Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

В серпні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача суму боргу за позикою в розмірі 32600гривень, проценти за користування 2834,41 грн., інфляційні збитки 880,2 грн., пеню 1732,71 грн., а також 3 % річних в розмірі 262,59 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.04.2021 року вона надала відповідачу позику - грошові кошти в розмірі 32600 гривень, що підтверджується доданою до позовної заяви складеною відповідачем власноруч розпискою від 30.04.2021 року, згідно якої відповідач зобов`язався повернути позивачу позику до 30.04.2022 року. Позивач зазначає, що відповідач борг не повернув. В подальшому представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог і просив суд стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики розмірі 32600 гривень, інфляційні збитки в розмірі 4361,95 грн. і 3 % річних в розмірі 683,26 грн. Ухвалою судді від 15.08.2022 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 19.10.2022 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, які зазначені в заяві про зменшення розміру позовних вимог, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги, які зазначені в заяві про зменшення їх розміру визнав, не заперечував проти їх задоволення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 30.04.2021року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 32600 гривень, які він зобов`язався повернути в строк до 30.04.2022 року. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або на інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 цього ж Кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч.1 ст.1049 цього ж Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.533 цього ж Кодексу грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК Україна кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України відповідач не подав до суду жодного доказу на підтвердження того, що він повернув позику в обумовлений строк. Тому у відповідача виник борг по поверненню позики в розмірі 32600 гривень, інфляційні збитки 4361,95 грн. і 3 % річних в розмірі 683,26 грн., які з нього слід стягнути на користь позивача. За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. За змістом вимог ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів,рахунків тощо). Встановлено, що [PERSON] отримала від адвоката Сацика Р.В. правову допомогу, загальна вартість цих послуг становить 10 000 грн. Вказані обставини підтверджується договором про надання правової допомоги №622 року від 04.08.2022 року, укладеним між нею та адвокатом Сациком Р.В., додатком №1 до договору про надання правової допомоги від 04.08.2022, актом про надану правову допомогу №1 від 05.08.2022 року, детальним описом робіт (наданих послуг від 05.08.2022 року, актом про надану правову допомогу №2 від 10.01.2023 року, детальним описом робіт (наданих послуг) від 10.01.2023 року, квитанцією №3056742 від 10.01.2023 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на це, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 992,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved