Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

13.12.2022 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із спільною заявою подружжя, яке має дітей, про розірвання шлюбу. Зазначили, що 03.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 64. Від даного шлюбу заявники мають дитину [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із тим, що сімейне життя між заявниками не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться, просили суд про розірвання шлюбу, а також [PERSON] просила, після розірвання шлюбу, залишити їй прізвище « [PERSON] ». Заявник [PERSON] надав до суду клопотання, в якому просив про розгляд справи за його відсутності, вимоги, викладені в заяві, підтримав повністю та просив про їх задоволення. Заявник [PERSON] надала до суду клопотання, в якому просила про розгляд справи за її відсутності, вимоги, викладені в заяві, підтримала повністю та просила про їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.02.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 64. Від шлюбу заявники мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Октябрським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 393 від 27.07.2016 року). Заявники досягли згоди щодо утримання дитини та участі у її вихованні шляхом укладення 25.11.2022 року договору про сплату аліментів на дитину, що посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Тищенко О.О., зареєстрований в реєстрі за № 588. Згідно з ч. 3 ст. 293 ЦПК України та п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має неповнолітніх дітей. Відповідно до положень Сімейного кодексу України, шлюб може бути розірвано за рішенням суду за спільною заявою подружжя, яке має дітей, в порядку, встановленому ст. 109 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтями 104, 114 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. При цьому, згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.п. 8, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Виходячи з викладеного та того, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, примирення подружжя не можливе і суперечить їхнім інтересам та інтересам дитини, суд вважає, що збереження сім`ї є неможливим, а тому спільна заява подружжя [PERSON] та [PERSON] , яке має дітей, про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved