Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~У липні позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію, витребувати майно із чужого незаконного володіння. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власницею земельної ділянки площею 0,849 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району від 25.02.1998 року, що підтверджується Державним актом на право приватної власності серії ІІІ-КВ № 097881, зареєстрованим у встановленому законом порядку. Кадастровий номер земельній ділянці не наданий в зв`язку із відсутністю про це вимог діючого на той час законодавства. Починаючи із 1998 року позивачка сплачувала земельний податок за вказану земельну ділянку та вважала себе законним власником спірної земельної ділянки. Починаючи із 2008 року у позивачки почали виникати конфлікти із керівництвом обслуговуючої компанії котеджного містечка «Золоті ворота», які намагалися здійснити самозахоплення її земельної ділянки, в тому числі шляхом встановлення паркану. З цього приводу позивачка в 2009 році звернулася до ПП «Фокус-2002» задля проведення комплексу робіт по встановленню межових знаків на земельній ділянці. За результатами проведених робіт складені акти про передачу на зберігання встановлених межових знаків власникам земельних ділянок. Після вказаних подій і до 2017 року позивачкою не виявлялося будь-яких порушень її прав, як власниці земельної ділянки. Проте в 2017 році після повідомлень про наміри невідомими особами відчужити земельну ділянку, межі якої співпадають із її, вона звернулася до Обухівського ВП ГУНП в Київській області із заявою про кримінальне правопорушення та до Обухівського міськрайонного виробничого відділу Київської обласної філії Центру ДЗК. За результатами проведених робіт ДЗК проведено відновлення меж її земельної ділянки в натурі (на місцевості), складено акти прийому-передачі межових знаків на зберігання від 19.05.2017 року з абрисами земельних ділянок та зведені плани суміжних земельних ділянок. Згідно зведеного плану вбачалося, що належну позивачці земельну ділянку поділено на три окремі земельні ділянки з кадастровими номерами 3223186801:13:009:0175 (далі 0175); 3223186801:13:009:0182 (далі 0182); 3223186801:136009:0183 (далі 0183), а також сформовану із залишків земельну ділянку № 3223186801:13:009:0173 (далі 0173). Як з`ясувалося шляхом відповіді на запит адвоката, отриманої 01.02.2021 року, на підставі рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19.12.2014 року затверджено проекти землеустрою та передано земельні ділянки у власність громадянам відповідачам по справі [PERSON] (0173) та [PERSON] (0175). Позивачка акцентує, що саме 01.02.2021 року це дата коли вона дізналася про порушення її права власності. Окрім цього, під час ознайомлення із матеріалами кримінального провадження позивачка дізналася, що ФОП [PERSON] на підставі підробленого Державного акту серії І-КВ №068010 від 17.06.1999 року була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на ім`я [PERSON] (0182, 0183), на підставі якої за вказаною особою було зареєстроване право власності 21.04.2017 року. В подальшому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу відчужила дві земельні ділянки 0182 та 0183 відповідачу по справі [PERSON] . Таким чином, позивачка вважає, що вона незаконно позбавлена права користування та просила суд захистити її право. Рух справи в суді. \~ \~ \~ \~29.07.2021 року ухвалою судді прийнято вказану позовну заяву, відкрити загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. \~ \~ \~ \~15.11.2021 року ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на земельні ділянки та об`єднано в одне провадження із первісним позовом; замінено первісного відповідача [PERSON] , який мав місце реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , належним відповідачем [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , та первісного відповідача Підгірцівську сільську раду Київської області на правонаступника Козинську селищну раду Обухівського району Київської області; витребувано від Центру надання\~адміністративних\~послуг\~Волочиської міської\~територіальної\~громади інформацію про місце реєстрації [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , Головного управління\~Держгеокадастру у\~Київській області документацію. 21.07.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні сторона позивачки позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, у зустрічних позовних вимогах просила відмовити. При цьому, представник позивачки просив суд визначити самостійно спосіб захисту, передбачений законом, який найбільш ефективно захистить права позивачки, не обмежуючись способами захисту, визначеними ним в заяві про зміну предмету позову від 15.11.2021 року. Представники відповідачів просили в позові відмовити з підстав, зазначених нижче. \~ \~ \~ \~Аргументи учасників справи. Позиція позивачки викладена вище і головним чином зводиться до незаконного позбавлення її права власності шляхом вчинення дій, які містять ознаки кримінального правопорушення. Позиція відповідача [PERSON] викладена у зустрічному позові і зводиться до наступного. Між ним та громадянкою [PERSON] 03.05.2017 року укладені договори купівлі-продажів земельних ділянок 0182 та 0183 із дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема статей 203 та 215 ЦК України. На момент реєстрації та укладення договору нотаріусом здійснено перевірку статусу [PERSON] , як власниці земельних ділянок, яке було очищене від прав третіх осіб та іншого виду обтяжень. В зв`язку із чим відповідач [PERSON] на підставі ст. ст. 330, 388, 392 ЦК України статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав та основоположних свобод, є добросовісним набувачем, що захищає його від намірів позивачки [PERSON] витребувати на її користь земельні ділянки. Додатковим аргументом на користь цієї позиції є відсутнє у [PERSON] зареєстроване право власності на спірні земельні ділянки. На підставі цих же аргументів відповідач у своєму зустрічному позові до [PERSON] просив визнати його добросовісним набувачем спірних земельних ділянок та визнати за ним право власності на ці об`єкти нерухомості. Позиція відповідача Козинської селищної ради Обухівського району Київської області зводиться до заперечення права позивачки [PERSON] звертатися із вказаним позовом до суду, як особи, яка ніколи не набувала права власності на земельну ділянку, з огляду на наступне. Відповідач зазначив, що позивачка [PERSON] посилається, як на підставу виникнення її права власності на рішення Підгірцівської сільської ради від 25.02.1998 року № 1 та Державний акт серії ІІІ -КВ № 097881. Проте, 25.02.1998 року сесія Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області не проводилася, відповідно рішення не приймалося. На засіданні виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради від 25.02.1998 року розглядалося питання про передачу земельних ділянок у власність фізичним особам, проте не стосовно позивачки [PERSON] . Вищевказане на думку відповідача ставить під сумнів дійсність державного акту [PERSON] . Позиція відповідача [PERSON] викладена в заяві про застосування строку позовної давності відповідно до ст. 256 ЦК України, який при обранні віндикації, як способу захисту, дорівнює трьом рокам. Відповідач вважає, що строк давності слід обраховувати з 2017 року, коли, як зазначає позивачка [PERSON] , вона звернулася до правоохоронних органів із заявою про заволодіння невідомими особами її земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Твердження позивачки про те, що вона дізналася про порушення свого права лише 06.07.2021 року є неспроможними та не підтверджені жодними доказами, а також спростовується доводами самої ж позивачки, на думку відповідача. Фактичні обставини справи, встановлені судом. На підставі рішень Підгірцівської сільської Ради народних депутатів Обухівського району Київської області від 23 жовтня 1997 року [PERSON] за результатами розгляду її заяв виділені у довічне користування із земель ТОВ «Агат» земельні ділянки та наданий дозвіл для будівництва індивідуального житлового будинку згідно ЗК України по вул. Городищеньска в с. Підгірці Обухівського району. В свою чергу, ТОВ «Агат» набула земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво за рахунок земель в межах села Підгірці площею 5 га на підставі рішення виконавчого комітету ІІ сесії Підгірцівської сільської Ради ХХІІ скликання від 25.11.1994 року із отриманням дозволу на виготовлення проекту землеустрою на право користування землею. Як вбачається із листування ТОВ «Агат» та Підгірцівською сільською Радою в 1995 році в період 1995 року, остання неодноразово зверталася до ТОВ «Агат» із проханням оплатити рахунки в розрахунок за виділену їм землю. Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею у ТОВ «Агат» у постійному користуванні перебуває земельна ділянка площею 5 га на підставі рішення виконавчого комітету ІІ сесії Підгірцівської сільської Ради ХХІІ скликання від 25.11.1994 року. Як вбачається із довідки ТОВ «Агат» [PERSON] від 23.10.1997 року працює на посаді касира з 02.05.1996 року. На підставі рішень Підгірцівської сільської Ради народних депутатів Обухівського району Київської області від 23 жовтня 1997 року [PERSON] за результатами розгляду її заяв виділені у довічне користування із земель ТОВ «Агат» земельні ділянки та наданий дозвіл для будівництва індивідуального житлового будинку згідно ЗК України по [ADDRESS] . Відповідно до протоколу № 1 від 25.02.1998 року виконавчого комітету Підгірцівської сільської Ради народних депутатів Обухівського району київської області на порядку денному ставилося питання про розгляд заяв громадян. Відповідно до резулютивної частини рішення, затверджено матеріали інвентаризації присадибних земельних ділянок громадян, які виявили бажання приватизувати земельні ділянки (список громадян додається); надати даним громадянам у приватну власність безкоштовно земельні ділянки розміром згідно запасу в погосподарській та земельно-кадастрових книгах сільської Ради. Відповідно до Державно Акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-КВ № 097881 [PERSON] на підставі рішення Підгірцівської сільської Ради народних депутатів від 25 лютого 1998 року № 1 отримала у приватну власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] для будівництва житлового будинку та ведення підсобного господарства, площею 0,849га. (далі Державний акт за № 1604 від 09.04.1998 року) Акт підписаний 09.04.1998 року головою Підгірцівської сільської ради Гажаманом О. Ю. та зареєстрований в Книзі записів Державних актів за № 1604. Суд звертає увагу, що зазначені в Акті особи, які відображені як такі, із якими межує земельна ділянка [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками земельних ділянок на підставі Державних актів. Відповідно до Державник актів на право приватної власності на землю серії та номери ІІІ-КВ № 097879 та ІІІ КВ № 097882 від 09.04.1998 року громадянам [PERSON] та [PERSON] відповідно належать земельні ділянки, суміжною власницею яких є позивачка [PERSON] . Підстава набуття права власності рішення Підгірцівської сільської Ради народних депутатів від 25 лютого 1998 року № 1. Копія вищевказаного Державного Акту за № 1604 від 09.04.1998 року зберігалася в ГУ Держгеокадастру у Київській області і надана на запит адвоката позивачки [PERSON] . Відповідно до відповіді адвокату позивачки [PERSON] , наданої на запит ГУ Держгеокадастру у Київській області, від 04.11.2021 року технічна документація із землеустрою щодо відведення та надання у власність гр. [PERSON] земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не обліковується. Як вбачається із копії наданих квитанцій [PERSON] сплачується податок на земельну ділянку в Підгірцівській сільській раді Обухівського району Київської області. 19.05.2009 року ПП «Фокус - 2002» складено Акт про передачу на зберігання встановлених межових знаків власнику (користувачу) земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області у відповідності до Державного акту № 1604 від 09.04.1998 року. Позивачка [PERSON] , яка допитувалася за її згодою в якості свідка в судовому засіданні, зазначила, що до ініціювання вказаних дій її змусили дії обслуговуючої компанії котеджного містечка «Золоті ворота», що полягали у спробах захоплення земельної ділянки, розміщення паркану та ін. 19.05.2017 року ОМРВВ КОФ ДП «Центр ДЗК» за зверненням [PERSON] повторно складено Акт прийомки передачі межових знаків на зберігання цієї ж земельної ділянки у відповідності до Державного акту № 1604 від 09.04.1998 року. Абрис земельної ділянки на Акті співпадає з Абрисом до Акту від 19.05.2009 року. В зведеному плані суміжних земельних ділянок відображено, що в земельній ділянці, за абрисом схожої на земельну ділянку [PERSON] , вже відображаються земельні ділянки 0173, 0175, 0182, 0183. Позивачка [PERSON] , яка допитувалася за її згодою в якості свідка в судовому засіданні, зазначила, що до ініціювання повторного встановлення меж земельної ділянки в натурі її змусили інформація про наміри невідомих осіб відчужити земельні ділянки, які співпадають із місцем розташування її земельної ділянки. Відповідно до заяви, адресованої начальнику поліції РВГУ МВС України в м. Обухів, 19.05.2017 року [PERSON] повідомила про заволодіння невідомими особами її земельної ділянкою шляхом підроблення документів. Відповідно до висновку комплексної судово-почеркознавчої експертизи від 06.11.2020 року в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.05.2017 року за № 12017110230000881 підпис [PERSON] в графі «Голова Підгірцівської с/р народних депутатів [PERSON] » в Державному акті на право приватної власності на землю І-КВ № 068010 від 17.06.1999 року виконано не [PERSON] , а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] у графі «Інженер землевпорядник [PERSON] » в цьому ж Державному акті вчинено не [PERSON] , а іншою особою. Окрім цього у висновку експерта зазначено, що відбиток печаті Підгірцівської сільської ради здійснено кліше печатки, яке є зображенням, нанесеним із застосуванням знакодрукуючого пристрою із струменевим способом друку. Суд звертає увагу, що в матеріалах цивільної справи містяться чисельні скарги [PERSON] на бездіяльність слідчих в рамках кримінального провадження за № 12017110230000881 від 21.05.2017 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою. Відповідно до\~інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності право\~власності на\~земельну ділянку\~ зареєстровано\~на праві\~власності за\~ [PERSON] \~ на\~підставі Свідоцтва\~про право\~власності серія та номер [NUMBER] , виданого 16.03.2015 року на земельну ділянку із кадастровим номером 3223186801:13:009:0173, площею 0,25 га, видавник державний реєстратор Заставенко А. В. Як вбачається із рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19 грудня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність громадянину [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 0173 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, та передано у власність [PERSON] відповідну земельну ділянку із зазначенням місця розташування в с. Романків. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності право власності на земельну ділянку зареєстровано на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтво про право власності серія та номер [NUMBER] , видане 04.03.2015 року на земельну ділянку із кадастровим номером 3223186801:13:009:0175, площею 0,25 га, видавник Реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Козлов Ю. В. Як вбачається із рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19 грудня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність громадянину [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 0175 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, та передано у власність [PERSON] відповідну земельну ділянку із зазначенням місця розташування в с. Романків. На підставі вказаного рішення ФОП « [PERSON] » розроблений проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки гр. [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності право власності на земельну ділянку 3223186801:13:009:0183,\~площею 0,205\~га,\~реєстраційний номер\~об`єкта\~нерухомого майна\~1238830832231\~ зареєстровано на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 406 від 03.05.2017 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Брага Ю. М. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності право власності на земельну ділянку 3223186801:13:009:0182, площею 0,2 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1238816332231, зареєстровано на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 403 від 03.05.2017 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Брага Ю. Як вбачається із договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 406 від 03.05.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , відчужувачу, тобто [PERSON] право власності на земельну ділянку 0183 належало на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-КВ № 068010, виданого 17.06.1999 року. Як вбачається із договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 403 від 03.05.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , відчужувачу, тобто [PERSON] право власності на земельну ділянку 0182 належало на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-КВ № 068010, виданого 17.06.1999 року. Відповідно до долученої до справи копії Державного Акту на право приватної власності серія І-КВ № 068010 від 17.06.1999 року на землю [PERSON] на праві власності належать дві земельні ділянки на підставі рішення виконкому Підгірцівської сільської Ради народних депутатів від 19.03.1998 року № 3. Державний акт підписаний головою сільської ради Гажаманом О. Ю. та інженером землевпорядником [PERSON] , містить зображення печатки. Із відповіді Козинської селищної ради від 26.05.2021 року на запит адвоката позивачки вбачається, що рішення виконкому Підгірцівської сільської Ради народних депутатів від 19.03.1998 року № 3 в Підгірцівському старостинському окрузі Козинської селищної ради Обухівського району не знайдено. Із відповіді на запит адвоката позивачки, наданої ГУ Держгеокадастру у Київській області документація із землеустрою щодо відведення та надання у власність гр. [PERSON] земельної ділянки, на підставі якої виданий державний акт на землю серія І-КВ № 068010 від 17.06.1999 року відсутня, а також документація щодо присвоєння кадастрових номерів 0182, 0183 не обліковується, як і бланк Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 068010. Відповідно до відповіді на запит суду, ГУ Держгеокадастру у Київській області повідомила, що в архіві відділу відсутній примірник Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 068010 на ім`я [PERSON] . Згідно висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 14.01.2022 року № 1282/01-2022 зі всіма спірними земельними ділянками має місце накладення із земельною ділянкою, межі якою визначено технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. щодо права власності позивачки, яке заперечується відповідачами Позивачкою в якості документа, що підтверджує її право власності з 1998 року на земельну ділянку площею 0,849 га за адресою: [ADDRESS] , наданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 097881, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1604 від 09.04.1998. Даний державний акт серії ІІІ-КВ № 097881 надрукований на офіційному бланку, форма якого була затверджена Постановою Верховної Ради України 2201-XII від 13.03.1992 "Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею" та є документом суворої звітності. Бланки державних актів виготовлялися державними підприємствами за замовленням Кабінету Міністрів України, який організував їх виготовлення в необхідній кількості та забезпечення ними місцевих Рад народних депутатів. Заповнення державного акту здійснювалось посадовими особами органів влади та місцевого самоврядування. Також держаний акт серії ІІІ-КВ № 097881 містить всі, передбачені законодавством атрибути, зокрема посаду, прізвище підписи голови Підгірцевської сільської ради та інженера-землевпорядника, а також відбиток печатки Підгірцевської сільської ради Обухівського району. Також Державний акт зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів за № 1604 від 09.04.1998 про що зазначено в самому акті. Перед складанням і видачою державного акту було перенесено в натуру (на місцевість) межі земельної ділянки. У методичних рекомендаціях щодо документів, які посвідчують речові права на земельну ділянку відповідно до законодавства, які схвалені рішенням колегії Державної реєстраційної служби України 28.11.2012, Протокол № 2 зазначено, що «до 02.05.2009 документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку незалежно від способу набуття власником такого права, виступав виключно державний акт. ( п.1 розділу II. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку). Форма державного акту про право приватної власності на землю була затверджена постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 № 2201-XII "Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею". Окремо слід зазначити, що державний акт на право приватної власності на землю видавався виключно громадянам, підписувався Головою відповідної Ради народних депутатів, а також реєструвався відповідною радою за місцем розташування земельної ділянки в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю. Дані про реєстрацію права власності на земельну ділянку не вносилися до електронної бази даних, кадастрова зйомка із зазначенням координат при його видачі в переважній більшості випадків не здійснювалась. Порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю з 1993 року регламентувався наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.93 № 28, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.04.93 за № 31, яким було затверджено Інструкцію про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди). Отже єдиним документом, який посвідчував у 1998 році право приватної власності громадянина на землю був виключно державний акт». Даний державний акт серії ІІІ-КВ № 097881 був виданий позивачці саме відповідачем - Підгірцівською сільською радою. Правонаступником Підгірцівської сільради - Козинською селищною радою та всіма іншими учасниками справи у поданих ними заявах по суті не ставиться під сумнів ні справжність самого бланку Державного акту серії ІІІ-КВ № 097881, а ні справжність підписів посадових осіб і відбитків печатки Підгірцевської сільської ради. Під час складання реєстрації в Книзі та видачі заповнювалось два тотожних примірника Державного акту серії ІІІ-КВ № 097881, один з яких був після його реєстрації виданий [PERSON] , а другий примірник спочатку зберігався в архіві Підгірцевської сільської ради, а потім для унеможливлення його знищення та для захисту Конституційних прав на землю позивачки на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2009 р. N 1112 «Про додаткові заходи щодо безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки» переданий з архіву сільради до архіву ГУ Держгеокадастру у Київській області ( третя особа у справі), де він зберігається та обліковується, як встановлено в судовому засіданні. В розумінні ст. ст. 77-80 ЦПК України Державний акт серії ІІІ-КВ № 097881 є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом права власності позивачки на спірну земельну ділянку. Відповідачами та третіми особами не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів (жодних), які би прямо свідчили про підробку, скасування чи визнання недійсним Державного акту серії ІІІ-КВ № 097881. Як вбачається із наданих позивачко доказів, остання з 1998 року постійно сплачувала земельний податок, який їй нараховувався і надсилався фіскальними органами за інформацією Підгірцевської сільської ради, в тому числі в певний період безпосередньо Підгірцевській сільській ради Обухівського району Київської області. Так, у відповідь на звернення позивачки до ГУ ДПС у Київській області з приводу підстав нарахування земельного податку було надано відповідь вих. № 327/Б/ 10-36-24-10 від 27.01.2022, що відповідно до даних ІТС «Податковий блок» з 09.04.1998 за [PERSON] як власником обліковується земельні ділянки у с. Підгірці Обухівського району для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,599 га. Кадастровий номер, належній [PERSON] земельній ділянці, не присвоювався, так яке земельне законодавство станом на 1998 році не передбачало таких вимог. Запровадження загальної база Державного земельного кадастру розпочато лише у 2002-му році. Підпунктом 1) пункту 1 постанови КМ України від 21 жовтня 2009 р. N 1112 (в редакції на час її прийняття) було встановлено, що операції, пов`язані з розробленням технічної документації із землеустрою щодо складення документів, які посвідчують право на земельну ділянку, проведенням державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку, в тому числі заповнення бланків таких актів, а також з безоплатною видачею громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки, проводяться державними підприємствами, що належать до сфери управління Державного комітету із земельних ресурсів та Міністерства охорони навколишнього природного середовища, за рахунок коштів державного бюджету відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2009 р. N 844. Крім того пунктом 7 постанови КМ України від 05.08.2009 р. N 844 «Деякі питання реалізації права власності на землю громадянами України» було зобов`язаного Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міську, районні державні адміністрації разом із сільськими, селищними та міськими радами забезпечити: прийняття на позачергових сесіях рішень щодо затвердження рішень виконавчих комітетів відповідних рад про безоплатну передачу у власність громадянам України земельних ділянок, прийнятих у період з дня набрання чинності Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні". Було встановлено, що у разі надходження від громадянина, який отримав у користування земельну ділянку до дня набрання чинності Земельним кодексом України ( 2768-14 ) (зокрема надану колгоспному двору), заяви про видачу державного акта на право власності на земельну ділянку, але рішення про її безоплатну передачу у власність громадянина прийнято не було, невідкладно приймати рішення щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку (виготовляється для громадян безоплатно, за рахунок коштів державного бюджету), з наступним затвердженням зазначеної документації та наданням земельної ділянки у власність відповідно до вимог частини другої статті 118 та в межах норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України ( 2768-14 ). Пунктом 3 Порядку було встановлено, що у разі відсутності рішення про передачу земельної ділянки у власність громадянина, який отримав її у користування до дня набрання чинності Земельним кодексом України ( 2768-14 ), громадянин звертається із заявою про передачу йому у власність такої земельної ділянки до відповідного органу місцевого самоврядування, а стосовно такої земельної ділянки, отриманої у користування для ведення садівництва за межами населених пунктів, - до відповідної районної держадміністрації. Відповідний орган місцевого самоврядування чи районна держадміністрація невідкладно приймає рішення щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації (виготовляється для громадян безоплатно, за рахунок коштів державного бюджету) з наступним затвердженням зазначеної документації та наданням земельної ділянки у власність відповідно до вимог частини другої статті 118 та в межах норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України ( 2768-14 ). У разі прийняття органом місцевого самоврядування до 15 серпня 2009 р. рішення щодо приватизації земельних ділянок, які перебували у користуванні громадян до набрання чинності Земельним кодексом України ( 2768-14 ), на підставі статті 118 цього Кодексу ( 2768-14 ) без попереднього виготовлення технічної документації, такий орган місцевого самоврядування за відповідною заявою громадянина приймає рішення відповідно до абзацу другого цього пункту. При цьому, земельна ділянка позивачки за первинним позовом до її передачі у власність позивачці (приватизації) перебувала в її довічному користуванні та була їй передана як забудовнику та працівниці ТОВ «Агат» із складу земель ТОВ «Агат» у постійному користування якого перебувала перед цим. Дані обставини, зокрема підтверджуються трьома рішеннями виконкому Підгірцівської сільської ради від 23.10.1997 про надання [PERSON] у довічне користування 0,25 га для будівництва індивідуального житлового будинку та рішення про надання [PERSON] у довічне користування 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства із земель ТОВ «Агат», які надані суду як докази (оригінали знаходиться в Підгірцевській сільській раді та у позивачки). Суд погоджується із позицією позивачки, що виготовляти технічну документацію, про відсутність якої заявляли представники відповідачів, повинні були на той час саме органи влади та місцевого самоврядування за бюджетні кошти. Так, пунктом 5 Порядку було встановлено, що на підставі заяви про видачу державного акту на право власності на земельну ділянку протягом трьох робочих днів з дати її надходження територіальні органи Держкомзему (далі - замовники) укладають: 1) договори про розроблення технічної документації - з державними підприємствами, що належать до сфери управління Держкомзему або Мінприроди та мають ліцензію на проведення робіт із землеустрою (далі - виконавці), у разі передачі земельних ділянок громадянам у власність у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 1 та пункті 3 цього Порядку. У разі укладення договору про розроблення технічної документації з виконавцем, крім державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (далі - Центр кадастру), замовник повідомляє регіональний відокремлений структурний підрозділ Центру кадастру (далі - регіональна філія Центру кадастру) про укладення такого договору для підготовки матеріалів чергового кадастрового плану. Отже, замовниками виготовлення технічної документації позивачки за первинним позовом повинні були виступати саме територіальні органи Держкомзему, а виконавцями таких робіт державні підприємства, що належать до сфери управління Держкомзему або Мінприроди та мають відповідну ліцензію. Єдиної підставою необхідною та достатньою для того, щоб технічна документація була виготовлена державними підприємствами за бюджетні кошти і невідкладно затверджена органами місцевого самоврядування на позачергових сесіях була лише заява позивачки за первинним позовом про видачу їй державного акту. Таким чином, відповідачами не спростовано твердження позивачки, що якщо державний акт нею отриманий, а його другий примірник переданий та зберігається в архіві територіального органу Держкомзему, така заява нею до органу місцевого самоврядування та/або органів місцевої виконавчої влади безумовно подавалась. Пунктом 7 Порядку було передбачено, що замовник погоджує технічну документацію протягом трьох робочих днів з дати її надходження та подає для заповнення до районного (міського) підрозділу регіональної філії Центру кадастру бланк державного акту на право власності на земельну ділянку або повертає органу місцевого самоврядування. Пунктом 8 Порядку було встановлено, що регіональна філія Центру кадастру протягом трьох робочих днів з дня надходження технічної документації на паперовому та електронному носіях перевіряє її зміст, вносить відповідні відомості до бази даних державного земельного кадастру і передає до районного (міського) підрозділу регіональної філії Центру кадастру. Районний (міський) підрозділ регіональної філії Центру кадастру протягом трьох робочих днів з дня отримання бланка державного акта на право власності на земельну ділянку заповнює його та передає замовнику для підписання (пункт 9 Порядку). Державний акт на право власності на земельну ділянку, підписаний замовником та органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який прийняв рішення про безоплатну передачу громадянинові земельної ділянки у власність, передається для державної реєстрації відповідному районному (міському) підрозділові Центру кадастру (пункт 10 порядку). Видача державного акту на право власності на земельну ділянку здійснюється представником районного (міського) підрозділу Центру кадастру у строк, що становить не більш як 30 робочих днів після надходження заяви про його видачу до замовника, за місцем розташування земельної ділянки (пункт 11). Отже факт наявності другого примірника державного акту позивачки за первинним позовом в архіві структурного підрозділу Держгеокадастру безумовно доводить її право власності і те, що було прийнято відповідне рішення виконкомом та/або сільською радою, а інформація про її право власності повинна була бути включена до єдиної інформаційної бази правовстановлюючих документів у відповідності до постанов КМ України від 05.08.2009 р. N 844 та від 21 жовтня 2009 р. N 1112. Факт наявності та обліку другого примірника Державного акту позивачки серії ІІІ-КВ № 097881 в архіві ГУ Держгеокадастру у Київській області беззаперечно підтверджується листом ГУ Держгеокадастру у Київській області вих. 29-10-0.333-13322/2-21 від 24.11.2021, який надіслано із копією Державних актів [PERSON] у відповідь на адвокатський запит про надання інформації та копії документів адвокату Свиридовському О.А. на його офіційну електронну адресу (додається до відзиву) та сторонами у справі не заперечується. До передачі земельної ділянки у власність позивачці (приватизації), ця земля перебувала в її довічному користуванні та була їй передана як забудовнику та працівниці ТОВ «Агат» із складу земель ТОВ «Агат», у постійному користування якого перебувала перед цим. Дані обставини підтверджуються копією рішення Підгірцевської сільської ради від 25.11.1994 «Про відведення земельної ділянки фірмі «Агат» для індивідуального житлового будівництва» та Державним актом на право постійного користування землею. Крім того, факт прийняття рішення Підгірцевською сільською радою від 25.11.1994 «Про відведення земельної ділянки фірмі «Агат» для індивідуального житлового будівництва», якою було надано фірмі «Агат» (правонаступник ТОВ «Агат») земельну ділянку площею 5 га під індивідуальне житлове будівництво не заперечується представниками правонаступника Підгірцевської сільської ради та Козинської селищної ради. Отже ті обставин, що спірна земельна ділянка знаходиться саме у складі земель площею 5 га, які було раніше відведено та передано у постійне користування фірмі «Агат» представником Козинської селищної ради визнається та ніким із учасників справи не оспорюється та визнаються. Отже, відповідно до ч.1 ст. 82 ЦК України такі обставини не підлягають доказуванню. Рішенням Конституційного Суду України у справі N 1-17/2005 (N 5-рп/2005) від 22 вересня 2005 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: - пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України ( 2768-14 ), згідно з якими громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні були до 1 січня 2005 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. При цьому у Рішенні Конституційного Суду України у справі N 1-17/2005 (N 5-рп/2005) від 22.09. 2005 зазначено, що суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством. Права та обов`язки постійних землекористувачів визначені чинним земельним законодавством і не підлягають договірному регулюванню (не можуть бути звужені). Суд підтримує\~позицію позивачки,\~що факт визнання представником Козинської селищної ради та фактично визнання (не заперечення) всіма іншими учасниками справи тих обставин, що спірна земельна ділянка дійсно перебували раніше у постійному користуванні ТОВ «Агат», її статут не зазнавав змін, в зв`язку із чим земельна ділянка не могла бути передана у власність позивачки, повністю суперечить та спростовує їхні попередні позиції, які вони викладали у своїх заявах по суті, що спірні земельні ділянки, законно передані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також отримані [PERSON] із складу вільних земель запасу. Так, після визнання представником Козинської селищної ради Обухівського району Київської області тих обставин того, що спірні ділянки дійсно перебували раніше у постійному користуванні ТОВ «Агат», відповідач не заперечував законність набуття відповідачами права власності на земельні ділянки, одночасно стверджуючи, що ці ділянки не могли бути надані позивачці із складу земель ТОВ «Агат», без їхнього попереднього вилучення у ТОВ «Агат». Таким чином, твердження представників відповідачів про законність передачі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] є проявом суперечливої поведінки та порушення принципу добросовісності у цивільному судочинстві. Також, заперечуючи ті обставини, що позивачці видавався Підгірцевської сільрадою Державний акт про право власності, та перед цим приймались рішення про передачу цієї ж земельної ділянки у довічне користування з земель ТОВ «Агат», представник Козинської селищної ради до початку судового розгляду не заперечував справжність підписів всіх посадових осіб та справжність відбитків печатки в Державному акті та в рішенні Підгірцевської сільради та не заявлялись клопотання про призначення відповідних експертиз. Слід також зазначити, що [PERSON] була працівником ТОВ «Агат» та їй, разом із іншими працівниками, виділялись земельні ділянки із складу тих, що перебували в постійному користуванні ТОВ «Агат» як забудовникам для подальшої приватизації . Дані обставини підтверджуються довідками та копією додатку до протоколу загальних зборів ТОВ «Агат» від 16.10.1997 із списком громадян забудовників ТОВ «Агат», яким надані земельні ділянки для приватизації. Земельні ділянки із складу земель площею 5 га, які перебували у постійному користування ТОВ «Агат» надавались для приватизації не лише [PERSON] , а і іншим працівникам ТОВ «Агат», зокрема [PERSON] та [PERSON] , які в подальшому отримали кадастрові номери та відчужили свої земельні ділянки фізичним та юридичним особам. З цього приводу також приймалось рішення виконкомом Підгірцевської сільської ради в той же день, коли приймалось рішення і про надання (приватизацію) земельних ділянок [PERSON] . При цьому номери бланків державних актів [PERSON] та [PERSON] та номери їх реєстрації в Книзі Підгірцевської сільської ради, відрізняються за нумерацією від номерів бланків державних актів [PERSON] на 1 2 пункти, що додатково свідчить про те, що дані державні акти видавались і реєструвались в Книзі одночасно з державним актом позивачки. Надані представником Козинської селищної ради копії протоколу засідання виконавчого комітету від 25 лютого 1998 року на переконання суду не спростовують право власності позивачки із огляду на наступне. І в цій частині суд погоджується із позицією позивачки. По- перше, факт надання протоколу засідання виконавчого комітету Підгірцевської сільської ради від 25.02.1998 не свідчить про те, що в цей же самий день не могло проводитись і засідання Підгірцевської сільської ради і не доводить що такого засідання не проводилось. По-друге, крім різних прізвищ громадян, яким надавались земельні ділянки, в кінці цього протоколу засідання виконавчого комітету Підгірцевської сільської ради від 25.02.1998 зазначено (рішення № 69), що затверджуються також і матеріали інвентаризації присадибних земельних ділянок громадян, які виявили бажання ці ділянки приватизувати. Також пунктом 2 цього рішення № 69 надаються безкоштовно земельні ділянки згідно записів у погосподарській та земельно-кадастровій книзі. При цьому самі прізвища громадян, матеріали інвентаризації ділянок яких затверджуються і яким ці земельні ділянки надаються, в протоколі відсутні, як і відсутні адреси розташування цих ділянок. Також в додатках відсутні і жодні матеріали інвентаризації. Натомість у протоколі зазначено, що «список\~громадян додається». Отже, вказане формулювання рішення № 69 може передбачати будь який список громадян і буде вважатися, що їм надали у власність земельні ділянки. Щодо незаконності набуття права власності на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] . Суд з огляду на існування принципу презумції невинуватості не може надавати оцінку діям посадових осіб, на протиправності яких, як на підставу своїх позовних вимог, наполягає позивачка. Проте, подані позивачкою докази, в повній мірі свідчать про незаконність набуття вказаними відповідачами права власності на спірні земельні ділянки. Вищезазначені обставини свідчать, що рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19 грудня 2014 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність громадянину [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 0173 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, та передано у власність [PERSON] відповідну земельну ділянку із зазначенням місця розташування в с. Романків, аналогічно рішенню Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19 грудня 2014 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність громадянину [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 0175 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, та передано у власність [PERSON] відповідну земельну ділянку із зазначенням місця розташування в с. Романків, порушують право власності [PERSON] на земельну ділянку, право власності на яку у позивачки вже існувало станом на 19.12.2014 року. Таким чином, документи, що посвідчують право власності на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] , видані на підставі незаконних рішень органу місцевого самоврядування, є також недійсними, враховуючи їхній похідний характер. Суд критично ставиться до одного із аргументів відповідачів, що позивачкою не доведено порушення її права власності на об`єкт нерухомості, оскільки надані нею докази, не дозволяють ідентифікувати її земельну ділянку, як таку, що перетинається із земельними ділянками відповідачів. По-перше, ця інформація відображена на зведеному плані суміжних земельних ділянок, розробленому Обухівським міськрайонним виробничим відділом КОФ ДП «Центр ДЗК» на підставі даних Публічної кадастрової карти. По-друге, на абрисі земельної ділянки [PERSON] , доданої до акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 19.05.2017 року, вбачається конфігурація земельної ділянки візуально ідентична конфігурації, відображеної в Державному акті [PERSON] . Також при розробленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ДП «ЦДЗК» в 2021 році за заявою [PERSON] спеціалістами зазначено про безпосереднє обстеження меж земельної ділянки на місцевості із використанням даних Публічної кадастрової карти України, інформації про кадастровий поділ, координати поворотних точок суміжних земельних ділянок, інформації з інших допоміжних шарів, відомостей Державного картографо-геодизичного фонду. На підставі обробленої інформації в кадастровому плані відображена конфігурація земельної ділянки [PERSON] , суміжні землевласникі [PERSON] , сама [PERSON] , землі загального користування по [ADDRESS] . Тобто при розробленні вказаної технічної документації [PERSON] не наданий кадастровий номер через наявне накладення із земельними ділянками інших осіб із її земельною ділянкою. При цьому із наданої технічної документації вбачається існування земельної ділянки у власності [PERSON] із зазначенням інформації, яка дозволяє її ідентифікувати. В подальшому відображена в технічній документації інформація покладена в основу земельно-технічної експертизи від 14.01.2022 року № 1282/01-2022, в якій експерт приходить до висновку про накладення земельної ділянки [PERSON] із земельними ділянками, належними відповідачам. Суд, зважаючи на аргументи відповідачів в цій справі, що немає прямого доказу, який би дозволив ідентифікувати земельну ділянку [PERSON] , приходить до висновку, що наданих доказів в їхній сукупності достатньо, щоб беззаперечно стверджувати, що земельна ділянка [PERSON] має накладення із земельними ділянками відповідачів. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності. Суд з цього приводу повністю розділяє позицію позивачки, яка зводиться до наступного. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Луциком А.А. подано заяву про застосування терміну позовної давності де зазначено, що твердження позивача про те, що вона дізналась про порушення свого права лише, 06.07.2021, є неспроможними, не підтверджені жодним доказом та спростовуються доводами, які викладені у самій позовній заяві. Позивачка [PERSON] в позові зазначила, що отримала теоретичну можливість дізнатися деяку інформацію про осіб, які порушили її права, лише 27.06.2018, бо саме цією датою датована відповідь слідчої Ногачеєвої О.А. № Б-736 від 27.06.2018 про дозвіл ознайомитись з матеріалами кримінального провадження № 12017110230000881, яка досліджена в судовому засіданні. Зокрема, слідча СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області Ногачеєва О.А. та начальник слідчого відділу Ящук В.О. двічі закривали провадження № 12017110230000881. У липні 2018 року [PERSON] вимагала від слідчої СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області Ногачеєва О.А. належного розслідування, зокрема накладання арешту на земельні ділянки. Позивачкою подавались численні скарги керівникам слідчого управління та обласної прокуратури щодо неналежного розслідування кримінального провадження, які містяться в матеріалах справи. 11.07.2018 позивачка ознайомилась із кримінальним провадженням. Під час ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, 11.07.2018 позивачка з`ясувала, що в матеріалах кримінального провадження № 12017110230000881 містилась відповідь слідчої Ногачеєвої О.А. № Б-736 від 27.06.2018 потерпілій [PERSON] на її клопотання від 27.06.2018. Дані докази додавались до позову та досліджувались судом. Дана відповідь слідчою Ногачеєвою О.А. потерпілій [PERSON] не надсилалась, але вона міститься в матеріалах кримінального провадження та є доказом того, що [PERSON] не мала жодної можливості ознайомитися із кримінальним провадженням раніше. Дозвіл на використання копії матеріалів кримінального розслідування як доказів у цивільному суді був наданий пізніше, лише 12.01.2021 слідчим Є.Камінським А отже, позивачкою наданий належний, допустимий та достовірний доказ того, що вона до 27.06.2018 не мала можливості ознайомитися із матеріалами кримінального провадження щоб дізнатися про осіб, які порушили її права про що і зазначено у позові. Дані обставини підтверджуються копією клопотання потерпілої [PERSON] про відкриття матеріалів до закінчення досудового розслідування та ознайомлення із матеріалами, відповідно до ст. 221 КПК України, та відповіддю слідчої Ногачеєвої О.А. № Б-736 від 27.06.2018, які додавались до позову та досліджувались судом. Позивачка зазначає, що і після ознайомлення із матеріалами кримінального провадження № 12017110230000881, продовжувала сподіватися на його належне розслідування, зокрема оголошення підозр [PERSON] , [PERSON] та іншим особам, причетним до вчинення, на її думку, кримінального правопорушення. Позивачка зазначає, що її сподівання захистити свої майнові права, базувалися на ст. 128 КПК України особа, відповідно до якої потерпілий має право у кримінальному провадженні пред`явити цивільний позов лише до підозрюваного, обвинуваченого. Згідно правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 02.09.2020 у справі № 452/435/17 (провадження № 61-43139св18) початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди співпадає з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи. Проте, 06.07.2021, після закриття у підготовчому засіданні Обухівського районного суду кримінальної справи № 372/3464/17 по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 358 КК України ( провадження № 12017110230000428 від 06.03.2017) у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, [PERSON] , втратила можливість щодо пред`явлення позову в рамках кримінального провадження та звернулася із позовом в рамках цивільного судочинства. Також позивачка продовжувала вважати, що Підгірцевська сільради ніяких незаконних рішень не приймала і її прав не порушувала. Проте Козинська сільська рада у своїх відповідях на адвокатські запити від 21.01.2021 та від 26.05.2021 повідомила, що начебто Підгірцівською сільською радою в один день на підставі заяв [PERSON] приймались рішення про розробку документів і подальшу передачу належних позивачці та її мамі земельних ділянок громадянам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Саме з цього моменту (21.01.2021 та від 26.05.2021) позивачка дізналась, що мої права порушила також і Підгірцевська сільрада, бо до цього була переконана що вся документація на підставі якої ділянки оформлялись на підставних осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підроблена так саме як і підроблений акт на ім`я [PERSON] і не могла навіть припустити, що це не так. Отже, навіть якщо відраховувати строк позовної давності не з дати реального ознайомлення 11.07.2018, а з 27.06.2018 дати якою датовано відповідь слідчої Ногачеєвої О.А. № Б-736 від 27.06.2018, три роки спливають 27.06.2021, який припадає на вихідний день неділю. У відповідності до ч.3 та 6 ст. 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. Отже позов було надіслано поштою, з поштового відділення 04207 в м. Києві в межах строку позовної давності, у відповідності до ст. 124 ЦПК України та зареєстровано в Обухівського районному суді Київської області і авторозподілено 01.07.2022 Твердження представника відповідача [PERSON] [PERSON] про те, що позивачка, начебто мала можливість сама дізнатися у 2017 році всю інформацію про осіб, які порушили її права, зареєструвавши її земельну ділянку на підставних осіб тому, що в Україні з 01.01.2013 запроваджено роботу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень також не відповідає дійсності і є виключно його припущенням. [PERSON] не будучи фахівцем у галузі права, відразу як дізналась про злочин звернулась у травні 2017 [PERSON] до поліції. Майже одночасно [PERSON] звернулась до спеціалізованої організації, а саме до Обухівського міськрайонного виробничого відділу центру державного земельного кадастру Київської обласної філії Державного підприємства «Центр ДЗК». Інженери землевпорядники Обухівського МВВЦДЗК Київської обласної філії Державного підприємства «Центр ДЗК» провели комплекс робіт та надали [PERSON] акт прийомки передачі на зберігання межових знаків від 19.05.2017 та зведений план суміжних земельних ділянок. При\~цьому працівники\~Обухівського МВВЦДЗК\~ Київської\~обласної філії\~ Державного\~підприємства «Центр\~ДЗК» пояснили,\~що згідно\~чинного на\~той час\~ законодавства\~ вони\~не можуть\~надати \~ [PERSON] \~інформацію про\~те,\~хто є\~власником земельних\~ділянок,\~які накладаються\~на її\~ділянку,\~та на\~підставі яких\~ документів, бо ця інформація є конфіденційною та її отримати може або сам власник, або уповноважена ним особа, або відповідне рішення суду. Тому, працівники Обухівського МВВЦДЗК Київської обласної філії Державного підприємства «Центр ДЗК» зазначили у зведеному плані суміжних земельних ділянок лише кадастрові номери, але не зазначили у акті прийомки передачі на зберігання межових знаків від 19.05.2017 та зведеному плані суміжних земельних ділянок прізвища власників. Ці обставини підтвердила і сама [PERSON] , будучи допитаною як свідок. У 2017 році в Україні діяв Закон України «, Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07. 2004 № 1952-IV та Закон України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07. 2011 № 3613-VI. У 2017 році ці закони як і підзаконні акти в редакції, що була чинна на той час (2017 рік), не передбачали можливості отримати інформацію про власників земельних ділянок, які не належать запитувачу (заявнику) на праві власності чи користування (які перебувають у власності та користуванні інших осіб) та без документу, що підтверджує повноваження діяти від імені власників чи користувачів цих ділянок, що підтверджується і сталою судовою практикою. Правильність такої правозастосовної практика була неодноразово підтверджена правовими позиціями Касаційного адміністративного суду у справах про оскарження відмов посадових осіб органів державної влади надати інформацію про власників таких земельних ділянок та документів, які стали підставою для реєстрації права власності, зокрема у постановах у справі №804/3820/17, №824/11/16-а, №824/11/16-а та інших. Тому заява представника відповідача [PERSON] -адвоката Луцика А.А. про застосування терміну позовної давності задоволенню не підлягає. Щодо незаконності права власності відповідача [PERSON] . Як вже зазначалося вище [PERSON] набув право власності на спірні земельні ділянки на підставі двох договорів купівлі-продажу, укладених із громадянкою [PERSON] . Відповідно до долученої до справи копії Державного Акту на право приватної власності серія І-КВ № 068010 від 17.06.1999 року на землю, [PERSON] на праві власності належать дві земельні ділянки на підставі рішення виконкому Підгірцівської сільської Ради народних депутатів від 19.03.1998 року № 3. Державний акт підписаний головою сільської ради Гажаманом О. Ю. та інженером землевпорядником [PERSON] , містить зображення печатки. Із відповіді Козинської селищної ради від 26.05.2021 року на запит адвоката позивачки вбачається, що рішення виконкому Підгірцівської сільської Ради народних депутатів від 19.03.1998 року № 3 в Підгірцівському старостинському окрузі Козинської селищної ради Обухівського району не знайдено. Із відповіді на запит адвоката позивачки, наданої ГУ Держгеокадастру у Київській області документація із землеустрою щодо відведення та надання у власність гр. [PERSON] земельної ділянки, на підставі якої виданий державний акт на землю серія І-КВ № 068010 від 17.06.1999 року відсутня, а також документація щодо присвоєння кадастрових номерів 0182, 0183 не обліковується, як і бланк Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 068010. Відповідно до відповіді на запит суду, ГУ Держгеокадастру у Київській області повідомила, що в архіві відділу відсутній примірник Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 068010 на ім`я [PERSON] . Згідно висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 14.01.2022 року № 1282/01-2022 зі всіма спірними земельними ділянками має місце накладення із земельною ділянкою, межі якою визначено технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] . Відповідно до висновку комплексної судово-почеркознавчої експертизи від 06.11.2020 року в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.05.2017 року за № 12017110230000881 підпис [PERSON] в графі «Голова Підгірцівської с/р народних депутатів [PERSON] » в Державному акті на право приватної власності на землю І-КВ № 068010 від 17.06.1999 року виконано не [PERSON] , а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] у графі «Інженер землевпорядник [PERSON] » в цьому ж Державному акті вчинено не [PERSON] , а іншою особою. Окрім цього у висновку експерта зазначено, що відбиток печаті Підгірцівської сільської ради здійснено кліше печатки, яке є зображенням, нанесеним із застосуванням знакодрукуючого пристрою із струменевим способом друку. При цьому, суд приймає в якості доказу висновок судової - почеркознавчої експертизи від 06.11.2020 року, оскільки, як зазначив Верховний Суд у справі № 461/3675/17, висновок експерта у кримінальному провадженні є допустим доказом у цивільній справі, якщо містить інформацію щодо предмету доказування. Тобто суду надані беззаперечні докази, які свідчать, що [PERSON] використала підроблені документи, які мали б підтверджувати її право власності на земельні ділянки, і на підставі цих підроблених документів укладені договори купівлі-продажу із відповідачем [PERSON] . Таким чином, договори купівлі-продажу земельних ділянок від 03.05.2017 року №№ 403 та 406, укладені між [PERSON] та [PERSON] є недійсними, як такі, що не відповідають вимогам ст. ст. 203, 215 ЦК України і не можуть породжувати правових наслідків. Так,\~відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Щодо зустрічного позову [PERSON] про визнання його добросовісним набувачем та визнання за ним права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Незважаючи на те, що відповідач [PERSON] за конструкцією цієї статті є добросовісним набувачем, суд не може захисти його право, оскільки спірні земельні ділянки вибули із володіння позивачки [PERSON] , як власниці, не з її волі іншим шляхом. Щодо способу\~захисту,\~обраного позивачкою. Представник позивачки із згоди позивачки в судовому засіданні звернувся до суду із проханням застосувати ефективний спосіб захисту на власний розсуд, незважаючи на спосіб захисту, викладений в заяві про зміну підстав позову. Таким чином, позивачка виказала свою позицію щодо недосконалості обраного нею в позові та заяві про зміну предмету позову способу захисту, залишивши вирішення цього питання на розсуд суду. Враховуючи ініціативу позивачки, з огляду на приписи статті 5 ЦПК України, з урахуванням принципів судочинства суд вважає можливим захистити права позивачки частково в інший спосіб, ніж було викладено в позовній заяві. Спосіб захисту має бути ефективним з точки зору положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд з прав людини акцентував на тому, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Велика Палата Верховного Суду у пунктах 6.56. -6.58 своїй постанові від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) зазначила, що у процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. Аналогічну позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 662/397/15-ц від 08.06.2021. Суд враховує, що позивачка звернулася до суду із заявою про обрання способу захисту на розсуд суду, мотивовану в тому числі зміною судової практики у подібних правовідносинах протягом вказаного судового процесу. Так, суд вважає, що застосування ст. 388 ЦК України, тобто віндикації, не є ефективним способом захисту, оскільки земельна ділянка, належна [PERSON] , не є тотожною земельним ділянкам відповідачів. Витребування вказаних земельних ділянок на користь позивачки призведе на зміни площі, конфігурації тієї земельної ділянки, на яку вона набула власність на підставі рішення Підгірцівської сільської ради від 25.02.1998 року, оскільки має місце часткове накладення. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. Відповідно\~до ч.\~3\~ст.\~26\~ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. В своїх постановах у справах № 645/3067/19 від 03.08.2022 року, № 450/441/19 від 17.08.2022 року, № 597/977/21 від 22.08.2022 року Верховний Суд зазначив, що належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. Тобто, при неможливості застосувати такий спосіб захисту як віндикація, який при наявності підстав, є ефективним і при самостійному застосуванні, обранню підлягають інші способи захисту, які дозволяють захистити права та інтереси особи, і не суперечать закону. Слід також зазначити, що з 16.01.2020 року законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав, як скасування запису про державну реєстрацію права. Таким чином, задля ефективного захисту прав позивачки [PERSON] слід обрати спосіб захисту, який полягає у скасуванні 1) рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Брага Юлії Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 35031714 від 03.05.2017 року, а саме про реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 3223186801:13:009:0183, площею 0,205 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1238830832231, із визнанням недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.05.2017 року № 406, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брага Ю. М. 2) у скасуванні рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Брага Юлії Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 35031389 від 03.05.2017 року, а саме про реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 3223186801:13:009:0182, площею 0,2 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1238816332231, із визнанням недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.05.2017 року № 403, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брага Ю. М. 3) у скасуванні рішення державного реєстратора Заставенко Анни Вікторівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 20009386 від 16.03.2015 року, а саме про реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 3223186801:13:009:0173, площею 0,25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 596878032231 із визнанням недійсним свідоцтва про право власності серія та номер [NUMBER] , видане 16.03.2015 року на земельну ділянку із кадастровим номером 3223186801:13:009:0173, площею 0,25 га, видавник державний реєстратор Заставенко А. В. 4) у скасуванні рішення державного реєстратора Козлова Юрія Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 19774804 від 04.03.2015 року, а саме про реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 3223186801:13:009:0175, площею 0,25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 588831632231 із визнанням недійсним свідоцтва про право власності серія та номер [NUMBER] , видане 04.03.2015 року на земельну ділянку із кадастровим номером 3223186801:13:009:0175, площею 0,25 га, видавник Реєстраційна служба і Слід також зазначити, що незважаючи на те, що суд прийшов до переконання, що рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19 грудня 2014 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність громадянинам [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, та передані у власність вказаним особам, є такими, що ухваленні в порушення закону, тобто за наявності діючого права власності іншої особи [PERSON] , їхнє окреме визнання недійсними в якості способу захисту не є ефективним. Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial