Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

07 вересня 2022 року Носівським районним судом Чернігівської області отримано позовну заяву, подану представником позивача [PERSON] від імені та в інтересах позивача [PERSON] , до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Представник позивача мотивує позовні вимоги тим, що 06 жовтня 2018 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . У сторін відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, тому кожен з них живе наразі своїм життям, спільного господарства вони не ведуть, проживають порізно, спільна дитина проживає з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач своєчасно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач змушена самотужки вирішувати всі питання, які виникають стосовно дитини. Представник позивача зазначає, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, тому має можливість матеріально утримувати спільну дитину. Тому представник позивача просить судовим рішенням стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2022 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, але до початку розгляду справи по суті позивач подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. У судове засідання відповідач та представник відповідача [PERSON] не з`явилися, але до початку розгляду справи по суті через систему «Електронний суд» направив до суду заяву про визнання позову, у якій указав, що відповідач визнає позов в повному обсязі та просить розглянути та вирішити справу без участі відповідача та його представника, задовольнивши позов [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов і визнання позову не суперечить закону та не порушує права й інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 06 жовтня 2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, місце державної реєстрації шлюбу: Франківський районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління\~\~ юстиції\~ у Львівській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 743 (а. с. 20). Шлюб між позивачем та відповідачем на день розгляду справи про стягнення аліментів не розірвано.\~ Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 21). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 травня 2019 року [PERSON] народився [INFO] , про що 03 травня 2019 року Ніжинським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області складено відповідний актовий запис № 198. Його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 21). Судом установлено, що дитина проживає та зареєстрована разом із матір`ю, позивачем по справі, за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на її утриманні, що підтверджується копією довідки Степовохутірського старостинського округу\~\~ Макіївської\~\~\~ сільської\~ ради Ніжинського району Чернігівської області № 152 від 03 серпня 2022 року (а. с. 13). Згідно з відомостями Носівської міської ради Чернігівської області відповідач зареєстрований у [ADDRESS] (а. с. 28). Позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідач працездатний, фізично здоровий, тому може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідачем беззастережно визнано ці факти, не надано жодних заперечень щодо них, не подано доказів, які б свідчили про інше. Суд уважає за необхідне зазначити, що позивачеві потрібно дбати про дитину та забезпечувати її всім необхідним. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є обов`язком батьків. Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавче визначення рівного обов`язку відносно кожного з батьків передбачає й добросовісне його виконання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач не вказує на наявність у нього інших неповнолітніх дітей, які потребують його утримання, також він не наводить будь-яких доказів того, що він не спроможний сплачувати аліменти в розмірі, про який просить позивач. На виконання положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судом при вирішенні цього позову враховано стан здоров`я відповідача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків, повнолітніх дітей, інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує те, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Відповідач фізично здорова людина, працездатна та може сплачувати аліменти на утримання дитини. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України від 17.05.2017 р. №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким було викладено в новій редакції цитовану вище ч. 2 ст. 182 СК України, яка визначила мінімальний розмір аліментів на одну дитину в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тим самим підвищивши державні гарантії і соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини. Тобто, розмір аліментів повинен бути не меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Відповідно до ч. 5 ст. 182 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частина 2 статті 161 ЦПК України дозволяє звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, у наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір. У позовній заяві позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. З таким розміром позовних вимог відповідач погодився, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у визначеному позивачем розмірі. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України\~ аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Позовна заява [PERSON] була направлена до суду за допомогою поштового зв`язку, датою поштового відправлення є 31 серпня 2022 року (а. с. 23). Отже, саме з цієї дати суд присуджує стягнення аліментів. Дослідивши письмові докази в справі, суд робить висновок, що позов є доведеним та підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, а позивач звільнена від сплати судового збору, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача 50 відсотків судового збору в дохід держави, що становить 496,20 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved