Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором .Позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 13 042,01 дол. США та 8256 535,54 грн. пені., 3% від суми простроченої заборгованості 42 385,33 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач із відповідачем 21 травня 2008 року уклали кредитний договір, відповідно до якого позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит у сумі 40 000,00 дол. США, відповідач зобов`язувався повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 21.05.2015 року, сплачуючи проценти на умовах та в строки, встановлені договором.Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав. Відповідач в свою чергу належним чином зобов`язання не виконує, в зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за договором. Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач , представник відповідача проти позову заперечували , підтримали зустрічний позов, В подальшому у судове засідання повторно не з`явилися, судом визнано можливим розгляд в їх відсутність. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 6.06.2017р. скасовано заочне рішення Печерського районного суду м.Києва від 8.02.2016р. та призначено до судового розгляду. Представником позивача 17.08.2017р подано заяву про збільшення позовних вимог станом на 14.08.2017р. Відповідачкою 17.08.2017р. подано зустрічний позов. 6.10.2017р. представник позивача подав заперечення на зустрічний позов. Представником позивача 27.06.2018р. подано заяву про збільшення позовних вимог станом на 20.06.2018р. Представником позивача 3.09.2018р. подано заяву про застосування строків позовної давності. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 12.02.2019р. прийнято до провадження суддею Остапчук Т.В. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 3.04.2019р. закрито підготовче та призначео судовий розгляд. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 12.09.2019р. замінено позивача ПАТ «Родовід Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» Суд , дослідивши матеріали справи ,приходить до слідуючого. Судом встановлено , що 21.05.2008 року між ПАТ «Родовід Банк» був укладений договір про надання кредиту № 77.1/АА-00891.08.2, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті в сумі 40 000,00 дол. США,00 центів, а відповідач зобов`язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 21.05.2015 року та сплачувати процентну ставку у розмірі визначеному договором.. Згідно з п. 1.1 Кредитного договору, процентна ставка за кредитами встановлюється у розмірі 12,50 % річних. Відповідно до п. 1 додаткової угоди від 09.10.2008 до Кредитного договору процентна ставка за кредитом складає 16,00 % річних. Відповідно до п. 1 додаткової угоди від 16.02.2009 до Кредитного договору процентна ставка за кредитом складає 14,50 % річних. Позичальник, у свою чергу, зобов`язався повністю погасити заборгованість за кредитом. За порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1.6 процента від суми простроченої заборгованості (п.3.6. Кредитного договору) Банк свої зобов`язання за договором повністю виконав, надавши Відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. Позичальник умови договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 09.06.2015 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі : 13 042,01 дол. США що складається з : суми простроченої заборгованості за кредитом - 10853,71 дол. США; сума простроченої заборгованості за процентами - 2 188,30 дол. США. Відповідачка вказувала, що 28.03.2013р. звернулась до банку щодо сприяння у виплаті страхового відшкодування , в зв`язку з ДТП , яке сталось 13.01.2013р. Фактична відмова позивача стала причиною відмови від виконання кредитних зобов`язань. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Строк повернення кредиту до 21.05.2015р. Встановлено , що 24 травня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №15, відповідно до якого ПАТ «Родовід Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту на підставі проведеного електронного аукціону № UA-EA-2019-04-05-000019-b, у тому числі за ДОГОВОРОМ КРЕДИТУ №_77.1/АА-00891.08.2 від 21 травня 2008 року укладеного між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] . Щодо вимог за зустрічним позовом про про визнання дій нечесною підприємницькою практикою, розірвання кредитного договору та відшкодування моральної шкоди. [PERSON] посилається, що 13.01.2013р. сталось ДТП, що є страховим випадком . СК ПрАП «Український Страховий Дім» відмовила в виплаті страхового відшкодування. Судом не встановлено , що відмовлено в виплаті страхового відшкодування з вини ПАТ «Родовід Банк» .Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст.345 ГК України, істотними умовами кредитного договору є умови щодо мети, суми і строку кредиту, умов і порядку його видачі та погашення, видів забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткових ставок (ціна договору), порядку плати за кредит, обов`язків, прав і відповідальності сторін щодо видачі та погашення кредиту. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства , вчинення по відношенню до позивачки нечесної підприємницької практики. Відсутні підстави розірвання кредитного договору та відшкодування моральної шкоди. Договір укладений відповідно до норм чинного законодавства, відповідачка добровільно погодився на його укладення, визначивши умови договору прийнятними для себе, тривалий час виконувала договір , сплачуючи кошти. Суд приходить до висновку про те, що зустрічний позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Отже, наявність заборгованості та її розмір підлягають доказуванню на загальних підставах. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В обґрунтування своїх доводів представник відповідачки вказував те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає вимогам первинного документу, встановленим ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Окрім того, вказаний розрахунок заборгованості підписано представником позивача, яка не мала на те відповідних повноважень. Відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості, не може бути доказом безспірності заборгованості та її розміру. За аналізу положень ч. 1 ст. 76, ст. 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України випливає те, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору. Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже виписки за картковими рахунками ( по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Виникнення заборгованості по боргових зобов`язаннях (факт отримання кредиту) та їх розмір підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по кредитному договору. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Про припинення права кредитодавця на нарахування передбачених договором процентів за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України зазначено також у постанові ВП ВС від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18. Верховний Суд послідовно дотримується зазначеної позиції. Так, у постанові від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду навела наступний висновок: «Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18)». Велика Палата Верховного Суду послідовно дотримується позиції, що проценти нараховуються в межах строку кредитування. Наведене підтверджується ухвалою ВП ВС від 28 лютого 2019 року у справі № 916/4693/15 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/80364144), у якій зазначено наступне: «Проте висновок щодо застосування приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України у відповідних правовідносинах, в основу якого покладено, зокрема, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, вже викладено у вказаних постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), підстав для відступу від яких Велика Палата Верховного Суду також не вбачає.». Таким чином кредитодавець не має права нараховувати пеню поза строком кредитування, тобто після 21.05.2015, а у позичальника відсутній обов`язок сплати таких сум. Судом встановлено розмір заборгованості за процентами та кредитом. Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування (див. пункт 54 цієї постанови), то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду (п.81 постанови ВП ВС від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12). Аналогічна позиція викладена у постановах ВП ВС від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц. У постанові від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду навела наступний висновок: «Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18)». Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц. Так, Верховний Суд у постанові від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. Також існують і інші постанови Верховного Суду з аналогічними висновками, зокрема: від 19 червня 2019 року у справі №752/2605/13-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 756/5568/17, від 17.01.2020 року у справі № 311/3806/14, від 26 травня 2021 року у справі № 757/264/16, від 09 червня 2021року у справі №346/2764/15-ц, від 02 червня 2021 року у справі № 2-6460/11. Щодо вимоги про сплату 3% річних відповідно до ст..625 ЦК України. Судом встановлена сума боргу по кредиту 10853,71 дол.США. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі №464/3790/16, 3 % річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином, відповідно до ст. 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню за договором позики за період з 21.05.2015року по 20.06. 2018 року 3% річних (1127 дн.) в розмірі 1004,49 доларів США з суми 10853,71 доларів США . З огляду на те, що обставини на які посилався позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст..141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 262 грн.. На підставі ст.ст. 524, 526, 527, 530, 533,536, 610, 612, 625, 629, 1046, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст..12,13,77,79, 81,141 ЦПК України, суд,

Outcome: partial