Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

11 жовтня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 66\~556 грн 08 коп, з яких 38\~196 грн 69 коп компенсаційні платежі (3%), розраховані згідно вимог ст.625 Цивільного кодексу України за безпідставне користування кредитними коштами, 28\~359 грн 39 коп інфляційні втрати та просять стягнути судові витрати в розмірі 2481,00 грн. В обгрунтування позову позивачем вказано, що 28 грудня 2006 року між сторонами був укладений кредитний договір №Ф1-06/51101-347. Відповідно до умов кредитного договору банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 30 500 доларів США з оплатою по процентній ставці 11 % річних строком погашення до 28 грудня 2021 року. 13 квітня 2022 року Кузнецовським міським судом Рівненської області по справі №565/2034/18 ухвалене рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 481 999, 24 гривень. Вказане рішення набуло законної сили 17.05.2022 року. Станом на день звернення з цією позовною заявою, рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13.04.2022 року не виконане. Отже, заборгованість відповідача за невиконання рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13.04.2022 року по цивільній справі №565/2034/18 станом на 20.07.2022 року перед позивачем становить 66\~556 грн 08 коп. Підставою для нарахування заборгованості є сума заборгованості за кредитом в розмірі 321\~287,58 гривень та за відсотками в розмірі 103\~120,11 гривень, які стягнуто рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13.04.2022 року та яке не було виконане відповідачем відповідно до вимог Цивільного кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження». Від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшов відзив проти позову про стягнення заборгованості в якому просять відмовити позивачу повністю в задоволенні його вимог за безпідставністю та необґрунтованістю посилаючись на наступне. Між сторонами 28 грудня 2006 року було укладено кредитний договір №Ф1-06/51101-347, відповідно до якого позичальник отримав кредит в іноземній валюті доларах США зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 11% річних з кінцевим строком повернення 28 грудня 2021 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору того ж дня було укладено іпотечний договір та договори поруки. Згодом, 11.02.2015 року, право вимоги по вказаному кредиту було уступлено для позивача. 13 квітня 2022 року Кузнецовським міським судом Рівненської області винесено рішення про стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за даним кредитом на суму 481999,24 грн, яка складається з заборгованості по кредиту та відсотків за його користування. В стягненні інфляційних втрат було відмовлено. Отже, нарахування позивачем інфляційних втрат в розмірі 28359,39 грн. є безпідставним та не підлягає задоволенню. Також безпідставними є позовні вимог про нарахування 3% річних. Окрім того позивач нараховує 3% річних на всю суму боргу, тобто на основну суму та нараховані відсотки, що є безпідставним, так як 3% річних нараховуються лише на основну суму зобов`язання, а відсотки на відсотки не нараховуються, так як призводить до подвійного нарахування відсотків. Отже, позовні вимоги позивача про стягнення 3% річних, нарахованих в національній валюті, а не в доларах США чи їх еквіваленті, є безпідставними, а тому не підлягають до задоволення. В судове засідання представник позивача не з`явився, хоча був завчасно повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Подали клопотання про розгляд справи за відсутності представника Державної іпотечної установи, також у клопотанні просили під час розгляду справи врахувати, що вони повністю підтримують позовні вимоги та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечують. Представник відповідача [PERSON] у відзиві просила відмовити повністю позивачу у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Дослідивши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази суд встановив наступні обставини. 28 грудня 2006 року між сторонами був укладений кредитний договір №Ф1-06/51101-347. Відповідно до умов кредитного договору банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 30 500 доларів США з оплатою по процентній ставці 11 % річних строком погашення до 28 грудня 2021 року. 13 квітня 2022 року Кузнецовським міським судом Рівненської області по справі №565/2034/18 ухвалене рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 481 999, 24 гривень. Вказане рішення набуло законної сили 17.05.2022 року. Вказані обставини підтверджуються дослідженою у судовому засіданні копією вище вказаного рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області. За змістом положень\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі\~статтею 610 ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями\~статті 611 цього Кодексу\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема,\~статтею 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень\~статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). З дослідженого\~судом наданого\~позивачем розрахунку\~заборгованості за\~ст. 625 ЦК України\~3% річних та інфляційних втрат в період з 20.07.2019 року до 19.07.2022 року вбачається, що заборгованість становить 66 556, 08 грн., та складається з компенсаційних платежів (3% відсотки), розрахованого згідно вимог ст.625 ЦК України за безпідставне користування кредитними коштами у сумі 38 196, 69 грн та інфляційних втрат у сумі 28 359,39 грн. Разом з тим, як передбачено нормами\~Закону від 3 липня 1991р. №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін)це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, тому вказана норма\~ЦК\~може бути застосована лише до порушення грошового зобов`язання у національній валюті гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012р. у справі 6-36736вов10). Тому норми ч.2\~ст.625 ЦК\~щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні. З матеріалів справи вбачається, що кредит видавався у доларах США. Відтак, вимога в частині стягнення інфляційних витрат до задоволення не підлягає. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а відтак, суд відмовляє у стягненні з відповідача інфляційних нарахувань на суму боргу. Отже, у даному випадку, слід стягнути з відповідача 3 % річних від суми заборгованості за період з 20.07.2019 р. по 19.07.2022 р., що відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 38196,69 грн. Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення трьох відсотків річних у сумі 38 196,69 грн. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судові витрати в виді сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1423 грн. 84 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 57.39%.

Outcome: approved