Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21 вересня 2018 року вони з відповідачкою уклали шлюб, який був зареєстрований Чечелівським районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1313. Подружжя має спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що подружні стосунки з відповідачкою не склалися та сторони мешкають окремо з травня 2021 року, спільного господарства не ведуть, а подальше подружнє життя є неможливим. Позивач в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви позов підтримав та просив розглянути справу за його відсутності (а.с.21). Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Надала до суду заяву, в якій позов визнала та просила розглянути справу за її відсутності (а.с.52-57). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21 вересня 2018 року, який зареєстрований Чечелівським районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1313 (а.с.5). Подружжя має спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом з матір`ю як внутрішньо переміщена особа в м. Калуш Івано-Франківської області (а.с.55,56). Судом встановлено, що сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з травня 2021 року, згідно заяви позивача. Спір про поділ майна та про місце проживання дитини - відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та до цього часу не поновили їх, а також подали до суду заяви, в яких просили розірвати шлюб. Окреме проживання сторін також підтверджується довідками від 19 квітня 2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно яких відповідачка разом зі спільним сином сторін мешкає в м. Калуш Івано-Франківської області. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача так і відповідача, а тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті і задоволенням позовних вимог, з неї підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 496 гривень 20 копійок, сплачений ним під час звернення з позовом до суду, а інші 50% судового збору в розмірі 496 гривень 20 копійок слід повернути позивачу з державного бюджету (а.с. 4). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved