Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет споруУправління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому, просить визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом із батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 березня 2017 року, розірвано. [INFO] у них народився син - [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , та перебувала на його утриманні. Позивач має власне житло, працює, є матеріально забезпеченим. Відповідач [PERSON] жодної участі в утриманні та вихованні дитини не бере, однак, відмовляється в добровільному порядку визначити місце проживання дитини з батьком. Позивач вважає, що проживання неповнолітнього сина - [PERSON] , з ним, відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів їхнього неповнолітнього сина, який також хоче проживати з батьком. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавала. 14.12.2022 року у даній справі закрито підготовче провадження, справу призначено для розгляду по суті. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Скиба В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала суду письмову заяву, посвідчену 04 жовтня 2022 року нотаріусом Штата Нью-Йорк, згідно якої просить суд розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені вимоги визнає та не заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом із батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, згідно отриманого від них листа, просять справу слухати у відсутності їх представника, підтримують наданий ними висновок. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 29 січня 2009 року, який на даний час розірвано (Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 березня 2017 року, у справі №607/1196/17). У даному шлюбі народився син -[PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 13.04.2010 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції). Неповнолітній [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (Довідка №444, видана 04 липня 2022 року ДП Люкс-1). Згідно Довідки №70, виданої 01.07.2022 року [PERSON] працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фармастор» на посаді завідувача аптеки із 20.07.2007 р., по теперішній час, з окладом 10 550 грн., згідно штатного розкладу. Загальна сума доходу із 01.07.2021 р. по 30.06.2022 р., складає 120 402,04 грн. Згідно, наявної при матеріалах справи характеристики, [PERSON] за місцем роботи, в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фармастор», характеризується позитивно. Як вбачається із довідки №51 від 04.07.2022 року, [PERSON] дійсно навчається у 7-В класі Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №29 з поглибленим вивченням іноземних мов. Мати [PERSON] , [PERSON] , не бере участі в освітньому процесі закладу. Із характеристики на [PERSON] , наданої Тернопільською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №29 з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської ради Тернопільської області, судом встановлено, що вихованням сина займається батько [PERSON] . Він бере активну участь в освітньому процесі: кожного дня привозить та забирає сина зі школи, спілкується з класним керівником та вчителями, цікавиться успішністю сина, бере активну участь у житті класу, відвідує батьківські збори, позитивно впливає на формування особистості сина. У своїй заяві, яка надійшла на адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 14.12.2022 р., [PERSON] повідомила про те, що на даний час вона проживає в Сполучених Штатах Америки та надає згоду щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком. Також, в судовому засіданні судом, за участю психолога [PERSON] з`ясовано думку малолітнього [PERSON] щодо його місця проживання, відповідно до якої він бажає проживати разом із батьком, який про нього постійно піклується та в якого він проживає останні три роки. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно висновку органу опіки і піклування Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1278 від 16 листопада 2022 року,

Outcome: approved