Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки з 2016 р. позивачка виїхала в невідомому напрямку, залишивши свого сина. З того часу вона не дзвонила, не цікавилась сином, його здоров`ям, успіхами у навчанні, не приймає участі у його вихованні. У 2018 р. позивач отримав рішення РФ про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою. За таких обставин позивач вважає, що відповідачка свідомо та тривало нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, з урахуванням чого позивач звернувся з позовом про позбавлення її батьківських прав до суду. Позивач та його представник адвокат Міняєв Ю.В. до судового засідання не з`явились, представник направив до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти заочного вирішення справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце його проведення сповіщалась належними чином, в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не надходив. Представник третьої особи Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в особі органу опіки та піклування Мантуліна Ю.А., не з`явилась до судового засідання, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до ч.4 ст.44 ЦПК України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги неодноразове неприбуття у судові засідання належним чином повідомленого відповідача, задля недопущення порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ; копія паспорту громадянина України [PERSON] , серія [NUMBER] , виданий Ренійським РС ГУДМС 19.06.2014 р.; відповідь головного лікаря КНП «Ренійський ЦПМСД» № 143 від 19.05.2022 р.; відповідь директору Котловинського закладу загальної середньої освіти Ренійської міської ради № 61 від 10.05.2022 р.; довідка про склад сім?ї [PERSON] , [INFO] , у склад родини входить батько - [PERSON] ; довідка № 371073 про реєстрацію [PERSON] громадянином України від 09.08.2018 р.; свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 02.10.2015 р.; рішення виконкому Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 16.11.2022 р.; висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] .. Судом в ході судового розгляду справи було встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 23.10.2013 р.). 02.10.2015 р. було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після укладення шлюбу - « [PERSON] » (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 02.10.2015 р.). Сімейне життя у подружжя не склалось, у зв`язку з чим фактичні шлюбні відносини припинились, у 2016 р. відповідачка виїхала у невідомому напрямку, залишивши сина батьку. З того часу відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки, не виявляє бажання спілкуватись з сином та приймати участь у його вихованні. Жодного разу з того часу відповідачка не бачила сина та не телефонувала. Не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує сина, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішньої освіти, не створює умов для отримання ним освіти. Дитина відвідує Котловинський заклад загальної середньої освіти Ренійської міської ради. Як вбачається з відповіді директора закладу №61 від 10.05.2022 року, відвідує батьківські збори та приймає участь у будь-яких заходах, які проводяться у закладі, лише батько - [PERSON] . У вихованні та навчанні [PERSON] , бере участь його батько - [PERSON] . За медичною допомогою, коли її потребує дитина, звертається також батько - [PERSON] . Також, директор закладу зазначила, що мати - [PERSON] жодного разу не цікавилась успіхами в навчанні дитини. Також, дитина має декларацію з сімейним лікарем. Як вбачається з відповіді головного лікаря КНП «Ренійський ЦПМСД» №143 від 19.05.2022 року, з батьків [PERSON] , за медичною допомогою, коли дитина її потребувала з трьохрічного віку звертався тільки батько дитини - [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] зверталась за медичною допомогою, коли дитина її потребувала лише до трьохрічного віку, тобто до 2016 року. Дитина мешкає разом із батьком, дідусем та бабусею, їй забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між батьком та сином склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, його повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Спеціалісти служби у справах дітей Ренійської міської ради, КУ «ЦНСП» РМР, інспектор ювенальної превенції виїздили за місцем проживання дитини для обстеження умов проживання [PERSON] , про що був складений відповідний акт. В ході обстеження житлового будинку, встановлено, що житло на індивідуальному опаленні, забезпечено газо-електро- водопостачанням. В будинку мешкає родина, яка складається з: діда - [PERSON] ; бабусі - [PERSON] , сина - [PERSON] та онука - [PERSON] .. Батько з дитиною займають одну кімнату, в якій створено всі умови для навчання, розвитку й виховання малолітньої дитини. Умови проживання задовільні, відповідають санітарно - гігієнічним нормам. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. На підставі ч. ч. 2-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція) наголошує на тому, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, що передбачено ч. 4 ст. 19 СК України. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку затвердженого рішенням виконкому Ренійської міської ради від 16.11.2022. № 205 орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідачку по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки це буде відповідати інтересам дитини. В розумінні положень цивільно-процесуального законодавства України, висновок органу опіки та піклування є одним з видів та способів доказування. Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.ч.1-3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку вищевказаному висновку, суд погоджується із доцільністю позбавлення батьківських прав відповідачки по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Якщо національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачці виконувати свої обов`язки по вихованню дитини, а тому її поведінка розцінюється судом як ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми обов`язками. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. На підставі повного і всебічного з`ясування обставин справи, аналізу доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав мають бути задоволені. На підставі викладеного та

Outcome: approved