Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 30 серпня 2022 року (сформовано 23 серпня 2022 року), в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 17 жовтня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсон, актовий запис №686; після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] » без змін; судові витрати по справі покласти на відповідача. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 17 жовтня 2008 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсон. Від шлюбу вони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка з березня 2022 року проживає виключно з позивачем та перебуває на її матеріальному утриманні. У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану [PERSON] вимушена була виїхати разом з дитиною за кордон, де перебувають й по теперішній час, в той час як [PERSON] залишився проживати в окупованому м. Херсон та виїжджати звідти не забажав. Шлюбно-сімейні стосунки між подружжям не склались, у зв`язку з чим останні 6 місяців, що передували зверненню до суду, вони проживають окремо, єдиного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. Причиною цьому стали відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги, подружні зради з боку [PERSON] , чинення ним фізичного, економічного та психічного насилля у відношенні [PERSON] , зловживання спиртними напоями. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, спільної мови вони знайти не можуть, що негативно впливає на атмосферу в їх сім`ї. На переконання позивача, шлюб між ними розпався остаточно та носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме інтересам позивача. Надання строку на примирення вважає недоцільним. Спір про визначення місця проживання дитини між ними відсутній: за досягнутою між подружжям домовленістю дитина залишилась проживати з [PERSON] , яка, в свою чергу, зобов`язалась не чинити [PERSON] перешкод у спілкуванні з донькою. Питання стягнення аліментів на утримання дитини вирішуватиметься нею в окремому порядку. Майновий спір між сторонами відсутній. Ухвалою суду від 14 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.23). Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] не скористалася, направивши на адресу суду через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» заяву про розгляд справи за її відсутності у зв`язку з перебуванням її з дитиною за кордоном. Позовні вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання в порядку ст.128 ЦПК України, ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», в судове засідання повторно не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи, надання сторонам строку на примирення на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку\~з військовою\~агресією Російської\~Федерації проти\~України Указом Президента\~України №64/2022\~від 24\~лютого 2022\~року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №757/2022 від 07 листопада 2022 року, затвердженого Законом України №2738-ІХ від 16 листопада 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 \~Закону України «Про правовий режим воєнного стану» \~у період воєнного стану повноваження \~судів не можуть бути припинені. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 17 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис №686 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 17 жовтня 2008 року, а.с.15). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що слідує зі свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 19 січня 2012 року (а.с.14). Як вказувала позивач, що підтверджується відповідними відмітками в паспортах громадян України для виїзду за кордон та посвідками на тимчасове проживання (а.с.12-13, 16-19) у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану [PERSON] разом з дитиною 28 березня 2022 року виїхали за кордон, до Республіки Греція, де 03 травня 2022 року отримали дозвіл на тимчасове проживання (строк дії до 04 березня 2023 року). Таким чином, наразі дитина проживає з позивачем. Судовим розглядом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинено з лютого-березня 2022 року у зв`язку з різними характерами, відсутністю взаєморозуміння, втратою взаємоповаги, виникненням постійних суперечок, що в сукупності унеможливило подальше сумісне їх проживання однією сім`єю. Вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, жодних стосунків, притаманних подружжю, не підтримують. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності\~шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надав, клопотань про надання строку на примирення не заявляв. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17 жовтня 2008 року (а.с.15) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке суд вважає за можливе залишити без змін з огляду на заявлення позивачем відповідної вимоги щодо цього. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп., понесені позивачем та документально підтверджені (а.с.1), стягнути з відповідача на її користь. Інші процесуальні витрати по справі відсутні.

Outcome: approved