Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-02 00:00:00

17 листопада 2022 року [PERSON] через свого повноважного представника, адвоката Лапшина В.В. звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просила стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але невиплачену заробітну плату у розмірі 89970,22 грн., 39088,86 грн. - компенсацію за невикористану відпустку та 74782,38 - вихідної допомоги, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 36043,20 грн., яка розрахована на час подачі позову до суду та нарахувати середній заробіток по день ухвалення судом рішення по справі, компенсацію інфляційних витрат у розмірі 2224,25 грн. та судові витрати по справі, включаючи витрати на правничу допомогу. Вимоги обґрунтовані тим, що 03 жовтня 2022 наказом №1352/ос [PERSON] була звільнена за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем умов колективного договору. Після звільнення відповідач не виплатив належні позивачу при звільненні і передбачені законом усі платежі. Заборгованість по заробітній платі становить 203841,46 грн., яка складається із заборгованості з заробітної плати у розмірі 89970,22 грн., компенсації за невикористану відпустку - 39088,86 грн. та вихідної допомоги у розмірі 74782,38 грн. І оскільки на даний час відповідач не виконав свої зобов`язання навіть частково, що могло надати хоча б якусь надію, саме тому він вимушений звернутися до суду за захистом порушених прав Крім того, позивачка вважає, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, який на момент звернення до суду за її підрахунком складає 36043,20 грн. Позивачка просить розрахувати суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, до ухвалення судового рішення по справі, а також стягнути компенсацію передбачену Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» у сумі 2224,25 грн. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2022 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином. 08.12.2022 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому останній не визнає позов [PERSON] та просить суд відмовити у його задоволенні, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим, виходячи з наступного. Дійсно, позивачка працювала на ДП «СхідГЗК» та була звільнена за власним бажанням. Тривалість затримки виплат зумовлена фінансово-економічною кризою, нестабільним державним (бюджетним) фінансуванням та затримками у взаєморозрахунках, а також введеним воєнним станом в Україні, та як наслідок перебування ДП «СхідГЗК» із 01.03.2022 у вимушеному тимчасовому простої, що підтверджується Наказом №778/к від 01.03.2022 року. Так як вбачається зі звіту про фінансовий стан підприємства на 31 грудня 2021 року за відповідачем рахується кредиторська заборгованість у розмірі 788058 тис. грн., чистий збиток підприємства складає 550199 тис. грн. Згідно зі звітом про фінансові результати діяльності за І квартал 2022 Форми №2, чистий збиток підприємства складає 341118 тис. грн. Крім цього, поточна кредиторська заборгованість ДП «СхідГЗК» станом на 31.03.2022 складає 856304 тис. грн. Таким чином, належними та допустимими доказами відповідач підтверджує об`єктивність відсутності фінансової можливості виконувати вищевказане Положення. Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн., то відповідач зазначає, що обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю. У договорі про надання правової допомоги не було визначено розміру гонорару, а тому сума 3000 грн. є необґрунтованою та не підтвердженою. Слід також зазначити, що позивачем не надано детального обґрунтованого опису робіт (наданих послуг), в якому беручи до уваги критерії реальності, розумності та необхідності надання зазначених в ньому адвокатських послуг, з урахуванням складності справи, а тому відповідач вважає, що немає підстав для стягнення послуг у розмірі 3000,00 грн. Цього ж дня до суду від відповідача надійшло доповнення до відзиву на позовну заяву, де зазначено, що ними до відкриття провадження по справі було здійснено часткову виплату у розмірі 267.55 грн., що підтверджується переліком виплат станом на 26.09.2022 року та платіжним дорученням від 17.10.2022 №6965. Таким чином відповідач просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 267,55 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Так, відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено із трудової книжки позивачки, що вона дійсно у період з 01.11.2007 року по 03.10.2022 року, перебувала у трудових відносинах з відповідачем. (а.с.4-9). Наказом №1352/ос від 03.10.2022 року позивачку було звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем умов колективного договору, ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Вказаним наказом була також передбачена виплата грошової компенсації за 47 календарних дня невикористаної щорічної відпустки в т. ч. за період роботи 01.11.2020-31.10.2021 - 14 календарних дні, 01.11.2021-03.10.2022 - 26 календарних дні, за роботу за ненормованим робочим днем 2019 - 3 календарних дні, за роботу за ненормованим робочим днем 2020 - 3 календарних дні, за роботу за ненормованим робочим днем 2021 - 1 календарний день. Вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку (ст. 44 КЗпП України). Відповідно до довідки ДП «СхідГЗК» від 29.09.2022 року № 671-р заборгованість підприємства перед [PERSON] складає 203841,46 грн., а саме: -Компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати за квітень - 267,55 грн. -Заробітна плата за травень 2022 року - 23036,05 грн. -Заробітна плата за червень 2022 року - 11337,06 грн. -Заробітна плата за липень 2022 року 13999,00 грн. -Заробітна плата за серпень 2022 року - 18825,73 грн. -Заробітна плата за вересень 2022 року - 21469,61 грн. -Заробітна плата за жовтень 2022 року 1035,22 грн. -Компенсація за невикористану відпустку - 39088,86 грн. -Вихідна допомога 74782,38 грн. (а.с.13) Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно ч.2 ст.233 КЗпП із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати, а саме: - основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; - додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; - інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Проаналізувавши зазначені норми, суд приходить до висновку, що всі суми (заробітна плата, компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсація за невикористану відпустку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що позивач звернувся до суду в строк, визначений ст.233 КЗпП України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню, оскільки з нею не проведений розрахунок по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористану відпустку у розмірі, однак за виключенням суми 267,55 грн. -компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати за квітень, яку було виплачено позивачці відповідно до доказів, доданих відповідачем до відзиву на позов. Таким чином сума заборгованості по заробітній платі до стягнення складає 203573,91 грн. Що ж стосується середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то слід зазначити наступне. Позивачка просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку починаючи з дня звільнення по день ухвалення судового рішення, тобто на день звернення до суду із позовом, розмір середнього заробітку за підрахунком позивачки складав 36043,20 грн . Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 3 липня 2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Пунктом 8 даного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Середньоденний заробіток позивачки за її розрахунком, який не спростовувався відповідачем складає 1126,35 грн. Таким чином, оскільки позивачка була звільнена з роботи 03 жовтня 2022 року, час затримки кінцевого розрахунку при звільненні, станом на 03 січня 2023 року, тобто день ухвалення судом рішення складає 67 робочих дні. Отже, із відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні в сумі 75 465,45 грн. (1126,35 грн/день * 67 робочих дні). Доводи відповідача про відсутність коштів у підприємства та тяжкий фінансовий стан не приймаються судом до уваги, оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача всю суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважаючи її співмірною розміру заборгованості на день звільнення, та діям відповідача щодо якнайшвидшого погашення заборгованості. Щодо позовних вимог про стягнення компенсації інфляційних втрат у розмірі 2222,25 грн. необхідно зазначити наступне. Відповідно до ст. ст. 2 та 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі розуміються грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру , в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення) та інші: сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід до уваги не береться). Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку встановленому чинним законодавством. У випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам - за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно п. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Так, індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за і період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Згідно рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-ПР/2013 положенню ст.233 КЗпП України надане додаткове офіційне тлумачення, відповідно якого у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звертатися до суду з позовом про стягнення суми індексації заробітної оплати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмежень будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Із правового висновку, викладеному Верховним Судом України у рішенні № 6-43цс14 від 21 травня 2014 року вбачається, що: «Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно з статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20грудня 1997року №1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року №692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Згідно п. 2 «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (із наступними змінами), компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс на споживчі товари і тарифів на послуги за цей час період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Коефіцієнт приросту споживчих цін розраховується з трьома знаками після коми. Індекси споживчих цін для розрахунку коефіцієнта приросту споживчих цін щомісячно публікуються Держкомстатом наростаючим підсумком з початку того року, в якому виникла заборгованість із виплати заробітної плати, що підлягає компенсації відповідно до пункту 2 цього Положення. Якщо виплата заборгованості із заробітної плати провадиться до опублікування Держкомстатом індексу споживчих цін за останній місяць перед виплатою суми заборгованості, під час розрахунку суми компенсації на період до опублікування зазначеного індексу споживчих цін за згодою працівника для розрахунків застосовується індекс споживчих цін за попередній місяць. Із поданого позивачкою розрахунку компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати із урахуванням індексу споживчих цін, розмір такої компенсації становить 2224,25 грн., вказаний розрахунок відповідачем не спростований. Свого розрахунку відповідач не надав. Враховуючи наведене, наявні підстави до стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію втрати доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати в розмірі 2224,25 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, необхідно зазначити наступне. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір у розмірі 1521,63 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного висновку. Виходячи із критерію реальності понесення витрат на правничу допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності), оцінюючи співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, та об`єму наданих і підтверджених послуг, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. як доведених та обґрунтованих, оскільки така сума зазначена в акті №01 виконаних робіт з надання правничої допомоги, який є невід`ємною частиною договору про надання правничої (правової) допомоги №14/10/2022 від 15 листопада 2022р. (а.с.18) . Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі від сплати якого при подачі позову до суду позивач звільнений відповідно до ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial