Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вище зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що в 2009 році ним було подано позов до Києво-Святошинського районного суду щодо стягнення з [PERSON] боргу за пошкоджене ним авто позивача ВАЗ 2107, суд позовні вимоги 26 лютого 2009 року задовольнив на суму 7 188 грн. (справа №2-876/2008). В подальшому було видано виконавчий лист, проте у звязку з відсутністю майна боржника, виконавчий лист без виконання повертався стягувачу, борг до цього часу відповідачем не сплачено. Крім того, позивач вважає, що в звязку з невиплатою боргу відповідачем тривалий час, йому завдана моральна шкода, яку позивач оцінює в 1 000 гривень. Просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 7 188 грн., 3% річних в розмірі 2 670 грн. та інфляційні втрати у розмірі 18 591 грн., які утворилися за період з 26 лютого 2009 року по 15 липня 2021 року та моральну шкоду за несплату боргу 1 000 грн., а всього в сумі 29 449 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтями 12, 13, 81, 89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно статей 525, 526, 527, 530, 625 ЦК України: одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2009 року у справі №2-876/08 позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків завданих внаслідок ДТПзадоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3987 грн. 86 коп. матеріальної шкоди, 330 грн. кошти за придбання двох гумових шин, 1200 грн. витрат за проведення експертизи, 80 грн. за повідомлення телеграфом, 10 грн. за послуги банку, 1500 моральної шкоди, 51 грн. державного мита та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 7188 грн. 86 коп. Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Станом на момент звернення до суду вищезазначене рішення суду не виконано, заборгованість за рішенням суду не повернута. Сума заборгованості встановлена в рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2009 року у справі №2-876/08. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 7 188 грн., яка встановлена у вищевказаному рішенні, водночас [PERSON] у своїй позовній заяві посилається на рішення Києво-Святошинського районного суду від 26 лютого 2009 року у справі №2-876/08, яким позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 3987 грн. 86 коп. матеріальної шкоди, 330 грн. кошти за придбання двох гумових шин, 1200 грн. витрат за проведення експертизи, 80 грн. за повідомлення телеграфом, 10 грн. за послуги банку, 1500 моральної шкоди, 51 грн. державного мита та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 7188 грн. 86 коп. А відтак спір між сторонами в частині стягнення з відповідача 7 188 грн. вирішений судом, тому підстави до задоволення позову в цій частині суд не вбачає. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за час прострочення виконання грошових зобов`язань у розмірі 18 591 грн. і 3% річних у сумі 2 670 грн., оскільки рішення суду від 26 лютого 2009 року у справі №2-876/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП не виконано на день звернення позивача до суду. Як вбачається зі змісту вказаного рішення, розмір заборгованості [PERSON] перед [PERSON] становить 7 188,86 грн. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст.1050 ч.1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 263 частина 4 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року по справі №758/1303/15-ц зазначено, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Згідно ст. 625 ч.2 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. За правилом ст. 18 ч. 1 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема для відповідачів, і з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості та виконання судового рішення, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Правомірність застосування ст.625 ЦК України у разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі № 686/21962/15-ц, Постановах Верховного Суду у справах №638/10417/15-ц від 20.02.2019 року, №310/5419/15-ц від 11.07.2018 року, №463/4711/15 від 04.07.2018 року, №703/4704/15-ц від 28.02.2018 року. У постанові Верховного Суду №651/7939/2015-ц від 06.08.2018 року вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних. Оскільки відповідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2009 року у справі №2-876/08 заборгованість відповідача визначена саме в національній валюті України - гривні, за період часу, потягом якого відповідачем вказане рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішення суду підлягала стягненню, знецінилась внаслідок девальвації, таким чином позивач вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних втрат. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за час прострочення виконання грошових зобов`язань у розмірі 18 591,00 грн. і 3% річних у сумі 2 670,00 грн. які утворилися за період з 26 лютого 2009 року по 15 липня 2021 року. Суд погоджується з розрахунком інфляційних втрат, здійсненим позивачем. Разом з тим, суд перевіривши розрахунок позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних, який міститься в позовній заяві, зазначає що він є невірним, оскільки три проценти річних від простроченої суми повинні нараховуватися з наступного дня після закінчення дати повернення боргу, тобто за період з 27 лютого 2009 року по 15 липня 2021 року (дата закінчення нарахування 3% річних зазначена в межах позовних вимог). Здійснивши перерахунок, судом встановлено, що сума 3 % річних від простроченої суми, становить 2 669.21 грн. Дата початку нарахування:27.02.2009. Дата закінчення нарахування:15.07.2021. Відсоткова ставка:3% річних. Розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів] Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки 27.02.200915.07.202145217 188,00 грн.3%2 669.21 грн. Всього 4521 2 669.21 грн. Відповідач жодного обґрунтованого розрахунку чи доказу на спростування розрахунку позивача суду не надав. Таким чином, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат за час потягом якого відповідачем рішення суду не було виконано та 3 % річних від простроченої суми заборгованості є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню в сумі 21 260,21 грн. (3% річних в розмірі 2 669.21 грн. + інфляційні втрати за час прострочення виконання грошових зобов`язань у розмірі 18 591,00 грн.) в межах позовних вимог. Враховуючи наведене, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість у розмірі 21 260,21 грн., з яких 2 669.21 грн. - 3% річних, а 18 591,00 грн. - інфляційні втрати, які утворилися за період з 27 лютого 2009 року по 15 липня 2021 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягнення з відповідача. На підставі ст.ст. 512, 514, 516, 517, 599, 610, 625, 1050, 1054,1077, 1078 та

Outcome: partial