Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

08.07.2022 Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що при реєстрації в Центрі зайнятості [PERSON] були надані документи, передбачені Постановою КМУ від 09 вересня 2018 року №792 «Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку осіб, які шукають роботу» (далі Порядок). 22.09.2020 наказом НТ200922 Волинцю Юрію Петровичу Білоцерківським МРЦЗ було надано статус безробітного (за його особистою заявою) та призначено виплату допомоги по безробіттю, залежно від страхового стажу застрахованим особам, відповідно до ч.1.3,4 ст.22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». В центрі зайнятості [PERSON] перебував на обліку в період з 22.09.2020 по 18.05.2021 як особа, що шукає роботу, відповідно до Порядку. З положень ст. 4, 43 Закону України «Про зайнятість населення» випливає, що право на допомогу по безробіттю мають виключно громадяни, які визнані в установленому порядку безробітними. При цьому безробітними вважаються ті громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку та готові та здатні приступити до роботи. Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості проведена перевірка достовірності даних та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Про зайнятість населення» та складено відповідний акт. Актом №196 від 08.09.2021 Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості встановлено: безробітний [PERSON] , згідно листа Відділу з питань призначення та перерахунку пенсії військовослужбовців та деяких інших категорій громадян управління пенсійного забезпечення Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області №1000-0308-8/78899 від 06.08.2021, перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію по інвалідності з 28.09.2020 по даний час. Пенсію за вислугу років отримував з 07.07.2020 по 31.10.2020, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На підставі вищезазначеного акту розслідування, директором Білоцерківського МРЦЗ 08.09.2021 винесено наказ про повернення [PERSON] виплаченої йому допомоги по безробіттю, в сумі 71025,33 грн. за період з 22.09.2020 по 18.05.2021.Претензія від 20.09.2021№792/1052/02/01-24 було направлено відповідачу, однак, добровільно у встановлений строк кошти повернуто не було. Необхідною умовою для отримання допомоги по безробіттю є наявність у особи статусу безробітною. В даному випадку, оскільки відповідач [PERSON] з 22.09.2020 перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримував пенсію за вислугу років з 07.07.2020 по 31.10.2020, а на даний час отримує пенсію по інвалідності з 28.09.2020 по даний час, згідно законодавства «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» отримання ним з 22.09.2020 допомоги по безробіттю та інших соціальних послуг є безпідставним та неправомірним. Під час перебування на обліку в центрі зайнятості\~ відповідачем було надано недостовірну інформацію щодо всіх своїх доходів. Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Тобто, у разі якщо особа отримала допомогу по безробіттю без наявних на те підстав, то вона зобов`язана добровільно повернути безпідставно отриману суму, в іншому разі відповідна сума виплаченої по безробіттю допомоги стягується з неї у встановленому законом порядку. Тому, неповідомлення особою центру зайнятості про виникнення або наявність такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону № 1533-111, тому є підставою для стягнення суми виплаченого матеріального забезпечення. Кошти в сумі 71025.33 грн. підлягають поверненню до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, так як згідно ч.2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» допомога по безробіттю виплачується за рахунок коштів вказаного Фонду. Тому, просив стягнути з відповідача на свою користь незаконно одержану допомогу по безробіттю у розмірі 71025,33 грн. та судові витрати в розмірі 2481,00 грн. 27.07.2022 судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 20.08.2022 представник відповідача, адвокат Кукса Ольга Володимирівна, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги відповідач не визнає повністю, вважає їх безпідставними з врахуванням наступного. З 06.07.2020 [PERSON] звільнився з військової служби за вислугою років. У зв`язку з поганим станом здоров`я, відповідно до висновку МСЕК від 10.09.2020, [PERSON] присвоєна II група інвалідності довічно про що відразу подано інформацію до Пенсійного фонду для зміни виду призначеної пенсії (з 07.07.2020 призначена пенсія за вислугою років, а з 17.09.2020 - по інвалідності, згідно поданої ним заяви до ПФУ). Враховуючи зазначені обставини, 22.09.2020 відповідач звернувся до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості з метою пошуку роботи. При цьому, надав інспектору всі необхідні документи та повідомив, що є інвалідом II групи. Остання нічого не роз`яснювала. 27.10.2020 ще доніс інспектору довідку з Пенсійного фонду, що отримую пенсію по інвалідності (в листопаді 2020 року він отримав вже першу пенсію за жовтень та частину вересня 2020 року).У подальшому він постійно відвідував Центр зайнятості та отримував допомогу по безробіттю. Ніяких зауважень від інспектора не надходило. Будучи військовою людиною він завжди дотримується чинного законодавства і був переконаний, що працівники Пенсійного фонду і Центру зайнятості теж добросовісно виконують свою роботу. Допомогу отримував до травня місяця 2021 року.22.09.2021 відповідач отримав незрозумілу для нього претензію з Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, що ніби він надав недостовірну інформацію і тому необхідно повернути кошти в сумі 71025,33 грн.. Коли останній передзвонив інспектору і намагався з`ясувати в чому помилка (адже всю необхідну інформацію ним повідомлено інспектору), то остання сказала, що не варто хвилюватись. Упродовж всього часу ніяких зауважень чи питань від інспектора щодо поданих ним документів не було. У подальшому інспектор вже не відповідала на його телефонні дзвінки та уникала особистого прийому. Разом з цим, відповідно до листа Головного управління ПФУ у Київській області від 07.02.2022 №1000-0203-8/17201, наданого на звернення відповідача, останній перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію по інвалідності згідно ст.21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІІ. Відповідно до п. 3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший проводиться з дня подання заяви з усіма необхідними документами. Бажання перейти з одного виду пенсії на інший повинно бути, перш за все, волевиявленням пенсіонера, тому звернення пенсіонера з цього приводу є обов`язковим. Переведення з одного виду пенсії на інший,у тому числі й з пенсій, призначених відповідно до різних законів, на пенсії, що призначаються відповідно до Закону№2262-ХІІІ, здійснюється з дня звернення з цього приводу. Пенсія по інвалідності призначена [PERSON] з дати подачі заяви,згідно чинного законодавства, підстави для перерахунку відсутні. Відповідно до заяви №216,з пенсійної справи відповідача, вона подана до Головного управління ПФУ в Київській області і прийнята 17.09.2022(згідно відмітки працівника ГУ ПФУ в Київській області), тобто до звернення в Білоцерківський МРЦЗ і відповідно саме з цієї дати [PERSON] переведений з пенсії за вислугою років на пенсію по інвалідності. Окрім цього, [PERSON] допитувався у якості свідка під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12021116030002359, відомості про яке внесені у ЄРДР 13.11.2021 за фактом повідомлення Білоцерківського МЦЗ про те, що відповідач у період з 22.09.2020 по 18.05.2021 шляхом надання недостовірної інформації, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості як безробітний, заволодів грошовими коштами, належними позивачу, чим завдав матеріальної шкоди на суму 71025,33 грн.. Вказане кримінальне провадження закрите 02.02.2022, згідно п.2 ч. 1ст.284 КПК України. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що позивач неправомірно вимагає повернення отриманої ним допомоги по безробіттю внаслідок суперечливої інформації ГУ ПФУ в Київській області щодо дати його звернення із заявою про переведення на пенсію по інвалідності. Таким чином, [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовної заяви. 23.08.2022 судом постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та витребувано у Білоцерківського РУП ГУ НП у Київській області належним чином завірену копію пенсійної справи [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , яка міститься в матеріалах кримінального провадження №12021116030002359, відомості про яке були внесені до ЄРДР 13.11.2021 та результати розгляду даного кримінального №12021116030002359. Представник позивача, за довіреністю у справі - [PERSON] , у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та зазначила, що 22.09.2020 відповідачу було надано статус безробітного за його особистою заявою та призначено державну допомогу. [PERSON] коли ставав на облік в ЦЗ вже отримував пенсію за вислугою років з 07.07.2020, тобто мав дохід (пенсію), тому не мав права набувати статус безробітного. Якби [PERSON] на момент звернення до ЦЗ був особою з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку згідно п. 2 ч. 1 ст. 43 ЗУ «Про зайнятість населення», то він мав би право набути статусу безробітного, лише коли мав би інвалідність з дитинства. Але в даному випадку він отримав інвалідність у вересні 2020 року, що підтверджується довідкою МСЕК, після того як отримав пенсію за вислугу років. Представник відповідача, адвокат Кукса Ольга Володимирівна, у судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того,зазначила, що відповідач, стаючи на облік в ЦЗ повідомив інспектору, що є інвалідом ІІ групи і отримує пенсію по віку, а пізніше, що отримує пенсію по інвалідності. Відповідач не досяг пенсійного віку, є інвалідом 2 групи, а тому має право бути безробітним та на законних підставах отримує допомогу. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що 06.07.2020 [PERSON] був звільнений з військової служби за вислугою років з посади військового комісара [INFO] , що підтверджується копією витягу з наказу військового комісара [INFO] №160 (а.с. 74-76, 77-78), та йому було призначено пенсію за вислугу років з 07.07.2020, з 10.09.2020 йому присвоєно II групу інвалідності - довічно та переведено на пенсію по інвалідності з 28.09.2020 на підставі його заяви та довідки МСЕК (а.с. 65, 80-81). 22.09.2020 [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного (а.с. 9, 61), в якій вказав, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, в тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не призначено, не є зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності, не отримує відповідно до законодавства допомогу, компенсацію та/або надбавку по догляду за: дитиною з інвалідністю; особою з інвалідністю 1 групи; особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує стороннього догляду або досягла 80-річного віку; грошове забезпечення як батьки вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки; грошову допомогу по догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду. Крім того, вказав, що не є членом особистого селянського господарства, фермером або членом фермерського господарства та не навчається на денній формі навчання. Ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Цього ж дня [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості із заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с. 10, 11, 60). 22.09.2020 Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості [PERSON] надано статус безробітного, відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» та призначено допомогу по безробіттю, відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що підтверджується персональною карткою № [NUMBER] (а.с. 7). 07.06.2021 провідним фахівцем з питань зайнятості відділу організації працевлаштування Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості проведена перевірка достовірності даних та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення щодо [PERSON] , за результатами якої складена службова записка №10. 08.09.2021 за результатами проведеної перевірки було складено Акт за №196 (а.с. 12, 56-57), з якого вбачається, що [PERSON] перебував на обліку в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості, як безробітний з 22.09.2020 по 18.05.2021. Відповідно листа Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій військовослужбовцям та деяких інших категорій громадян управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №1000-0308-8/78899 від 06 серпня 2021 року [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримував пенсію за вислугу років з 07.07.2020 по 31.10.2020, а з 28.09.2020 по даний час він отримує пенсію по інвалідності (а.с. 13, 59). 13.09.2021 Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості видано довідку №43б (а.с. 8, 58), з якої вбачається, що [PERSON] в період з 22.09.2020 по 18.05.2021 (дата припинення реєстрації) був зареєстрований як безробітний та отримав дохід у розмірі 71025,33 грн. 08.09.2021 наказом Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості № 122/01-08 (а.с. 14) було зобов`язано [PERSON] повернути кошти, виплачені як допомогу по безробіттю в сумі 71025,33 грн. за період з 22.09.2020 по 18.05.2021. 20.09.2021 Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості направлено претензію №792/1052/02/01-24 [PERSON] з вимогою повернення незаконно отриманих коштів\~ в розмірі 71025,33 грн. (а.с. 15), яку останній отримав 22.09.2020. Враховуючи, що в добровільному порядку у встановлений строк кошти повернуто не було, позивач звернувся до суду з даним позовом. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» одним з принципів страхування на випадок безробіття є обов`язковість страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законом, та можливості добровільного страхування у випадках, передбачених законом. Частиною 1 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, цивільно-правового договору чи на інших підставах, передбачених законом, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та інші особи, які проходять службу та отримують грошове забезпечення (далі - військовослужбовці), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичні особи - підприємці, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах. Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є допомога по безробіттю. Частиною 1 статті 1 вказаного Закону передбачено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Статтею 1 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Пунктом 7 частини першої наведеної статті передбачено, що зайнятість - це не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Пунктом 13 частини першої наведеної статті передбачено, що особи працездатного віку - особи віком від 16 років, які не досягли встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку. Частиною 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено, що статусу безробітного може набути: 1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; 2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю»; 3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників; 4) одинока мати (батько), яка (який) здійснює догляд за дитиною з інвалідністю та один з батьків, прийомних батьків, батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу, усиновитель, опікун, піклувальник дитини з інвалідністю підгрупи А, які відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» мають право на призначення надбавки на догляд за дитиною. Отже, аналізуючи зміст вищевказаної статті, не можуть бути визнані безробітними громадяни, які мають право на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах, на пенсію за вислугу років та скористалися цим правом або досягли встановленого законом пенсійного віку. Частина 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» передбачає, що статус зареєстрованого безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам у день подання ними особистої заяви про надання статусу зареєстрованого безробітного до будь-якого обраного ними територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від наявності або відсутності у таких осіб задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування). Індивідуальне надання послуг безробітному, який подав заяву про надання статусу зареєстрованого безробітного, здійснюється кар`єрним радником, а безробітним, які потребують сприяння в адаптації до умов ринку праці, - спеціалізованим кар`єрним радником.Порядок реєстрації, перереєстрації зареєстрованих безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, в територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону. Умови виплати допомоги по безробіттю, що визначені ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» пов`язуються з початком настання безробіття, тобто наданням особі статусу безробітного. Як було зазначено вище у рішенні, 22.09.2020 [PERSON] було надано статус безробітного (за його особистою заявою) та призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст. 22 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», котрий перебував на обліку в центрі зайнятості по 18.05.2021 як особа, що шукає роботу, відповідно до Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою КМ України від 19 вересня 2018 року №792. Виплату допомоги по безробіттю було припинено на підставі п. 13 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції чинній на момент припинення виплати). Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції чинній на момент припинення виплати) виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, зняття з обліку за невідвідування без поважних причин державної служби зайнятості протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про виплату допомоги по безробіттю (крім періоду дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб). Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зареєстровані безробітні зобов`язані, зокрема, інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі: досягнення особою встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку або призначення пенсії на пільгових умовах, або за вислугу років. Пунктом 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань, зокрема, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Згідно з п.2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України № 60/62 від 13 лютого 2009 року, здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. На виконання вимог вказаного порядку та Закону Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості була проведена перевірка достовірності даних та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення щодо [PERSON] , відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Про зайнятість населення» та складено відповідний акт №196 від 08.09.2021, яким встановлено, що безробітний [PERSON] , згідно листа Відділу з питань призначення та перерахунку пенсії військовослужбовців та деяких інших категорій громадян управління пенсійного забезпечення Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області №1000-0308-8/78899 від 06.08.2021, перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію по інвалідності з 28.09.2020 по даний час. Пенсію за вислугу років він отримував з 07.07.2020 по 31.10.2020. Також, на підставі вищезазначеного акту розслідування, 08.09.2021 Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості було винесено наказ про повернення [PERSON] виплаченої йому допомоги по безробіттю в сумі 71025,33 грн. за період з 22.09.2020 по 18.05.2021. Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, зазначає, що з 06.07.2020 звільнився з військової служби за вислугою років, з 10.09.2020 відповідно до висновку МСЕК йому присвоєна II група інвалідності довічно, з 07.07.2020 призначена пенсія за вислугою років, а з 17.09.2020 призначена пенсія по інвалідності, згідно поданою ним заяви до ГУ ПФУ саме від 17.09.2020. 22.09.2020 він звернувся до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості з метою пошуку роботи, при цьому, надав інспектору всі необхідні документи та повідомив, що є інвалідом II групи. 27.10.2020 ще доніс інспектору довідку з Пенсійного фонду, що отримує пенсію по інвалідності. Ніяких зауважень від інспектора не надходило. Також, зазначає, що пенсія по інвалідності призначена йому з дати подачі заяви до Головного управління ПФУ в Київській області 17.09.2020, тобто до звернення в Білоцерківський МРЦЗ і відповідно саме з цієї дати [PERSON] переведений з пенсії за вислугою років на пенсію по інвалідності. Окрім цього, [PERSON] допитувався у якості свідка під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12021116030002359, відомості про яке внесені у ЄРДР 13.11.2021 за фактом повідомлення Білоцерківського МЦЗ про те, що відповідач у період з 22.09.2020 по 18.05.2021 шляхом надання недостовірної інформації, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості як безробітний, заволодів грошовими коштами, належними позивачу, чим завдав матеріальної шкоди на суму 71025,33 грн.. Однак, вказане кримінальне провадження було закрите 02.02.2022, згідно п.2 ч. 1 ст.284 КПК України. Тому, відповідач вважає, що позивач неправомірно вимагає повернення отриманої ним допомоги по безробіттю внаслідок суперечливої інформації ГУ ПФУ в Київській області щодо дати його звернення із заявою про переведення на пенсію по інвалідності. Однак, суд критично оцінює зазначені твердження відповідача виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Частиною 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Частина 3 цієї статті вказаного Закону зазначає, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Неповідомлення особою обставини, яка не дає право їй для визнання її безробітною свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 545/164/17-ц. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Однак, її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 06.02.2019 року, які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України враховуються судом при ухваленні рішення. Тому, враховуючи вищенаведене, добросовісність безробітного полягає у своєчасному повідомленні відповідного центру зайнятості, зокрема, у день подання особистої заяви про надання статусу зареєстрованого безробітного)про наявність обставин, які не дають йому право для визнання особи безробітною та про втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю. У разі якщо особа отримала допомогу по безробіттю без наявних на те підстав, то вона зобов`язана добровільно повернути безпідставно отриману суму, в іншому разі відповідна сума виплаченої по безробіттю допомоги стягується з неї у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що відповідач отримував допомогу по безробіттю за період з 22.09.2020 по 18.05.2021, що підтверджується довідкою про доходи №43б та у цей же час отримував пенсію за вислугу років, яка була призначена йому з 07.07.2020, про що не повідомив центр зайнятості, а в подальшому отримував пенсію по інвалідності, на яку його було переведено на підставі його заяви від 17.09.2020 та довідки МСЕК, внаслідок чого відбулася безпідставна виплата забезпечення. Отже, відповідачем було надано недостовірну інформацію щодо всіх доходів, тому, у разі якщо особа отримала допомогу по безробіттю без наявних на те підстав, то вона зобов`язана добровільно повернути безпідставно отриману суму, в іншому разі відповідна сума виплаченої по безробіттю допомоги стягується з неї у встановленому законом порядку. Крім того, твердження відповідача про те, що він повідомив працівника центру зайнятості, що має 2 групу інвалідності та про отримання ним пенсії, а тому ознак недобросовісності з його сторони немає, суд оцінює критично, оскільки в поданій заяві останнього про надання статусу безробітного вказано, що такий через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не отримує. Окрім цього, він ознайомлений під підпис з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Що стосується кримінального провадження №12021116030002359, відомості про яке внесені у ЄРДР 13.11.2021 за фактом повідомлення Білоцерківського МЦЗ про те, що [PERSON] у період з 22.09.2020 по 18.05.2021 шляхом надання недостовірної інформації, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості як безробітний, заволодів грошовими коштами, належними позивачу, чим завдав матеріальної шкоди на суму 71025,33 грн., то вказане кримінальне провадження постановою від 02.02.2022 закрите на підставі п.2 ч. 1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, адже відповідач в момент подачі заяви до центру зайнятості вважав, що пенсії на пільгових умовах не отримує. Також, суд з цього приводу наголошує, що правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, позивачем вчинено дії щодо встановлення обставин, які впливають на порядок виплати матеріальної допомоги по безробіттю, прийнято рішення в межах повноважень та відповідно до встановленого порядку та з визначених законом підстав про повернення допомоги по безробіттю. Суд, враховуючи вищевикладене, приходить до висновку про наявність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача на користь Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості виплаченої йому допомоги по безробіттю у розмірі 71025,33 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору, адже має 2 групу інвалідності, судові витрати позивача у розмірі 2481,00 грн. слід компенсувати\~ за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved