Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

30.12.2021 р. позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою. Провадження у справі відкрито10.01.2022 р. та 09.12.2022 р. справу призначено до судового розгляду. Цією ж ухвалою вирішено замінити сторону у справі - Великоновосілківську селищну раду Волноваського району Донецької області на Великоновосілківську селищну військову адміністрацію Волноваського району Донецької області, яка утворена на підставі указу Президента України від 04.07.2022 № 469/2022 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Донецькій області»). Заходи забезпечення позову по даному провадженню не застосовувались. Короткий зміст вимог заяви Наказом начальника Головного управління Держгеокадаетру у Донецькій області від 15.05.2019 року №1997-СГ [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарської о призначення державної власності орієнтовною площею 2,0 га.у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області та надано у власність земельну ділянку з кадастровим номером 1421255100:02:002:0499. На підставі вказаного наказу 02.07.2019 державним реєстратором Великоновосілківської селищної ради Семеновою А.Г. зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку (запис про право власності №32214600).При цьому, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. [PERSON] на підставі наказу начальника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 10.04.2017 \~ \~ \~ \~року №11-3577 14-17-0 отримав у власність земельну ділянку площею 1.3 га (кадастровий номер 3521980700:02:0005124) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Богданівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Таким чином, [PERSON] ще у 2017 році використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, передбачене ст. 116 Земельного кодексу України. Ці дії призвели до вибуття з державної власності земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2.0 га. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо даної земельної ділянки, [PERSON] 15.07.2019 року дана земельна ділянка продана.Так, 15.07.2019 року, приватним нотаріусом Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Касицькою Л.М. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 1421255100:02:002:0499, укладеного між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , та [PERSON] , про що внесено відомості про вчинений правочин в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно та зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] (номер запису про право власності 32398447).У квітні 2021 року межі земельних ділянок з кадастровими номерами 1421255100:02:002:0499 та 1421255100:02:002:0500 об`єднані на підставі заяви їх власниці [PERSON] . За результатами об`єднання зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером 1421255100:02:002:0557 площею 4,0 га.Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1421255100:02:002:0557 за [PERSON] зареєстровано 08.04.2021 року.16.04.2021 \~ \~ \~ \~року земельна ділянка з кадастровим номером 1421255100:02:002:0557 надана в оренду [PERSON] (номер запису про речове право 41501000). Рішенням Великоновосілківського районного суду від 14.09.2021 року за позовом Волноваської окружної прокуратури наказ Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області від 15.05.2019 року №1997-СГ скасований. Зазначене рішення набрало чинності 19.10.2021 року.За цих обставин самостійний позов про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не виконує в повній мірі функції захисту права державної власності, що вказує на необхідність витребування майна від нового власника, відповідно до положень ст.ст. 387, 388 ЦК України. Посилаючись на норми закону та судову практику, зазначає, що якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача.Витребування земельної ділянки у [PERSON] становить «суспільний», «публічний» інтерес оскільки вказане є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадянам земель сільськогосподарського призначення, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю народу. Суспільний, публічний інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності.Окрім того, суспільний інтерес, який полягає у поверненні у розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні [PERSON] спірної земельної ділянки, який свідомо порушуючи закон шляхом надання недостовірної інформації органу державної влади, набув право власності на неї та у подальшому відчужив її на користь [PERSON] .Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 08.07.1986 у справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 29.06.2016 у справі № 6-1376ц16. Відповідно до Закону України від 28.04.2021 № 1423-1Х «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» розділ 10 Перехідних положень Земельного кодексу України доповнений пунктом 24, що передбачає, що землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, визначених вказаним законом. Після об`єднання земель, тому числі земельної ділянки з кадастровим номером 1121255100:02:002:0499 в одну земельну ділянку з кадастровим номером 1121255100:02:002:0557 цивільним законодавством України передбачається можливість здійснення поділу об`єкта нерухомості. Отже, заявлена прокурором вимога про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 1421255100:02:002:0557 площею 4,0 та для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Великоновосілківської селищної ради Донецької області нерозривно пов`язана із вимогою про витребування її частини загальною площею 2,00 та у конфігурації спірних земельних ділянок. З таким висновком погодився Верховний Суд у своїй Постанові від 27.10.2020 року у справі №381/375/19. Також у позові зазначає про компетенцію прокурора для звернення до суду з даним позовом, посилаючись на ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а також на судову практику. Просить суд витребувати у [PERSON] ( [ADDRESS] , ідентифікаційний код: [NUMBER] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] , ідентифікаційний код: [NUMBER] ) на користь держави земельну ділянку площею 2.00 га, яка за межами, координатами та конфігурацією відповідає земельній ділянці, яка мала кадастровий номер 1421255100:02:002:0499 та передавалась [PERSON] наказом Головного управління Держгеокадастру) у Донецькій області від 15.05.2019 року №1997- СГ; скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером 1421255100:02:002:0557 та державну реєстрацію усіх речових прав їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2333804714212), зокрема запис про право власності 32398447, запис про державну реєстрацію земельної ділянки 41431555, запис про речове право 41591900; стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь Донецької обласної прокуратури (р/р №UA918201720343180002000016251, Держказначейська служба України м. Київ, МФО - 820172, код ЄДРІІОУ - 25707002, отримувач Донецька обласна прокуратура) витрати зі сплати судового збору. Зміст відзиву відповідачів. Відповідачі не скористались правом на надання відзиву. Зміст пояснень третіх осіб Треті особи не надали пояснень за позовом. Процедура судового розгляду Сторони та треті особи в судове засідання не з`явились. Позивачі надали письмові заяви, у яких просять розгляд справи провести за їх відсутності, заперечень проти заочного розгляду справи не мають. Відповідач [PERSON] повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи на офіційну адресу електронної пошти (згідно наданої відповіді на запит суду органу соціального захисту), відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] через Веб-оголошення на офіційному сайті Судова влада, враховуючи, що за місцем реєстрації їх проживання проводяться активні бойові дії. Треті особи, які є юридичними особами, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи на офіційні адреси електронної пошти. Отже, суд вважає, що всі учасники справи повідомлені про дату, час та місце її розгляду належним чином. Неявка відповідачів у судове засідання є повторною, вперше не з`явились до суду 20.12.2022 р. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу без участі позивачів, враховуючи подані ними заяви, без участі третіх осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи у відповідності до положень ст.. 223 ЦПК України та щодо відповідачів постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін на теперішній час. Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, судом\~фактично встановлено наступне. 15.05.2019 р. ГУ Держгеокадастру у Донецькій області видано наказ № 1997-СГ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, зокрема [PERSON] та надано [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, у тому числі ріллі площею 2,000 га (кадастровий номер 1421255100:02:002:0499) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, на території Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області за межами населених пунктів. Відповідачем [PERSON] було зареєстровано право власності на дану ділянку 27.06.2019 р., відомості внесено до реєстру 02.07.2019 р.; 15.07.2019 р. зареєстровано договір купівлі-продажу земельної ділянки приватним нотаріусом Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Касицькою Л.М. та відповідач [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 2,000 га, кадастровий номер 1421255100:02:002:0499, для ведення особистого селянського господарства, на території Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області. Також факт придбання відповідачем [PERSON] у відповідача [PERSON] земельної ділянки кадастровий номер 1421255100:02:002:0499, площею 2,000га підтверджується відповідним договором купівлі-продажу від 15.07.2019 р. 08.04.2021 р. зареєстровано об`єднання земельних ділянок, у тому числі земельної ділянки площею 2,000 га, кадастровий номер 1421255100:02:002:0499 та земельної ділянки з кадастровим номером 1421255100:02:002:0500 за заявою заявниці [PERSON] у одну земельну ділянку з кадастровим номером 1421255100:02:002:0557, площею 4 га, власником якої є відповідач [PERSON] . Вказана інформація підтверджується й відповіддю ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 14.04.2021 р. № 10-5-02-1758/2-21. Рішенням Великоновосілківського районного суду від 14.09.2021 року по справі 220/686/21 (провадження 2/220/307/21) за позовом Волноваської окружної прокуратури встановлено вказані обставини та визначено, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 1997-СГ від 15.05.2019, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,00 га, з кадастровим номером 1421255100:02:002:0499, що розташована на території Великоновосілківської селищної ради Волноваського (колишнього Великоновосілківського) району Донецької області для ведення особистого селянського господарства є незаконним. Вирішено визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 1997-СГ від 15.05.2019, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,00 га, з кадастровим номером 1421255100:02:002:0499, що розташована на території Великоновосілківської селищної ради Волноваського (колишнього Великоновосілківського) району Донецької області для ведення особистого селянського господарства. Зазначене рішення набрало чинності 19.10.2021 року.Також, вказаним рішенням встановлено, що відповідач (по тій справі) [PERSON] , будучи обізнаним про отримання ним у порядку ст.ст.81, 116 Земельного кодексу України безоплатно земельної ділянки площею 1,3 га на території Кіровоградська область, Долинський р., с/рада Богданівська, та будучи ознайомленим з положеннями ст. 116 Земельного кодексу України, у тому числі й щодо можливості отримати безоплатно у власність земельних ділянок у межах норм, визначених цим Кодексом лише один раз по кожному виду використання, які є у відкритому доступі, безпідставно та умисно звернувся про отримання земельної ділянки площею 2,000 га, кадастровий номер 1421255100:02:002:0499, для ведення особистого селянського господарства, на території Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області, отримав право власності на дану земельну ділянку, яке також протягом невеликого проміжку часу було реалізовано шляхом укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки з відповідачем [PERSON] 13.04.2021 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,0000 га рілля, кадастровий номер 1421255100:02:002:0557, розташованої на території Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області за межами населених пунктів; договір укладено на 7 років. 13.04.2021 р. укладено акт прийому-передачі вказаної земельної ділянки між сторонами договору. Таким чином, [PERSON] є співвідповідачем по даному провадженню. 17.12.2021 р. Волноваською окружною прокуратурою надіслано Великоновосілківській селищній раді Волноваського району повідомлення про представництво інтересів Держави № 51/1-1275вих-21. Мотиви, з якихвиходить суд і застосованінорми права Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власностіє непорушним. Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами ЗК України, виходячи з редакції Закону, чинної на час правовідносин сторін. Порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами статей 116, 118, 121 ЗК України, у редакції чинній на час виникнення правовідносин сторін. Відповідно до пункту «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно з пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара. Виходячи зі змісту частини четвертої статті 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом використання. Відповідно до вимог частини шостої статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Визначений статтею 118 ЗК України порядок передачі земельної ділянки у власність застосовується при умові дотримання вимог статей 116, 121 ЗК України. Статтею 152 ЗК України регламентовано, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц зроблено висновок про те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (див. пункт 5.17 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі, коли суд установить, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та немає встановлених законом підстав для відмови у державній реєстрації права), це не є перешкодою для задоволення позову про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, якщо наявність такого запису порушує право або інтерес позивача. Таким чином, під час розгляду позовних вимог позивача необхідно дослідити не лише наявність порушеного права позивача, але й встановити, чи обраний ним спосіб захисту порушеного права, спрямований на його поновлення; чи призведе вимога позивача про скасування запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 1421255100:02:002:0557, площею 4 га, власником якої є відповідач [PERSON] , до реального захисту і поновлення його порушених прав та інтересів. \~ \~ \~ \~Згідно з абзацом першим частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, що була чинною на час державної реєстрації права власності на земельну ділянку та звернення прокурора з цим позовом, у разі скасування на підставі рішення суду записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Тобто, позивач, звертаючись до суду, дійсно обрав спосіб захисту його порушеного права, який узгоджувався би з вимогами статей 26 і 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у вказаній редакції. Близький за змістом висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункти 60-62 постанови). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших. З огляду на конкретні обставини справи, оскільки спірна земельна ділянка площею 2,0 га не має самостійної реєстрації, а об`єднана з іншою земельною ділянкою, тобто загальна площа даної ділянки становить 4,0 га, без скасування реєстрації на таку земельну ділянку не можна вважати ефективним захист прав позивача. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З аналізу змісту наведеного правила випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма права передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19) власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Рішенням Великоновосілківського районного суду від 14.09.2021 року по справі 220/686/21 (провадження 2/220/307/21) встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза її волею, визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 1997-СГ від 15.05.2019, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,00 га, з кадастровим номером 1421255100:02:002:0499, що розташована на території Великоновосілківської селищної ради Волноваського (колишнього Великоновосілківського) району Донецької області для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, вимоги про витребування цієї земельної ділянки від відповідачів на підставі статті 388 ЦК України є обґрунтованими, виходячи з наступного. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту зазначеної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Потрібний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, потрібно застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади чи місцевого самоврядування. Право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель сільськогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи стосовно охорони цієї категорії земель і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними. Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом державної влади, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки належністю її до земель сільськогосподарського призначення. Судом під час розгляду даної справи не встановлено невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідачів критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Враховуючи приписи частин третьої та четвертої статті 390 ЦК України, відповідач [PERSON] , не позбавлена можливості пред`явити до попереднього набувача спірної земельної ділянки позов про відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження останньої, здійснених з часу, з якого власникові належить право на її повернення, а у разі здійснення поліпшень земельної ділянки, які не можуть бути відокремлені від неї без завдання їй шкоди, позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість земельної ділянки. З позовом про відшкодування збитків може також звернутись й відповідач [PERSON] , яка є орендарем спірної земельної ділянки. Отже, у випадку повернення земельної ділянки від кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до первісного незаконного набувача, в якого придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Щодо обґрунтування процесуальних повноважень прокурора для звернення з даним позовом до суду. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02). У частинах першій, третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Наведеним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України, зокрема у частині четвертій статті 56 цього Кодексу визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Також згідно з частиною п`ятою статті 56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Системне тлумачення частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає змогу зробити висновок про те, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19) зроблено висновки про те, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. У постанові від 03 грудня 2019 року у справі № 810/3164/18 (адміністративне провадження № К/9901/67555/18) Верховний Суд дійшов переконання, що згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. З огляду на вищевикладене, а також на особливості даної справи, а саме що на час звернення до суду суб`єктом звернення до суду (позивачем) мала би бути Великоновосілківська селищна рада (на теперішній час Великоновосілківська селищна військова адміністрація Волноваського району Донецької області), але до суду жоден з цих суб`єктів не звернувся, суд вважає, що звернення прокурора з даною позовною заявою є найбільш ефективним захистом інтересів держави та відповідає положенням п. 3 ст. 131-1 Конституції України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру`та відповідає й положенням судової практики, а саме правовій позиції Великої палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 26.05.2020 р., справа № 912/2385/18. Висновки суду за результатами розгляду позову Враховуючи вищенаведене у своїй сукупності та логічному взаємозв`язку, аналізуючи надані сторонами докази, суд вважає, що позивачем надано належні, достатні та допустимі докази на обґрунтування своїх вимог. З огляду на конкретні обставини даної справи, а саме на те, що 08.04.2021\~р.\~зареєстровано об`єднання\~земельних ділянок,\~у тому\~числі земельної\~ділянки площею\~2,000\~га,\~кадастровий номер\~1421255100:02:002:0499\~(земельна\~ділянка,\~яка отримана\~відповідачем безпідставно)\~та земельної\~ділянки з\~кадастровим номером\~1421255100:02:002:0500\~за заявою\~заявниці [PERSON] \~у одну\~земельну ділянку\~з кадастровим\~номером 1421255100:02:002:0557,\~площею 4\~га,\~власником якої\~є відповідач\~ [PERSON] , скасування запису про державну реєстрацію речового права є ефективним способом захисту порушених прав позивача, а тому у цій частині необхідно позовні вимоги задовольнити, враховуючи, що неможливе витребування земельної ділянки площею 2,0 га (до об`єднання кадастровий номер 1421255100:02:002:0499) без скасування запису про державну реєстрацію речового права на ділянку з кадастровим номером 1421255100:02:002:0557, площею 4 га. Витребування земельної\~ділянки у\~відповідачів не\~порушуватиме принцип\~пропорційності втручання\~у їх\~право власності.\~Позовні вимоги\~про витребування\~земельної ділянки\~з володіння\~відповідачів є\~обґрунтованими,\~перешкод для\~застосування механізму\~статті 388\~ЦК України\~не встановлено,\~втручання держави\~у їх\~право власності\~є виправданим,\~оскільки порушення\~чітко визначеного\~законодавством порядку\~надання земельних\~ділянок порушує\~суспільний інтерес\~на законний\~обіг землі,\~як національного\~багатства та\~положення законодавства\~України про\~зобов`язання органів\~влади діяти\~в межах\~своїх повноважень\~та у\~порядку передбаченому\~законом.\~Недотримання такого\~порядку тягне\~за собою\~свавілля державних\~органів та\~знищення правового\~порядку у\~державі.\~Водночас відповідач\~ [PERSON] \~не позбавлена\~права звернутися\~з вимогою\~про відшкодування\~завданих збитків\~до продавця\~земельної ділянки. В цій частині позовні вимоги підлягають також задоволенню. Щодо розподілу судових витрат При розподілі судових витрат суд керується нормами ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача просив стягнути на корить позивача понесені витрати по сплаті судового збору. Позивачем за платіжним дорученням за № 3606 від 15.12.2021 р. сплачено судовий збір у загальному розмірі 4540 грн. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі витрати по сплаті судового збору стягуються з відповідачів пропорційно до задоволених вимог. Вказана сума судового збору відлягає стягненню з цих відповідачів у рівних частках.

Outcome: approved