Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником 48/100 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі Договору дарування від 28.01.2004. Відповідач [PERSON] є зареєстрованим за вищезазначеною адресою з 2009 року, проте не проживає в зазначеному домоволодінні, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей в квартирі не має, і взагалі житлом він не цікавиться. За таких обставин, позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням буд. [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Мисечко К.О. підтримали позов з підстав викладених у ньому, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, в порядку передбаченому ч.ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України (судові повістки направлені по останньому відомому зареєстрованому місцю проживання відповідача рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень, а також через опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України), про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов, додатково зазначила, що [PERSON] у домоволодінні [ADDRESS] , ніколи не бачила, утім їй відомо, що останній є зареєстрованим за даною адресою. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 05.01.2023. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, третю особу, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії"). Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування від 28.01.2004, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С. 28.01.2004 та зареєстрованого в реєстрі за №3-182, позивач [PERSON] є власником 48/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . У зазначеному житловому будинку зареєстрованим є також відповідач [PERSON] , який в житловому приміщенні не мешкає без поважних причин, особистих речей в будинку не має, оплату комунальних послуг не здійснює, обрав собі інше місце проживання. Крім того, відповідач членом сім`ї позивача не є. Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є рідною сестрою позивача [PERSON] , зі слів якого їй достеменно відомо, що [PERSON] є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Утім, останній в зазначеному домоволодінні не проживає, комунальні послуги не сплачує та особистих речей не має. Свідок [PERSON] у судовому засідання зазначив, що відповідача [PERSON] особисто не знає та в будинку за адресою: [ADDRESS] ніколи не бачив. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Таким чином виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком. Таким чином права членів сім`ї власника будинку на об`єкт власності є похідними від прав самого власника. У відповідності до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). За встановлених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме слід визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком [ADDRESS] , що є підставою зняття його з реєстрації. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, враховуючи відсутність клопотання позивача щодо розподілу судових витрат, суд вважає, судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: approved