Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, який визначений рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 квітня 2018 року та стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення [PERSON] повноліття тобто до [INFO] . Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 вересня 2013 року між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляєвського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 229. Від вказаного шлюбу в них народилася донька: [PERSON] , [INFO] . 02 квітня 2018 року їх шлюб з відповідачем розірвано рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області та стягнуто аліменти з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON] у розмірі 850 грн, починаючи з 22 лютого 2018 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Такий розмір аліментів не задовольняє потреби дитини, не відповідає інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідач має задовільний стан здоров`я, не має більше дітей на своєму утриманні, офіційно не працевлаштований, окрім аліментів додаткової допомоги дитині не надає, тобто має усі підстави сплачувати аліменти у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вказаних вище обставин позивач і звернулась до суду з даним позовом. Не погоджуючись з позовними вимогами позивача, відповідач 11 листопада 2022 року надав відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволені позову [PERSON] до нього про зміну способу стягнення аліментів на дитину, справу розглядати за його відсутність за наявними матеріалами справи. Свої заперечення на позовні вимоги обґрунтовує тим, що поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітної плати (доходу) платника, позивачу належить доводити перед усім наявність у платника аліментів відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментівв як частки відповідного доходу. Разом з тим, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема ч. 1 ст. 182 СК України. Однак, пред`являючи позов про зміну способу стягнення аліментів, при цьому посилаючись на необхідність збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, позивач не надала суду будь яких доказів покращення його матеріального стану з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, та зміни їх сімейного стану. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.. 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. З часу постановлення рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області про стягнення з нього аліментів на користь позивача, його матеріальний стан та стан здоров`я значно погіршився, а саме: він став інвалідом 2 групи, втратив роботу. Він знаходиться на обліку в Біляївському відділі УСНЗ Одеської РДА та отримує державну соціальну допомогу інвалідам 2 ої групи. Інших доходів в нього не має, за станом здоров`я він не може працювати та постійно знаходиться на лікуванні. Крім того на його утриманні знаходиться непрацездатний батько. 14 листопада 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначає, що розмір аліментів не задовольняє потреби дитини та є нижчим ніж прожитковий мінімум по сплаті аліментів. З віком потреби доньки зростають. Доводи викладені відповідачем у відзиві не мають будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сплати аліментів у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач ніяким чином не довів погіршення його майнового стану. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду. 14 жовтня 2022 року, ухвалою суду по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, надавши заяву, згідно якої вона позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відзиві на позовні вимоги зазначив про можливість розглядати справу за його відсутність. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.\~\~ Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 20 вересня 2013 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу в них є донька: [PERSON] , [INFO] . (а.с. 8) 02 квітня 2018 року шлюб позивача з відповідачем було розірвано рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області та стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 850 грн, починаючи з 22 лютого 2018 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . (а.с. 9-10) У своїх позовних вимогах позивач зазначила, що відповідач має задовільний стан здоров`я, не має більше дітей на своєму утриманні, офіційно не працевлаштований, окрім аліментів додаткової допомоги дитині не надає, тобто має усі підстави сплачувати аліменти у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В якості доказів позовних вимог надала до матеріалів справи: копію свідоцтва про народження дитини; рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду від 02 квітня 2018 року. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач надав до суду наступні докази: копію посвідчення серії [NUMBER] , в якому зазначено, що він є інвалідом 2 групи (а.с. 32-33); довідку з Біляївського відділу УСЗН РДА, відповідно до якої [PERSON] знаходиться на обліку в Біляївському відділі УСНЗ Одеської області, отримує допомогу інвалідам 2 групи, що складає за останні 8 місяців суму у розмірі 2100 грн; копію пенсійного посвідчення [PERSON] ; копію посвідчення [PERSON] , інваліда 2 групи; виписки із медичної карти хворого; медичні документи; довідка про склад сім`ї від 03 листопада 2022 року. Нормативне обґрунтування Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51\~Конституції України та статтею 180\~СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3статті 181\~СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відтак, у статті 192\~СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184,192 СК України. За ч.1\~ст.192 СК України,\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до\~ст.\~192\~СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до п. п. 3 п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У сенсі розуміння ч.3 ст. 12 та ч.1, 5,6 ст. 81 ЦПК України тягар доказування обставин на які посилається позивач покладається саме на неї, в той самий час як відповідач мусить їх належним чином спростувати. Згідно частини другої\~статті 51 Конституції України,\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Разом з тим, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів передбачених\~статтею 192 СК України\~та ухвалення нового судового рішення, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. Зокрема, не передбачено перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів в зв`язку із змінами згідно Закону Україну «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII мінімального розміру аліментів. Також, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального розміру аліментів є підставою для автоматичного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17.05.2017 року, тобто з 08.07.2017 року за відповідною постановою державного виконавця. Таке збільшення має відбуватись в автоматичному порядку, без жодних звернень стягувача аліментів. Згідно п. 17\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. У висновку ВСУ, викладеному у його постанові від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначає, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої\~статті 11 ЦК України\~свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до\~статті 192 СК України. Верховний Суд звертає увагу, що\~Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII\~частину першу\~статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~СК України\~навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Звертаючись до суду з вимогою про зміну способу стягнення аліментів, позивач жодним чином не обґрунтовує необхідності такової, не наводить правових підстав, обумовлених законодавством України, якими зумовлювалось б така зміна, не надає необхідних доказів, в обґрунтування заявленого позову. Посилання позивача у позовних вимогах стосовно того, що відповідач має задовільний стан здоров`я, не має більше дітей на своєму утриманні, офіційно не працевлаштований, окрім аліментів додаткової допомоги дитині не надає, тобто має усі підстави сплачувати аліменти у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку спростовуються наданими відповідачем до матеріалів справи доказами, а саме: копією посвідчення серії [NUMBER] , в якому зазначено, що відповідач є інвалідом 2 групи (а.с. 32-33); довідкою з Біляївського відділу УСЗН РДА, відповідно до якої [PERSON] знаходиться на обліку в Біляївському відділі УСНЗ Одеської області, отримує допомогу інвалідам 2 групи, що складає за останні 8 місяців суму у розмірі 2100 грн; копією пенсійного посвідчення [PERSON] ; копією посвідчення [PERSON] , інваліда 2 групи; виписками із медичної карти хворого; медичні документи, які свідчать про погіршення стану здоров`я; довідкою про склад сім`ї від 03 листопада 2022 року Будь-яких доказів існування обставин, що у відповідності із\~ ст.192 Сімейного Кодексу України\~є підставою для зміни способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду, позивачка не надала. На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] недоведеними. Крім того, суд роз`яснює, що за підстав змін у законодавстві, передбачений механізм, який надає можливість державному виконавцю забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~СК України \~навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. З урахуванням усього вищевикладеного, а саме того, що позивачем не приєднано доказів зміни матеріального стану відповідача у бік покращення, не надано жодного доказу покращення доходів відповідача, виходячи з відсутності доказів погіршення матеріального чи сімейного стану отримувача аліментів чи стану здоров`я дитини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знайшов правових підстав для необхідності зміни способу стягнення аліментів, встановленому за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.04.2018 року, а отже приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Розподіл судових витрат Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, судові витрати /судовий збір/ слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed