Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

У липні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 07.11.2015 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 15 лютого 2019 року. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Так склалось життя, що син постійно проживає з нею. Батько дитини [PERSON] сином не цікавиться, не приймає участі у його вихованні, проживає окремо. Позивач постійно піклується про сина, він перебуває на повному її утриманні, займається його розвитком, піклується про його здоров`я. Визначення місця проживання сина з матірю визначить її соціальний статус, надасть можливість їй, як позивачу влаштовувати сина до дитячого садку, не залежати від письмових згод матері дитини на його прописку, лікування, навчання, тощо, оскільки мама дитини планує виїхати на роботу за кордон. Нею, як матірю дитини, [PERSON] створені всі умови за місцем проживання для нормального розвитку сина [PERSON] , 2017 року народження. Вона володіє нерухомим майном, має офіційний дохід, тобто фінансово забезпечена. Вона, як матір займається розвитком здібностей сина, прихильність сина до матері є очевидною, що зазначено в акті обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї. Тому на підставі вищевказаного просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матірю, [PERSON] за місцем її проживання та/або перебування. В судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутність. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, перевіривши матеріали справи суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 15 лютого 2020 року. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Хотівської сільської ради, Києво-Святошинського районй, Київської області, актовий запис № 3. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Позивач офіційно працевлаштований в ТОВ «ДІ СЕКЬЮРІТІЗ», та має постійний дохід, що підтверджується копією довідок з місця роботи від 01.08.2022 року. Сторонами не заперечується факт, що [PERSON] , [INFO] , на даний час проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим судом цей факт визнається встановленим та таким, що доказуванню не підлягає. У висновку Служби у справах дітей Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області від 09.08. 2022 року за № 2 зазначено, що Службою у справах дітей Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області розглянуто звернення гр. [PERSON] та відповідні документи щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що батьки дитини перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 15 лютого 2020 року. За час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина, син [PERSON] , [INFO] . Розглянувши надані документи та опитавши всі сторони, з`ясовано, що батьки дитини не проживають разом вже тривалий час, свою дитину матір любить та всіляко оберігає його життя та здоров`я. Дитина [PERSON] , [INFO] з моменту розірвання шлюбу знаходиться на повному утриманні матері. В ході обстеження умов проживання встановлено, що матір дитини [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Сім`я загалом займає житлову площу близько 380 кв.м. Одна з кімнат облаштована для малолітньої дитини, мебльована для сну та зберігання речей. Загалом умови проживання добрі, приміщення мають дуже охайний стан, є все для виховання та розвитку дитини. Таким чином, відповідно до висновку Служби у справах Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання чи перебування його матері, громадянки [PERSON] . Задовольняючи позов, суд враховує тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, бажання самої дитини на проживання з матір`ю, через що, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення суд, зазначає, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє права відповідача спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки матір дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 1ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Суд також враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Враховуючи вік малолітнього [PERSON] , [INFO] , який на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з матір`ю, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Враховуючи викладене, а також те, що позивач має матеріальну можливість для утримання дитини, має постійне місце роботи, створила для неї належні побутові умови для проживання, забезпечив їй належне медичне обслуговування, займається її вихованням, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, беручи до уваги її малолітній вік, а також те, що дитина проживає з позивачем у звичних для ниє умовах, ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з матір`ю, проживання батька окремо від них, суд приходить до висновку про можливість визначення місця проживання дитини з позивачем. При цьому суд враховує, також висновок Служби у справах дітей Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю. Таким чином із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved