої дирекції ФГВФО № 136 від 14.07.2015 р. уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» призначено Брайка Станіслава Анатолійовича. Частиною 1 ст. 35 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду. Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду зобов 'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Частиною 2 ст. 38 цього ж Закону встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Виконуючи обов`язки, покладені на уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час дії тимчасової адміністрації у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» було забезпечено проведення перевірки зравочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 2 ст. 1058 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 ЦК України). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).У разі необгрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Таким чином, у порушення зазначених вище норм права, ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», з метою надання відповідачу послуг зі зберігання грошових коштів на вкладному рахунку та нарахування відсотків за користування вкладом, уклав з відповідачем зазначений вище договір банківського вкладу на більш вигідних та сприятливих умовах у порівнянні з іншими вкладниками, що є підставою для визнання цього договору нікчемним. Окрім того, п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з такої підстави, що банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Враховуючи положення пункту 1) частини 4 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якого уповноважена особа Фонду арантування «протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів», 19 січня 2016 року на адресу відповідачки був надісланий лист-повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Брайка С.А № 809/5 від 18.01.2016 р. про визнання договору про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків № ДФ-120392-2612 від 16.12.2014 року нікчемним; Договору про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №ДФ-120398-2612 від 16. 12.2014; Договору про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №ДФ-120402-2612 від 16.12.2014 р, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 19.01.2016 р. та фіскальним чеком від 19.01.2016 р. Відповідачем 25.01.2016 р було отримано лист - повідомлення. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Частиною 5 ст. 3 цього ж Закону передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. В аналогічному позові, зокрема за позовом ПАТ «Енергобанк» № 461/728/16-ц Верховний суд виніс Постанову від 16.10.2019 року ( №1-37037св1), в якій зазначив, що відповідно до ст.. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексі, іншими актами цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається». Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом; недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності "правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до змісту частин першої-третьої статті 633 ЦК України догови банківського обслуговування є публічним договором, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послу кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими д всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має право надавати перевагу одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору якщо інше не встановлено законом. Тобто, при укладенні та при виконанні публічного договору встановлені цивільні законодавством норми є обов`язковими для сторін, від яких вони відійти не можуть. Ті норми можуть мати форму типових договорів, які забезпечують однакове оформлення договірних відносин. Відповідно до частини шостої статті 633 ЦК України умови публічного договору,і суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладеш виконанні публічного договору, є нікчемними. Аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку про те, що умови догові банківського вкладу повинні бути однаковими для всіх вкладників банку, крім тих, коли законом надані відповідні пільги. У правовідносинах з особами, які мають надані законом пільги, банк може застосувати більш сприятливі договірні умови, аніж у правовідносинах іншими вкладниками. Банк як публічна установа, яка надає свої послуги невизначеному колу а зобов`язаний здійснювати свою діяльність відповідно до вимог законодавства таї однакових (заздалегідь встановлених) для усіх правилах обслуговування. Відступлення правил, встановлених внутрішніми документами банку, за відсутності для цього підеш може за певних умов свідчити про непередбачені/необґрунтовані переваги для окремого клієнта. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін чи інша заінтересована особа вважає його нікчемнім, суд перевіряє відповідні доводи мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення я матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. І така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19). Відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наслідки нікчемності також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Відповідна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа №910/12294/16), від 16 травня 2018 року (справа «910/24198/16) та від 13 березня 2019 року (справа №636/99/17-ц), від 04 червня 2019 року справа №916/3156/17). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України також передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 2 ч. 2 цієї ж статті передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав па інтересів може бути визнання правочину недійсним. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє підтвердження, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved