Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЛАЙТ ФІНАНС» (далі - відповідач, ТОВ «ФК «ЛАЙТ ФІНАНС»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 19 562,00 грн., 3% річних у розмірі 266,45 грн., інфляційні збитки у розмірі 575,57 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 21.12.2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. було відкрито виконавче провадження № 63956308. Вказане виконавче провадження відкрито з примусового виконання виконавчого напису № 92859 від 17.11.2020 року, вчиненого Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «ЛАЙТ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 19 562,00 грн. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2021 року у справі № 757/787/21-ц позов [PERSON] до ТОВ «ФК «ЛАЙТ ФІНАНС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено; визнати виконавчий напис № 92859, вчинений 17.11.2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЛАЙТ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором № 9617 від 15.08.2019 року у розмірі 19 565,00 грн., таким, що не підлягає виконанню. Постановою Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. від 24.09.2021 року виконавче провадження № 63956308 закінчено. Позивач вказує, що у рамках виконавчого провадження № 63956308 було примусово стягнуто з його заробітної плати грошові кошти у розмірі 19 565,00 грн. Позивач вважає, що відповідач безпідставно отримав грошові кошти, які були утримані з його заробітної плати в ході примусового виконання виконавчого напису, який на підставі рішення суду було визнано таким, що не підлягає виконанню, тому грошові кошти, які були стягнуті в рамках виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису вважаються безпідставно набутими та підлягають поверненню на підставі положень статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки правової підстави, на якій було набуто грошові кошти, на теперішній час не існує. Також за період часу з 24.02.2021 року до 11.11.2021 року позивачем, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), нараховано 3% річних у розмірі 266,45 грн. та інфляційні збитки у розмірі 575,57 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2021 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.11.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЛАЙТ ФІНАНС» про повернення безпідставно стягнутих коштів за виконавчим написом нотаріуса та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 12.05.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.05.2022 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 19.09.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2022 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 23.01.2023 року. 23.01.2023 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. В судове засідання 23.01.2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Представник позивача у заяві від 23.01.2023 року просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, а представник позивача подав заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 17.11.2019 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 92859, згідно якого запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЛАЙТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 9617 від 15.08.2019 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «ФК «ЛАЙТ ФІНАНС», за період часу з 14.09.2019 року до 10.11.2020 року, у розмірі 19 565,00 грн., яка складається з: 2 000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 15 365,00 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 1 000,00 грн. - строкова заборгованість за штрафами і пенями; 1 200,00 грн. - витрати, пов`язані зі вчиненням виконавчого напису (а. с. 7). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2021 року у справі № 757/787/21-ц позов [PERSON] до ТОВ «ФК «ЛАЙТ ФІНАНС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено; визнати виконавчий напис № 92859, вчинений 17.11.2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЛАЙТ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором № 9617 від 15.08.2019 року у розмірі 19 565,00 грн., таким, що не підлягає виконанню; стягнуто з ТОВ «ФК «ЛАЙТ ФІНАНС» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а. с. 8 - 9). Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2021 року набрало законної сили 03.09.2021 року. 24.09.2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 63956308, відкритого постановою Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. від 21.12.2020 року з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 17.11.2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за № 92859, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 10). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як визначено у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Як визначено у ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Як визначено у ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 року у справі № 334/2517/16-ц під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Крім того, у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18 викладено висновок про те, що правові підстави набуття відповідачем коштів на виконання виконавчого напису, визнаного судом таким, що не підлягає виконанню, відсутні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61- 88св21) одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала. Зважаючи на те, що правовою підставою для набуття ТОВ «ФК «ЛАЙТ ФІНАНС» грошових коштів став виконавчий напис Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. № 92859 від 17.11.2020 року, який рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню, тому, оскільки перестала існувати правова підстава для отримання таких коштів, грошові кошти підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України. Постановою Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. від 24.09.2021 року закінчено виконавче провадження № 63956308 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЛАЙТ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 19 565,00 грн. на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, відтак, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ТОВ «ФК «ЛАЙТ ФІНАНС» безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 19 565,00 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з ТОВ «ФК «ЛАЙТ ФІНАНС» на корись позивача 3% річних у розмірі 266,45 грн. та інфляційних збитків у розмірі 575,57 грн. на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 ЦК України). Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як визначено у ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ураховуючи викладене, оскільки проценти, в даному випадку, в заяві не встановлено, а вимоги щодо повернення безпідставно набутого майна, які регулюються положеннями ст. 1212 ЦК України, за своєю природою не є грошовим зобов`язанням та не регулюються ст. 625 ЦК України, а відтак, позовна вимога щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягає. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.2336464397.1 від 12.11.2021 року. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягає судовий збір у розмірі 870,40 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як визначено у ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, витрати, пов`язані з розглядом справи, становлять 11 362,00 грн. та складаються з: 908,00 грн. - судовий збір за подання позовної заяви; 454,00 грн. - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову; 10 000,00 грн. - витрати на професійну правничу (правову) допомогу. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача додано до позовної заяви: копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 2181 від 01.10.2021 року, укладеного між адвокатом Яреськом Т.В. та [PERSON]; копію Додатку № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 2181 від 01.10.2021 року; копію акту приймання-передачі послуг від 11.11.2021 року, згідно якого загальна вартість наданих робіт (послуг) становить 10 000,000 грн.; копію розрахункової квитанції № 11/11/21 від 11.11.2021 року на суму 10 000,00 грн. Як визначено у п. 1. Додатку № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 2181 від 01.10.2021 року, даний Додаток визначає порядок оплати правничої (правової) допомоги адвокату за надання правової допомоги щодо підготовки та подачі документів до Печерського районного суду м. Києва та представництво інтересів в суді з метою повернення коштів, стягнутих на підставі виконавчого напису від 17.11.2020 року № 92859, який було визнано таким, що не підлягає виконанню. Адвокат зобов`язується здійснювати представництво та захист інтересів клієнта у суді першої інстанції, відповідно до підсудності справи. Згідно п. 2. Додатку № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 2181 від 01.10.2021 року, вартість послуг за домовленістю сторін складає фіксовану суму 10 000,00 грн. За домовленості сторін до зазначеної суми не входить вартість відвідування адвокатом судових засідань, що складає 1 000,00 грн. за кожне судове засідання, що сплачується окремо в порядку, узгодженому сторонами. Відповідно до акту приймання-передачі послуг від 11.11.2021 року до договору про надання правничої (правової) допомоги № 2181 від 01.10.2021 року адвокатом були надані наступні послуги: надання правової допомоги щодо підготовки та подачі документів до Печерського районного суду м. Києва та представництво інтересів в суді з метою повернення коштів, стягнутих на підставі виконавчого напису від 17.11.2020 року № 92859, який було визнано таким, що не підлягає виконанню. Загальна вартість наданих послуг складає 10 000,00 грн. Клієнт претензій по об`єму, якості та строках виконання робіт (надання послуг) немає. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, у розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, а саме, що справа незначної складності, розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та проведенням судового засідання. Відповідно до висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial