Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

11 лютого 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 18 серпня 2020 року Центральним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №380. В обґрунтування позову вказала, що шлюбні відносини між сторонами погіршилися, що призвело до фактичного їх припинення. На даний час спільне господарство сторони не ведуть, сімейні відносини не склались через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу вважає неможливим. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 вересня 2022 року матеріали позовної заяви передано за територіальною юрисдикцією до Жовтневого районного суду Миколаївської області. Ухвалою від 15 грудня 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання 11 січня 2023 року позивач не з`явилася, подавши під час звернення до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання 11 січня 2023 року не з`явився, повідомивши суд про визнання позовних вимог; просив справу розглянути за його відсутності. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд уважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом установлено, що 18 серпня 2020 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Центральним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №380. Відповідно до свідоцтва про шлюб від 18 серпня 2020 року серії [NUMBER] , внаслідок реєстрації шлюбу 18 серпня 2020 року позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.3). Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Як вказує позивач, шлюбні відносини між нею та відповідачем поступово погіршувалися, що призвело до фактичного їх припинення. Зі змісту позову вбачається, що сторони не мають спору щодо сумісного майна подружжя. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992, 40 гривень. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved