Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. Свої вимоги мотивував тим, що 27 грудня 2019 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діас Україна» було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/5912864, відповідно до якого було застраховано автомобіль марки «Volkswagen» д.н. [NUMBER] . 21 квітня 2020 року по вул. Карбишева, 3-б в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen» д.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіля марки «Citroen» д.н [NUMBER] , який належить [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді Страхування». 11 листопада 2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КпАП. 02 листопада 2020 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді Страхування» на підставі страхового акту перерахувало [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 19 282,44 грн. 09 листопада 2020 року Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді Страхування» направлено позивачу заяву про страхове відшкодування. Згідно страхового акту № ЦВ/20/6658 заявлена подія є страховим випадком за Полісом № АО/5912864 від 27 грудня 2019 року виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 16 454,19 грн. Згідно платіжного доручення № 13994 від 21 грудня 2020 року позивачем перераховано на користь Товаристваз додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді Страхування» страхове відшкодування у розмірі 16 454,19 грн. Згідно страхового акту № ЦВ/20/6658/1 заявлена подія є страховим випадком за Полісом № АО/5912864 від 27 грудня 2019 року виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 2 551,25 грн. Згідно платіжного доручення № 14003 від 21 грудня 2020 року позивачем перераховано на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді Страхування» страхове відшкодування у розмірі 2 551,25 грн. Зі змісту постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року вбачається, що [PERSON] самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 19 005,44 грн. та судові витрати. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 27 грудня 2019 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діас Україна» було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/5912864, відповідно до якого було застраховано автомобіль марки «Volkswagen» д.н. [NUMBER] (а.с. 6). 21 квітня 2020 року по вул. Карбишева, 3-б в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen» д.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіля марки «Citroen» д.н [NUMBER] , який належить [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді Страхування» (а.с. 16-17, 23-29, 30). 11 листопада 2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КпАП (а.с. 7-8). 02 листопада 2020 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді Страхування» на підставі страхового акту перерахувало [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 19 282,44 грн. (а.с. 32-33, 34,35-36, 37). 09 листопада 2020 року Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді Страхування» направлено позивачу заяву про страхове відшкодування (а.с. 21-22). Згідно страхового акту № ЦВ/20/6658 заявлена подія є страховим випадком за Полісом № АО/5912864 від 27 грудня 2019 року виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 16 454,19 грн. (а.с. 65, 66). Згідно платіжного доручення № 13994 від 21 грудня 2020 року позивачем перераховано на користь Товаристваз додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді Страхування» страхове відшкодування у розмірі 16 454,19 грн. (а.с. 67). Згідно страхового акту № ЦВ/20/6658/1 заявлена подія є страховим випадком за Полісом № АО/5912864 від 27 грудня 2019 року виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 2 551,25 грн. (а.с. 65, 66). Згідно платіжного доручення № 14003 від 21 грудня 2020 року позивачем перераховано на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді Страхування» страхове відшкодування у розмірі 2 551,25 грн. (а.с. 75). Позивач просить стягнути з відповідача у відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 19 005 грн. 44 коп. Представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилався на самовільне залишення відповідачем місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ст. 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п.п. 38.1, 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз`яснено в п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» керування транспортним засобом особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або передача управління транспортним засобом такій особі, що є підставою для регресної вимоги (стаття 38 Закону № 1961-IV), може бути підтверджено вироком суду, постановою про накладення адміністративного стягнення або іншими доказами, які з достовірністю встановлюють таку обставину, а при передачі транспортного засобу особі у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, про такий стан має бути відомо особі, яка передає транспортний засіб. Судом встановлено, що зі змісту постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року вбачається, що [PERSON] самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. За встановлених обставин позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування підлягають задоволенню повністю: стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», код ЄДРПОУ 32382598, юридична адреса: 01133, бул. Лесі Українки, 26, м. Київ, у відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди 19 005 (дев`ятнадцять тисяч п`ять) грн. 44 коп. Крім того, позивач просить про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 14 травня 2019 року між позивачем та Адвокатським Бюро «Грідін і Партнери» було укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого позивач замовив надання юридичних послуг (а.с. 80-81, 84-85). Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує повідомленням від 04 жовтня 2021 року (а.с. 86), платіжним дорученням № 21522 від 04 жовтня 2021 року (а.с. 87), актом прийому-передачі наданої правничої допомоги від 11 січня 2022 року (а.с. 88), детальним розрахунком та описом робіт (наданих послуг) від 11 січня 2022 року (а.с. 89). Відповідач не скористався своїм правом подачі клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог,

Outcome: approved