Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з відповідним позовом, який обгрунтовує тим, що 17.06.2021 року близько 23 год. 25 хв. на 245 км. +742 м. автодороги «Київ - Чоп» поблизу с. Дідовичі Новоград - Волинського району Житомирської області, відбулася дорожньо - транспортна пригода, в якій відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки "RENAULT KANGOO", р.н. [NUMBER] здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку по смузі руху автомобіля. Внаслідок даної ДТП велосипедист [PERSON] , від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. 18.06.2021 року за фактом даного ДТП було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021060530000423 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 27 вересня 2021 року слідчим СВ Новоград - Волинського РВП ГУ НП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Климчуком В.В., винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12021060530000423 від 18.06.2021 року на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок смерті [PERSON] , в результаті вищевказаної ДТП, дочці загиблого позивачу [PERSON] було завдано моральної шкоди, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з позовом. В поданій позовній заяві зазначає, що вона втратила батька, який завжди був опорою та підтримкою. Також, вона вимушена була залишити роботу та повернутися в Україну із- за кордону для догляду за хворою матір"ю, з якою батько проживав, хоча офіційно були розлучені. Представником позивача [PERSON] подано заяву про розгляд даної справи без його участі та без участі позивача. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначив, що позов не визнає, оскільки він є необгрунтований та безпідставний. Постановою від 27.09.2021 року кримінальне провадження за ч.2 ст.286 КК України закрито у зв"язку з відсутністю в діях [PERSON] складу зазначеного кримінального правопорушення. Вважає, що моральна шкода позивачу дійсно завдана і вона має бути відшкодована страховою компанією у межах суми страхового відшкодування. Також подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Представник приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" у судове засідання не з"явився, однак подав суду письмові пояснення в яких зазначив, що 09.03.2022 року ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" було сплачено позивачу моральну шкоду в розмірі 72000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ЗР018441. Тобто поліс страхування № ЕР-204378514 ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" було виконано в повному обсязі. Крім того, просить справу розглянути без участі представника ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп". Дослідивши та оцінивши докази по справі, судом встановлено наступні обставини: 17.06.2021 року близько 23 год. 25 хв. на 245 км. +742 м. автодороги «Київ - Чоп» поблизу с. Дідовичі Новоград - Волинського району Житомирської області, відбулася дорожньо - транспортна пригода, в якій відповідач [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки "RENAULT KANGOO", р.н. [NUMBER] здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] , який рухався у зустрічному напрямку по смузі руху автомобіля. Внаслідок даної ДТП велосипедист [PERSON] , від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. 18.06.2021 року за фактом даного ДТП було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021060530000423 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 27 вересня 2021 року слідчим СВ Новоград - Волинського РВП ГУ НП в Житомирській області, винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12021060530000423 від 18.06.2021 року на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до п.9 ч.2 ст.16 ЦК України - способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Частиною 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.7 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Відповідач не довів ні умислу [PERSON] на заподіяння собі шкоди, ні грубої необережності, яка сприяла такому заподіянню, не надав щодо цього ні доводів, ні доказів. Судом встановлено, що смерть [PERSON] настала внаслідок ДТП, за участю транспортного засобу, тобто джерела підвищеної небезпеки, яким керував відповідач. Доказів існування під час ДТП непереборної сили для водія або наявності умислу потерпілого суду не надано. Беручи до уваги всі зібрані та оцінені у справі докази, суд приходить до висновку, що між діями водія [PERSON] та наслідками дорожньо-транспортної пригоди у вигляді смерті [PERSON] є прямий причинний зв`язок, однак відсутність у діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, а саме: характер правопорушення, відсутність вини відповідача, порушення потерпілим правил безпеки руху, довічність негативних наслідків та істотність вимушених змін у способі життя позивача, виходячи із принципів розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що 90000 грн. на відшкодування моральної шкоди позивачу є достатньою грошовою компенсацією спричиненої моральної шкоди. При цьому суд враховує, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 27.09.2021 року [PERSON] порушив вимоги п.2.3 д, 6.2, 6.6. а, 6.7, 11.4 та 11.14 ПДР України, а саме, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, рухався проїзною частиною в напрямку м.Рівне по смузі зустрічного руху (смуга руху в напрямку м.Житомир) на велосипеді, який не обладнаний ліхтарем та світлоповертаючим елементом спереду, не маючи на зовнішньому одязі світлоповертаючих елементів для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху, створив загрозу безпеці дорожнього руху, перебуваючи поза межами населеного пункту допустив зіткнення з автомобілем, що рухався у своїй правій смузі руху. Отже суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд вважає за необхідне стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 7 000 грн. із врахуванням витраченого часу на їх надання, оскільки вони є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатським об`єднанням «Автопоміч» обсягом послуг, відповідають критеріям реальності таких витрат, розумності їх розміру. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved