Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду 26.09.2022 з позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач вказує, що з 28.02.2014 він перебував з відповідачкою у шлюбі, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.02.2022 розірвано. Від даного шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] . Після припинення спільного проживання з відповідачкою син залишився мешкати з батьком за місцем його реєстрації: [ADDRESS] , та перебуває на повному його утриманні. Створюючи родину з відповідачкою, [PERSON] був впевнений, що вони зможуть стати взірцем сімейного щастя для оточуючих, але деякий час спільного життя він зрозумів, що вони сторонні один одному люди. Відповідачці не зрозумілі елементарні поняття про сім`ю та дітей. Відповідачка жодного дня не працювала, але позивач сподівався, що вона буде займатися вихованням дитини та створювати затишок у сім`ї. Не зважаючи на те, що він багато працює, позивач займається всіма домашніми справами особисто, постійно контролював відвідування дитиною дошкільного закладу та шкоди, оскільки відповідачку взагалі не цікавить де дитина та чим займається. Останні три роки у відповідачки розвилася тяга до відвідувань розважальних закладів до пізньої ночі. Коли позивач приймав участь в АТО, по декілька діб не з`являлася додому, залишала дитину на сторонніх осіб, а іноді й на призволяще. Найстрашніше стало те, що [PERSON] вже має початкову стадію наркотичної залежності, неодноразові тести, проведені у побутових умовах, були позитивними. Вважаючи, що постійне проживання сина з матір`ю може призвести до трагічних наслідків, позивач звернувся до суду, рішенням якого було визначено місце проживання дитини разом з батьком. Після винесення судом рішення відповідачка не змінила свого ставлення до дитини, взагалі не цікавиться життям сина, має велику заборгованість зі сплати аліментів. [PERSON] не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, порушує уявлення дитини про матір та повноцінну дитину, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, як це визначено Законом України «Про охорону дитинства». Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідачка умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не забезпечує його необхідним, не виявляє турботу, притягується до кримінальної відповідальності, веде аморальний спосіб життя, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 06.10.2022 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою від 22.11.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті, витребувано від третьої особи письмовий висновок щодо розв`язання спору. У судове засідання сторони, третя особа та їх представники не прибули. Представником позивача [PERSON] подано заяву, в якій вона просить провести судовий розгляд за її відсутності, на задоволенні вимог наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, у тому числі відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, до суду заяв про розгляд справи за її відсутності або клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, відзиву не подано. Представником третьої особи Івановою О.В. , подано заяву про розгляд справи без її участі у зв`язку з виробничою необхідністю. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, важливість предмета розгляду, який стосується захисту інтересів малолітньої дитини, з метою дотримання строків розгляду справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачки [PERSON] про дату, час та місце проведення судового засідання, її повторну неявку до суду, не подання відзиву, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.02.2014 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У даному шлюбі [INFO] народився [PERSON] . відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] його батьками є: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати. Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.06.2022 визначено місце проживання [PERSON] разом із батьком [PERSON] , з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно. Рішення набрало законної сили 15.07.2022. Мешканцями будинку [ADDRESS] складено акт від 23.09.2022, відповідно до якого за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] разом із малолітнім [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 та рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 27.02.1992 зазначив, що «…між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частинами 1-3 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини , піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст.ст. 8,12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 4ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов'язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. В розумінні п. 16Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, який узгоджується з нормами ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п. 15 вказаної постанови. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України слідує, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов'язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. При вирішенні справи суд також приймає до уваги положення принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Малолітній [PERSON] навчається у Криворізькій гімназії №72 КМР з 2020 року. Дитина проживає разом з батьком, бабусею [PERSON] , дідусем [PERSON] . Мати дитини [PERSON] проживає окремо від сина з листопада 2021 року, на сьогоднішній день перебуває за межами міста, у Херсонській області. [PERSON] виховується у доброзичливій атмосфері. Батько дуже уважний до дитини, слідкує за тим, щоб [PERSON] мав все необхідне для навчання та відпочинку, багато уваги приділяє навчанню та вихованню сина, завжди на зв`язку із класним керівником, цікавиться досягненнями сина у навчанні. Мати [PERSON] не виходить на зв`язок з класним керівником, на повідомлення не реагує. Як вбачається зі службової характеристики, складеною командуванням в/ч [NUMBER] [INFO] , [PERSON] за час проходження служби характеризується з позитивної сторони. Таким чином, у ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків, яке виражається у її пасивній поведінці по відношенню до сина, відсутності з її боку піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, не прийняття участі в житті та вихованні дитини. При цьому така поведінка [PERSON] , на переконання суду, є винною та свідомою, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідачки на передбачене ст. 169 СК України її право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни її поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав з переосмисленням її ставлення до сина. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн, сплачений позивачем за подання позову до суду.

Outcome: approved