Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду 07 липня 2022 із вищевказаною заявою відповідно до якої просить суд встановити факт належності правовстановлюючого документу , а саме що Свідоцтво про право власності на житло, квартиру у праві спільної часткової власності за адресою: [ADDRESS] , видана Комітетом комунальної власності м. Нікополя, 25.10.1993 року [PERSON] та [PERSON] згідно з розпорядженням (наказом) від 24 вересня 1993 року № 906, запис у реєстровій книзі №4-906-3 належить [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування заяви посилається на те, що заявник [PERSON] є дочкою [PERSON] померлої [INFO] та [PERSON] померлого [INFO] , що були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Під час подання заявницею документів в орган державної реєстрації прав, з`ясувалося, що документи мають розбіжності в прізвищах, а саме зазначено « [PERSON] ікова» замість вірного « [PERSON] », що позбавляє заявницю розпоряджатися даною нерухомістю. У зв`язку з вказаними розбіжностями остання вимушена була звернутися до суду з вищевказаною заявою. В судове засідання заявник не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на вимогах заяви наполягає у повному обсязі. Від заінтересованої особи Управління комунального майна Нікопольської міської ради надійшли письмові пояснення відповідно до яких , представник заявника [PERSON] вказує, що Управління комунального майна Нікопольської міської ради є її виконавчим органом до складу якого входить відділ з питань приватизації , оренди та майна комунальної власності, що є органом приватизації комунального житлового фонду територіальної громади м. Нікополя. Відповідно до рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 27.03.2013 №277 «Про надання повноважень по підготовці документів державного житлового фонду у м. Нікополі» доручено КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» здійснювати підготовку документів з приватизації (виготовлення та заповнення свідоцтв про право власності) державного житлового фонду у м. Нікополі. Наразі зберігання архівних документів щоо приватизації здійснюється КП «Нікопольське районне бюро технічної інвентаризації » Дніпропетровської обласної ради». Вказане підприємство не підконтрольне і не підзвітне Нікопольській міській раді. Разом із тим представник заінтересованої особи повідомляє, що при перевірці програми «Приватизація» та Книг обліку виданих свідоцтв про право власності , було встановлено, що квартира [ADDRESS] приватизована у складі сім`ї двома особами « [PERSON] , [PERSON] ». Свідоцтво про право власності отримано власниками 30.11.1993 року. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, на підставі наступного. Судом встановлено, що відповідно до паспорту громадянина України виданого 23 березня 1999 року Харцизьким РВУ МВС України в Запорізькій області прізвище заявниці зазначено як « [PERSON] » (а.с.5). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , батьками зазначено, мовою оригінал отец « [PERSON] », мать « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.10.1993 року Комітет комунальної власності м. Нікополя посвідчує, що квартира за адресою [ADDRESS] на праві спільної власності належить [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] . (а.с.6) Відповідно до витягу з програми «Приватизація» (російською мовою) квартира [ADDRESS] . 1. [PERSON] , 2. [PERSON] . Дата номера БТИ 24.09.1993. Дата регистрации 30.11.1993. В обґрунтування заяви [PERSON] посилалась, що у зв`язку з вказаними розбіжностями в написанні її ім`я у паспорті та свідоцтві про право власності , у неї виникли ускладнення щодо розпорядження нерухомістю, а саме, вона не може вирішити питання прийняття спадщини. Частиною 1\~статті 293 ЦПК України\~передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Так, у відповідності з п. 6 ч. 1ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України\~суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, імя, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, тощо. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що маючих юридичне значення» зазначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту родинних відносин тощо. Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 6 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до листа ВСУ 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами по справі, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявником доведено, що свідоцтво про право власності на житло від 25.10.1993 року, а саме квартира [ADDRESS] належало за життя [PERSON] , [PERSON] . Виправити дану помилку у правовстановлюючих документах на даний момент не має можливості. Оскільки не усунення судом цих недоліків позбавляє заявницю можливості належним чином розпорядитися своїм майном, заявниця вправі вимагати від суду захисту своїх суб`єктивних прав. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню в розумінні встановлення факту приналежності документу.

Outcome: approved