Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

05.01.2022 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить припинити з 04.01.2022 стягнення аліментів з нього, визнати виконавчий лист, що не підлягає виконанню по справі про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку, але не менше 50% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.05.2011 до досягнення дитиною повноліття, звільнити його від сплати заборгованості по сплаті аліментів за період з 01.20.2021 по 04.01.2022, стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку, але не менше 50% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і продовжуючи до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.05.2011 шлюб розірваний. Цим же рішенням з нього було стягнуто аліменти на користь [PERSON] . Заочним рішенням суду по справі №740/2396/18 від 06.07.2018 було змінено розмір аліментів та ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 31 травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. До 01 листопада 2021 року син в основному проживав з матір`ю, але він приймав участь у вихованні дитини, постійно забирав його до себе на вихідні та святкові дні, забезпечував матеріально, при цьому також сплачував будучи офіційно працевлаштованим аліменти із свого заробітку. Дані обставини є встановлені та не потребують доказуванню до ч.4 ст.82 ЦПК України з врахуванням рішень місцевого та апеляційного судів в цивільній справі №740/2393/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено за необґрунтованістю. Починаючи з 01 листопада 2021 року син [PERSON] виявив бажання у зв`язку з черговим витоком незадовільної поведінки відповідача проживати разом з ним та відповідно перебуває на його повному утриманні, між ним добрі та довірливі відносини. Натомість аліменти, які отримує відповідачка з листопада 2021 року витрачає на власні потреби та кошти не перераховуються сину. На даний час відповідачка свідомо ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримувати свою дитину. Це виявляється у тому, що відповідачка відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дитини, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів для розвитку, канцелярського приладдя, книг, спортивного інвентарю, тощо. Кошти, які стягуються з нього за судовим рішенням, станом на час звернення до суду, використовуються не в інтересах дитини. Згідно акта обстеження умов проживання від 11.11.2021, члени комісії вважають, що батьком створені належні умови для дитини. Відповідно до витягу із рішення №496 виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 23 грудня 2021 року вирішено: визначити постійне місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком, [PERSON] . Вважає, що ним належними та допустимими доказами доведено підстави припинення стягнення аліментів на утримання сина на користь відповідачки у зв`язку зі зміною обставин, а саме те, що син з 01 листопада 2021 року проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні, а тому подальше стягнення з позивача аліментів на утримання [PERSON] є безпідставним та підлягає припиненню. Дитина припинила проживати з матір`ю і почала проживати з батьком та перебуває на його утриманні. У зв`язку з чим припинення стягнення аліментів на користь відповідачки буде сприяти забезпеченню інтересів дитини. У відзиві відповідач [PERSON] зазначила, що всупереч її волі позивачем було змінено місце проживання дитини, коли сину ще не виповнилося 14 років. Шлюб сторони розірвали в 2011 році, на той час розмір аліментів був мізерний, а тому бажання у позивача про проживання сина разом з ним не виникало. Через 11 років, після розірвання шлюбу позивач почав офіційно працювати, придбав авто в кредит, який вимушений виплачувати щомісячно. Фактично позивач перешкоджає матері здійснювати виховання дитини, неправомірним способом. В акті обстеження умов проживання, звертає увагу суду, зазначено що дитина любить і поважає обох батьків. Хлопчик добре відгукується про матір і батька, зазначив, що батьки мають рівні права, з 01.11.2021 тимчасово проживає з батьком, але повернеться проживати до мами. 23.12.2021 виконавчим комітетом Ніжинської міської ради всупереч положенням ч.2 ст.160 СК України було прийняте рішення без врахування думки дитини щодо тимчасового проживання з батьком. Вважає, що дане рішення має лише рекомендаційний характер. [PERSON] повинен самостійно визначити з ким йому проживати та протягом якого часу. Тимчасове проживання дитини з батьком не є істотною обставиною в розумінні ч.2 ст.197 СК України, яка є підставою для звільнення від заборгованості за аліментами та не є зміною обставин в розумінні ч.4 ст. 273 ЦПК України, яка є підставою для припинення стягнення аліментів з батька, оскільки має тимчасовий характер. Тимчасове проживання сина з батьком не є безумовною підставою для стягнення з матері на користь батька аліментів на утримання сина, так як наразі дитині виповнилося 14 років, і він сам самостійно визначає місце проживання з батьком чи матір`ю, враховуючи її ставлення до обох батьків і може за власним бажанням періодично змінювати місце свого проживання. Задоволення позову суперечитиме інтересам дитини, яка у випадку повернення проживати до матері, буде позбавлена аліментів. Позивачем не надано належних та допустимих доказів не цільового використання аліментів, а тому інтереси дитини та права позивача не порушено. Вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими що не підлягають задоволенню, просила відмовити повністю у задоволенні позову. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.01.2022 було прийнято до розгляду вказану позовну заяву та розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Позивач та його представник адвокат Павленко В.М. у судовому засіданні позов підтримали за наведених у ньому обставин, просили задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача адвокат Вертелецька Л.А. позовні вимоги не визнала, підтримала заперечення викладені у відзиві. Представник третьої особи Єрофєєва Л.Г. у своїх поясненнях просила винести рішення в інтересах дитини. Представник третьої особи Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в заяві від 30.06.2022 просив розглядати справу за його відсутності та прийняти рішення на розсуд суду. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 2 ЦПК України\~встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.ст.12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28 серпня 2007 року у відділі РАЦСУ Ніжинського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №411 (а.с.6). Згідно виконавчого листа, виданого Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10 травня 2011 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Згідно довідки про розмір аліментів сплачених у твердій грошовій сумі, яка свідчить про те що [PERSON] сплачував аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Сукупний розмір заборгованості по аліментах станом на жовтень 2021 року згідно розрахункк заборгованості по аліментах складав 5\~238,88 грн. (а.с.9). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 11.11.2021 за заявою [PERSON] від 09.11.2021 про повернення дитини в родину матері зазначено, що за адресою: [ADDRESS] проживають і мають постійне місце реєстрації: позивач [PERSON] , його матір пенсіонерка [PERSON] та на момент обстеження син [PERSON] . Стосунки в сім`ї добрі. Дитина любить і поважає батьків. Хлопчик добре відгукнувся про матір та батька. [PERSON] говорить що йому комфортно. Він проживає з батьком. Зі слів хлопчика він повернеться до матері, але коли вона заспокоїться. В родині батька про нього піклуються, відвідує школу. Для виховання та розвитку дитини мається індивідуальна кімната, умебльована ліжком, письмовий стіл, комп`ютер, син має одяг та взуття. Члени комісії вважають, що батьком створені належні умови для дитини. Також є документально встановлено до змісту цього акта, що дитина декілька разів телефонувала мамі, проте вона з кимось розмовляла, слухавку не брала, не передзвонила дитині за час перебування комісії (а.с.10). У витягу із рішення №496 виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 23 грудня 2021 року вирішено: визначити постійне місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). На відеодиску, долученого до позову, що оглянутий у судовому засідання, відображена агресивна поведінка [PERSON] по відношенню до сина [PERSON] та батька дитини (а.с.12). [PERSON] працює з 02.05.2019 на підприємстві «КП виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» на посаді слюсар з ремонту устаткування теплових мереж, отримує заробітну плату, довідка від 06.01.2022 №04/6/013, від 08.07.2022 №04/6/1063 (а.с.29, 63). Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що пішов від матері бо вона ображала та кричала на нього та з тих пір проживає разом із батьком. З матір`ю спілкується не часто, пам`ятає, що вона допомагала збиратися йому до нового навчального року, купувала канцелярське приладдя. Стосунки з батьком добрі, він забезпечений всім необхідним, відвідує школу та бажає і надалі проживати з батьком та бабусею. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] є її онуком. З його слів, відповідачка [PERSON] його ображала та принижувала. В листопаді 2021 [PERSON] зателефонував їм, вони приїхали до нього, за місцем проживання [PERSON] . [PERSON] був на вулиці, не вдягнений. Вони зайшли в хату і забрали його до себе. [PERSON] повідомив, що буде проживати з батьком. Вона пропонувала йому повернутися до матері, але він не схотів. Вона має намір назбирати кошти на навчання [PERSON] , дати йому освіту. За весь час проживання онука у них, мати [PERSON] купувала йому лише 2 кг цукерок, не телефонує йому та не цікавиться його життям. Заборгованість по аліментах у сина дійсно була, але він її погасив, коли почав працювати, кредит також сплачує. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованапостановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179\~СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.273\~СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до п.17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно із ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу статей 267-271\~СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273\~СК України має на меті скасування їх присудження. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору в частині припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , не проживає з матір`ю [PERSON] , на користь якої стягнуті аліменти з позивача батька дитини як зазначив позивач, а проживає зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено [PERSON] , проживає з батьком - позивачем по справі та перебуває на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то стягнення аліментів має бути припинено з дати подання позову до суду, тобто з 04.01.2022 року. У зв`язку з цим вимоги про припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання сина є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам на утримання сина, суд враховує, що згідно з ч.2\~ст.197\~Сімейного кодексу\~України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах (а.с.28) у позивача [PERSON] борг по аліментах відсутній, тому вимога про звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] 25 [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 травня 2011 року до досягнення дитиною повноліття, згідно заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 липня 2018 року по справі №740/2396/18, за період починаючи з 01.10.2021 по 04.01.2022 включно не підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає. Згідно з положеннями ст.51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону\~України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки з досліджених доказів встановлено, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивача, суд враховуючи обставини, викладені у ч.1 ст.182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, приходить до висновку про те, що аліменти на утримання сина [PERSON] , підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] , і мають становити 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати [PERSON] , є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного,розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно п.1\~ч.1\~ст.430\~ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. З огляду на наведене, позовні вимоги відлягають до задовлення частково. Порядок розподілу між сторона регламентується ст.141 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial