Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно розписки, складеної 17 грудня 2021 року, відповідачка взяла у нього (позивача) в борг 400 000 грн. та зобов`язувалась повернути всю суму по першій вимозі. Незважаючи на неодноразові звернення позивача до відповідачки з вимогою повернути борг, [PERSON] до цього часу кошти не повернула. Тому просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за вказаним договором позики у загальному розмірі 429112,73 грн., з яких: 400 000 грн. - сума основного боргу, 8712 грн. - 3 % річних та 20 400 грн. - інфляційні втрати. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з`явились, просили справу розглядати без їх участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлена, відзив на позов не надала. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що, згідно з письмовою розпискою, складеною 17 грудня 2021 року [PERSON] , остання отримала у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 400 000 грн., які зобов`язана була повернути у березні 2021 року, однак, не повернула, та зобов`язалася повернути борг у вказаній сумі по першій вимозі /а.с.7/. Як убачається із позовної заяви і відповідачка жодних заперечень щодо цього суду не надала, до цього часу [PERSON] отримані у борг від позивача грошові кошти у зазначеній сумі не повернула. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачка, отримавши від позивача у борг за договором позики від 17 грудня 2021 року, оформленого розпискою, грошові кошти у розмірі 400 000 грн., незважаючи на вимогу повернути борг з отриманням копії позовної заяви 21 жовтня 2022 року - до 20 листопада 2022 року, борг позивачу не повернула, жодних доказів протилежного суду не надала, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 400 000 грн. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідачки 3% річних та втрати від інфляції за період прострочення сплати боргу з 1 квітня 2021 року по 22 грудня 2021 року. Однак, суду не надано жодних доказів направлення відповідачці вимоги про повернення боргу відповідно до умов розписки від 17 грудня 2021 року, а тому суд вважає, що така вимога пред`явлена відповідачці шляхом направлення їй позовної заяви про стягнення коштів, яку вона отримала 21 жовтня 2022 року (а.с.23), та зобов`язана була повернути борг у визначений ч.1 ст. 1049 ЦК України строк 30 днів, тобто, до 20 листопада 2022 року. За таких обставин, оскільки строк виконання зобов`язання у вказаний позивачем період з 1 квітня 2021 року по 22 грудня 2021 року не настав, то підстав для стягнення з відповідачки коштів 3% річних та втрат від інфляції немає, а тому в цій частині суд вважає за необхідне в позові відмовити. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 4000 грн., виходячи з розрахунку: 400000 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 1%.

Outcome: partial