Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

19 серпня 2022 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею, [PERSON] , громадянкою України, та [PERSON] , громадянином Російської Федерації, зареєстрований 23 серпня 2013 року в управлінні РАЦС Адміністрації міста Сарапула Удмуртської Республіки Російської Федерації, за актовим записом №540. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 23 серпня 2013 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони маю двох неповнолітніх синів. Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Подружні стосунки між сторонами справи припинено, вони не ведуть спільного господарства, не маються спільного бюджету, не живуть однією сім`єю, а тому подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, кожен живе своїм окремим життям. Відтак, збереження сім`ї неможливо і суперечить їхнім інтересам. Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 30 серпня 2022 року позов залишено без руху, окреслено недоліки, які слід усунути позивачу та надано строк для їх усунення. 05 вересня 2022 року від позивача надійшла заява на усунення недоліків визначених ухвалою суду від 30 серпня 2022 року, разом із оригіналом свідоцтва про укладення шлюбу, його перекладом, актом обстеження житлово-побутових умов. Окрім того, 26 серпня 2022 року судом, згідно положень частини шостої статті 187 ЦПК України, отримана інформація відповідно до якої зареєстроване місце проживання у встановленому порядку позивача відповідає територіальній юрисдикції (підсудності) Машівського районного суду Полтавської області, а зареєстроване місце проживання відвідача за адресою: [ADDRESS] , не значиться. Відтак, 17 жовтня 2022 року судом відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Учасники в судове засідання не з`явилися. Від позивача в матеріалах міститься заява, в якій вона просила проводити розгляд даної справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Машівського районного суду Полтавської області, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приймаючи до уваги існуючі між сторонами відносини, причини розлучення, небажання кожного з подружжя зберігати шлюб, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 3 ЦПК України). Згідно частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Питання, що виникають у сфері приватно-правових відносин з іноземним елементом вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право". Пунктом 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13, передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Виходячи з положень Закону України "Про міжнародне приватне право", припинення шлюбу з іноземним громадянином здійснюється відповідно до наступних положень: спільного особистого закону подружжя права держави, громадянами якої вони є; права держави, в якій подружжя постійно проживало; права, з яким обидва подружжя мають тісний зв`язок. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу розірвання шлюбу, що укладений на території Російської Федерації, між [PERSON] громадянином Російської Федерації та [PERSON] громадянкою України, які мали останнє відоме спільне місце проживання на території України, а тому справа про розірвання шлюбу з іноземцем може бути розглянута в Україні та провадиться за законодавством України. Відповідно до статті 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно з пунктом 7 частини першої статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Згідно пункту 2 статті 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (укр/рос) в редакції від 21.01.2006 зазначається, що якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. У статті 18 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (який визначає правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців), зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. 23 серпня 2013 року [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач) в управлінні РАЦС Адміністрації міста Сарапула Удмуртської Республіки Російської Федерації (мовою оригіналу «Управление ЗАГС Администрации города Сарапула Удмуртской Республики Российской Федерации»), зареєстрували шлюб, за актовим записом №540 (свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с. 18, 19) та нотаріально засвідчений переклад свідоцтва про укладення шлюбу, приватним нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Василенко В.А. та зареєстрований за реєстровим №1160 від 22.09.2022 (а.с. 21-23). В шлюбі у подружжя народилися два спільні сина [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 13.04.2015 в управлінні РАЦС Адміністрації міста Сарапула Удмуртської Республіки Російської Федерації (мовою оригіналу «Управление ЗАГС Администрации города Сарапула Удмуртской Республики Российской Федерации») (а.с. 3)), та [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 01.10.2013 в управлінні РАЦС Адміністрації міста Сарапула Удмуртської Республіки Російської Федерації (мовою оригіналу «Управление ЗАГС Администрации города Сарапула Удмуртской Республики Российской Федерации») (а.с. 4)). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (стаття 24 СК України). Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що на даний час сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, між сторонами склалися напружені стосунки, шлюбні відносини вони не підтримують. Питання про примирення не ставиться. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, є її свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті й майнові права сторін. Встановлені судом обставини вказують, що сім`я фактично розпалася, подальше сумісне проживання подружжя неможливе. Строк на примирення надавати подружжю недоцільно. Причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Так, пунктом 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Валліанатос та інші проти Греції" від 07.11.2013 (Заяви № № 29381/09 та 32684/09) передбачено: "Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є "живим" документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя". Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Фернандес Мартінес проти Іспанії" (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: "Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні". З врахуванням того, що сторони не бажають примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення, тому суд переконаний, що позов має бути задоволено, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина третя статті 115 СК України). Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Питання про визначення місця проживання неповнолітніх дітей позивач в позові не піднімає, а тому і не вирішується судом. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved