Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

15.09.2022 позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати укладений з відповідачем договір щодо виготовлення паркану №YB00869 від 18.08.2021, повернути йому виплачені за замовлення грошові кошти в розмірі 91 400 грн.; відшкодувати завдану моральну шкоду за невиконання договору в розмірі 50 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18.08.2021 уклав з ФОП [PERSON] договір на виготовлення паркану, індивідуальний номер замовлення УВ 00869 на загальну суму 91400 грн., сплативши з метою виконання своїх зобов`язань домовлену суму в повному обсязі, що підтверджується фіскальним чеком. Згідно умов договору виконавець ФОП [PERSON] зобов`язався організувати роботи з виготовлення та передачі у власність конструкції за максимальними розмірами Виконавця, які вважаються виконаними в повному обсязі після підписання замовником акту прийому-передачі виробів. Замовник підписує акт прийому-передачі виробів або надає мотивовану відмову від підписання із зазначенням недоробок. Після виготовлення та передачі у власність позивача виробу представники виконавця здійснили установку паркану, проте [PERSON] повідомив про необхідність виправлення недоліків у метало-пластикових конструкціях (листах паркана), а саме листи шиферу перекривають одне одного, утворюючи просвіти між листами. Виконавці ж не реагують, виправляти недоліки не збираються. Хоча повністю роботи не виконані, просто зникли та перестали виходити на зв`язок. Акт прийому-передачі виробів не підписував. Звернувся до працівників поліції з заявою про порушення його прав, але безуспішно. В листопаді 2011 та повторно в лютому 2022 направив на адресу відповідача листи претензії щодо невиконання умов договору, але відповіді так і не отримав, тому змушений звернутися до суду. Посилаючись на ст.837,849,653,598,631 ЦК України вважає, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення передбачених ним зобов`язань, оскільки приписами законодавства визначено такою підставою його виконання, проведене належним чином. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 16.09.2022 відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. У відповідності до ч.10 ст.187 ЦПК України виклик ФОП [PERSON] , як відповідача у справі, здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленою про судовий розгляд справи, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подала, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.ст.279,280 ЦПК України. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.08.2021 між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір на забор, індивідуальний номер замовлення YB 00859, п.1.1. якого вказує, що замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність конструкції (далі вироби) за максимальними розцінками виконавця. Замовник зобов`язується оплатити і прийняти готові вироби і роботу відповідно до умов цього Договору (п.1.2.Договору). Пункт 2.1,2.2 Договору визначає, що вартість виробів та завдаток становить 91400 грн., яку зобов`язується оплатити замовник згідно п.3.1 Договору, після чого виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 28 робочих днів, про що сповіщає за добу. Замовник зобов`язаний прийняти готові вироби особисто або забезпечити присутність свого представника. (п.3.3-3.5 Договору) Відповідно до п.3.9-310 Договору, зобов`язання виконавця за цим договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання замовником акту прийому-передачі виробів. Замовник підписує акт прийому-передачі виробів або надає вмотивовану відмову від підписання із зазначенням недоробок. В разі не підписання і ненадання відмови виконавець має право не передавати вироби у власність замовника. За п.3.12 Договір діє з дня підписання до повного виконання сторонами всіх зобов`язань. Із наданих позивачем доказів, оплатив вироби і роботу відповідно до умов Договору в сумі 91400 грн., про що свідчить квитанція від 18.08.2021 (чек №481689). Зі змісту претензії, яку позивач направив 22.02.2022 на адресу ФОП [PERSON] , після установки паркану були виявлені недоліки та паркан встановлений з грубими технічними помилками, виправити які неможливо, а саме листи шиферу перекривають один одного, утворюючи просвіти між листами. На думку позивача, роботи не були виконані повністю, в останній день працівник виконавця сказав, що ще доробить. Окрім того, просив надати акт виконаних робіт та кошторис по матеріалах та роботі, але до сьогоднішнього дня умови договору відповідачем не виконано, в зв`язку з чим буде змушений звернутись до суду про стягнення з ФОП [PERSON] грошових коштів за невиконаними зобов`язаннями, що були сплачені, а також стягнення пені за невиконану роботу, моральної шкоди у зв`язку з невиконанням договору. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. П.1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Ч.1 ст.627 ЦК України закріплює принцип свободи договору і передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За приписами ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконати роботу (ст.865 ЦК України). Ст.866 ЦК України передбачено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо (ст.873 ЦК України). За змістом ч.1 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Ч. 4 ст. 10 Закону визначає, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Аналізуючи наведені правові норми, суд вважає за необхідне розірвати укладений між сторонами договір щодо виготовлення паркану та стягнути з відповідача на користь позивача сплачені на виконання умов договору грошові кошти 91400 грн. Відповідно до ч.2 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. (ч.1 ст.23 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Із роз`яснень, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, а також має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. За змістом ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивач жодним чином не обґрунтував заподіяння йому моральної шкоди та її розмір, що є підставою для відмови в задоволені позову в цій частині. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial