Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обгрунтовує тим, що [INFO] померла її тітка [PERSON] , яка 25 вересня 2009 року склала заповіт та заповіла майно позивачу. 12 липня 2014 року Шістнадтцятою Київською державною нотаріальною контрою було заведено спадкову справу № 439/2014 щодо майна померлої [PERSON] , спадкоємцем якої за заповітом є [PERSON] . У 2017 році чоловік [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину нерухомого майна та визнання права користування на частину земельної ділянки. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 9 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач. Однак нотаріусом Шістнадтцятої Київської державної нотаріальної контори постановою № 1737/02-31 від 18 вересня 2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право власності документів, що підтверджують право власності померлої на майно. Оскільки вказані оригінали документів знаходяться у [PERSON] , який у добровільному порядку їх відмовляється надати, просила задовольнити позов та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на будинок [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий номер 3221282011:07:011:055, що знаходиться у Київській області, Броварський район, Жердичівська сільська рада. 20 січня 2022 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва відкрито загальне провадження з викликом учасників справи в підготовче засідання на 21 лютого 2022 року. 21 лютого 2022 року сторони до суду не з`явились. Від представника позивача та Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання за їх відсутності. Інші учасники справи про причини неявки не повідомили, хоча повідомлялись про розгляд справи у встановленому законом порядку. Розгляд справи відкладено на 28 березня 2022 року. 28 березня 2022 року справу знято з розгляду про що складено відповідну довідку. Наступною датою підготовчого засідання визначено 2 червня 2022 року. 2 червня 2022 року сторони повідомлені належним чином до суду не прибули. Від представника позивача надійшло клопотання про проведення засідання за його відсутності. Одночасно просив задовольнити клопотання про залучення в якості співвідповідача Київську міську раду (Київраду). Ухвалою Дарницького районного суду від 2 червня 2022 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Київську міську раду (Київраду). Розгляд справи відкладено на 27 липня 2022 року. У підготовче засідання з`явився представник позивача [PERSON] , просив задовольнити клопотання про витребування у [PERSON] оригіналів правовстановлюючих документів на будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , а також на земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська обл., Броварський р-н., Жердівська сільська рада, кадастровий номер: 3221282011:07:011:055 та у Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 439/2014. Інші учасники до суду не з`явились, про причини неявки не повідомили, хоча про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Ухвалою від 27 липня 2022 року клопотання про витребування доказів задоволено. Розгляд справи відкладено на 19 вересня 2022 року. 12 вересня 2022 року на виконання ухвали суду від 27 липня 2022 року надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 439/2014. З якої вбачається, що [PERSON] подавав заяву про відмову від прийняття спадщини. В судовому засіданні представник позивача просив залучити в якості співвідповідача [PERSON] . Інші учасники справи до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Ухвало від 19 вересня 2022 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до Київської міської державної адміністрації, Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, Київської міської ради (Київради), треті особи: Шістнадцята київська державна нотаріальна контора, [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якості співвідповідача - [PERSON] та визначено співвідповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про залучення їх до участі у справі. Крім того, судом повторно витребувано у [PERSON] оригінали правовстановлючих документів на спадкове майно. 26 вересня 2022 року до суду від представника Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства з врахуванням наявних в матеріалах справи доказів та проводи розгляд справи без їх участі. Розгляд справи було відкладено до 2 листопада 2022 року. 2 листопада 2022 року в судове засідання учасники справи не з`явилися, розгляд справи було відкладено на 1 грудня 2022 року. 1 грудня 2022 року справу знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді. 7 грудня 2022 року в судове засідання з`явився представник позивача [PERSON] суд долучив до матеріалів справи копію державного акта на праві власності на земельну ділянку Серія ЯП № 942647, судом за клопотанням позивача в черговий витребувано у [PERSON] оригінали правовстановлючих документів на спадкове майно, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 17 січня 2023 року. 17 січня 2023 року учасники справи не з`явилися, представники [PERSON] , Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, Київської міської ради (Київради), Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори подали заяви про розгляд справи без їх участі. Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] жодного разу в судові засіданні не з`являвся, витребувані у нього оригінали правовстановлючих документів на спадкове майно не надав, відзиву на позов не подав. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про смерть серія № [NUMBER] від 7 березня 2014 року (а.с. 10). 25 вересня 2009 року [PERSON] складено заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом вона буде мати право заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 1 жовтня 2009 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського управління юстиції у м. Києві [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 7). 12 липня 2014 року Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою було зареєстровано спадкову справу № 439/2014 (а.с. 149). З витребуваних копій матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] звернулася позивач [PERSON] , а відповідач [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с. 150-151). У рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 9 липня 2020 року, яке набрало законної сили 10 серпня 2020 року, у справі № 753/1569/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , 3-тя особа: Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину нерухомого майна, визнання права користування на частину земельної ділянки встановлені наступні обставини: "29 вересня 1979 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Бортницькою сільською радою Бориспільського району Київської області, актовий запис №76. Після укладення шлюбу вказане подружжя проживало в будинку [ADDRESS] . Даний будинок [PERSON] отримала в дар на підставі договору дарування від 4.04.1987 року, посвідченого секретарем Бортницької сільської ради народних депутатів Бориспільського району Київської області Бабич В.І. від своєї матері [PERSON] . За змістом даного договору загальна площа будинку складає 20 м2, а з технічного паспорту будинку від 18.03.1989 року вбачається, що він є дерев`яним і побудовано в 1969 році. Протягом 1989 року на місці старого дерев`яного будинку був побудований новий цегляний будинок. Відповідно до технічного паспорта, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації 5.11.1993 року, новий цегляний будинок [ADDRESS] має загальну площу 54,3 м2 та житлову площу 29,4 м2. Тобто новий будинок збільшився за своїм розміром та змінив якість будівельних матеріалів. 10.02.1995 року було складено акт про прийняття в експлуатацію вказаного домоволодіння, в якому стоїть підпис домовласника [PERSON] . А 10.03.1995 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на особисту власність на домоволодіння [ADDRESS] , виданого на підставі розпорядження голови державної адміністрації Харківського району м. Києва №097 від 2.03.1995 року" Крім того, в період зареєстрованого шлюбу 8.08.2000 року на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 6.02.1998 року №221 [PERSON] отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 90205007 та у постійне користування земельну ділянку площею 0,0100 га, кадастровий номер 90205023 для обслуговування домоволодіння [ADDRESS] та господарських споруд, що підтверджується копіями державного акту на право приватної власності на землю ІV-КВ №128775 та державного акту на право постійного користування землею ІІІ-КВ № 054718" Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 2 вересня 2016 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа: Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання одностороннього правочину - заяви №997 про відмову прийняття спадщини за законом від 12.07.2014 року недійсним було відмовлено (а.с.205-206). Даним судовим рішенням було встановлено, що позивач [PERSON] 12.07.2014 року добровільно, свідомо, за власною ініціативою відмовився від прийняття спадщини за законом, а саме своєї частки у майні подружжя, після смерті його дружини [PERSON] , що було оформлено нотаріально у вигляді заяви. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2.09.2016 року було залишено без змін (а.с.201-204). Постановою Верховного Суду від 4.04.2018 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2.09.2016 року та Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2016 року було залишено без змін. Таким чином, позивач [PERSON] 12.07.2014 року відмовився від прийняття спадщини за законом, а саме своєї 1/2 частини у майні подружжя, що відображено у нотаріально посвідченій заяві. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 9 липня 2020 року, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , 3-тя особа: Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину нерухомого майна, визнання права користування на частину земельної ділянки було відмовлено (а.с. 13-17). Вказане рішення набрало законної сили 10 серпня 2020 року. Постановою державного нотаріуса від 18 вересня 2020 року № 1737/02-31 у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва [PERSON] про право власності на спадщину, що складається із житлового будинку що знаходиться, у [ADDRESS] та земельної ділянки кадастровий номер 3221282011:07:011:055, що знаходиться у Київській області, Броварський район, Жердичівська сільська рада було відмовлено, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючі документів на спадкове майно (а.с. 8-9). Відповідач [PERSON] жодного разу в судові засіданні не з`являвся, витребувані у нього оригінали правовстановлючих документів на спадкове майно не надав, відзиву на позов не подав. Згідно інформаційної довідки начальника Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 5 березня 2015 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві власності зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10 березня 1995 року (а.с. 18, 21-22). Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку земельна ділянка кадастровий номер 3221282011:07:011:055 належала [PERSON] (а.с. 19-20, 229). Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України, ст. ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності. Згідно з ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст.1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач [PERSON] правомірно набула право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її тітки, оскільки вона є спадкоємцем за заповітом. Позивач як спадкоємець за заповітом у встановленому законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа, однак не може отримати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правоустановчих документів на спадкове нерухоме майно, що підтверджено належним чином - постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. На думку суду, відсутність правоустановчого документа про право власності спадкодавця не позбавляє спадкоємців права на спадщину, оскільки вона належить їм з моменту відкриття спадщини. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивач позбавлена права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину, яка залишилась після смерті її тітки, чим порушується (не визнається) її право власності на спадкове майно. Тому, виходячи з вимог справедливості та розумності, це право на підставі ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. ст. 4,5 ЦПК України підлягає захисту шляхом визнання за позивачем права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved