Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

Позивач у жовтні 2020 року звернулася до суду з позовом і просила визнати припиненими трудові відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «САНА ЛАБ» (код ЄДРПОУ 40993102), у зв`язку зі звільненням [PERSON] за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне. Позивач займала посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «САНА ЛАБ» про що були внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, вирішивши припинити свою трудову діяльність на вказаній посаді, 04.06.2020 подала заяву про звільнення з посади за власним бажанням, в якій просила звільнити її та ініціювала проведення позачергових загальних зборів ТОВ «САНА ЛАБ» для розгляду питання про звільнення керівника та призначення нового. Листи були направлені загальним зборам та відповідачу, але останні їх не отримали, на телефонні дзвінки, повідомлення та електронні листи не відповідає. Однак, уповноважений орган ТОВ «САНА ЛАБ» з моменту направлення заяви про звільнення, та на дату звернення з цим позовом до суду не вчинила будь-яких дій щодо розгляду заяви позивача, не вчинила будь-яких дій зі створення нового виконавчого органу товариства та дій щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців, щодо звільнення позивача. Виходячи з вищенаведеного, позивач звернулася до суду із вказаним позовом просила її задовольнити. Ухвалою судді від 15 жовтня 2020 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов. На адресу суду повернувся конверт із копією ухвали про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви, який направлявся відповідачу за адресою його місцезнаходження. На день ухвалення рішення відповідач ТОВ «САНА ЛАБ» своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено що [PERSON] було призначено на посаду директора ТОВ «САНА ЛАБ» та відомості про неї, як керівника, було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань про призначенні її на посаду. Як вбачається з матеріалів справи, 04.06.2020 позивачем було складено заяву, адресовану уповноваженому органу ТОВ «САНА ЛАБ» із проханням про звільнення з посади директора за власним бажанням. Для виключення даних відомостей про директора з ЄДР, згідно п. 4, ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», потрібно надати Протокол Загальних зборів учасників товариства. Як вбачається з матеріалів справи, учасниками (засновниками) ТОВ «САНА ЛАБ», які відповідно і входять до складу Загальних зборів учасників є громадяни Казахстану: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Встановлено, що заяву про звільнення за власним бажанням та заяву про ініціювання скликання позачергових загальних зборів товариства позивач направив на адресу ТОВ «САНА ЛАБ» м. Київ, проспект Лобановського,4-Г, офіс 205 та кожному із учасників, однак, ТОВ «САНА ЛАБ» відповіді не надало . Змістом ст. 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Частиною 1 ст. 38 КЗпП України передбачено право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. За змістом положень ст. 38 КЗпП України, ст. 145 ЦК України, ст. ст. 58,60-62 Закону України «Про господарські товариства» праву директора товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства провести загальні збори та розглянути заяву директора про звільнення. Проте, як встановлено судом, учасники товариства не провели загальних зборів товариства та заяву позивача про звільнення з посади директора не розглянули. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оскільки, відповідачем порушено право позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, питання звільнення директора товариства вирішується загальними зборами учасників у встановленому законом порядку, то позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки, у даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є визнання припиненими трудових відносин між сторонами. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved