Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 28.11.2022 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. 13.12.2022 уточнивши свої позовні вимоги, просить розірвати шлюб, зареєстрований 23 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 335, та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком, визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, мотивуючи тим, що з червня 2022 року подружжя припинило спільне проживання у зв`язку з відсутністю спільних інтересів, взаєморозуміння, різними поглядами на життя, втратою почуття любові та поваги один до одного. На теперішній час існує спір щодо визначення місця проживання дітей. Між позивачем та сином склались теплі стосунки, у зв`язку з чим просить визначити його місце проживання з батьком. Враховуючи вік доньки, місце проживання доньки визначити разом із матір`ю. Аргументи учасників справи Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, 10.01.2023 надав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином, 10.01.2023 надала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, 09.01.2023 надав суду заяву про слухання справи у його відсутності. Фактичні обставини справи, встановлені судом 23.07.2010 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб року, виданим 23 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 335. Від шлюбу мають дітей: -[PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17.09.2010 Табаківською сільською радою Болградського району Одеської області, актовий запис № 23; -[PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 11.08.2018 Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 746. Сторони не проживають разом та спільне господарство не ведуть з червня 2022 у зв`язку з відсутністю спільних інтересів, різними поглядами на життя, відсутністю взаєморозуміння, втратою почуття любові та поваги один до одного. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 01/21-12 від 03.01.2023, орган опіки та піклування вирішив за доцільне визначити місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Позиція суду У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною ч. 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз`яснень п. 3 ч. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Щодо розірвання шлюбу Відповідно до\~статті 51 Конституції України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з\~ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою\~статті 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже,\~зважаючи на\~принципи рівноправності\~жінки і\~чоловіка,\~закон вимагає,\~щоб згода\~на одруження\~була взаємною.\~Принцип добровільності\~шлюбу є\~чинним не\~лише на\~стадії його\~реєстрації,\~а і\~під час\~знаходження в\~шлюбі,\~а також\~його розірвання,\~що відповідає частині 1 статті 16 Загальної декларації прав людини. Приймаючи до уваги, що сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки \~наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Щодо визначення місця проживання дитини Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи висновок органу опіки та піклування від 03.01.2023, той факт, що відповідачка позов в частині визначення місця проживання дітей визнала, визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідає інтересам дітей, суд вважає позов в цій частині підлягаючим задоволенню.

Outcome: approved