Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

У липні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Головний сервісний центр МВС України, про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.07.2017 позивач придбав у відповідача за 10 000,00 грн. автомобіль марки «Lexus», модель «ES 300», 2005 року випуску, д\\н [NUMBER] , VIN код [NUMBER] . На підтвердження придбання автомобіля відповідачем було надано розписку. Починаючи з 20.07.2021 вказаний автомобіль знаходився у позивача, однак для того, щоб реалізувати свої права власника, тобто не лише володіти автомобілем, а й користуватись та розпоряджатись ним, потрібно провести державну реєстрацію. Позивач хотів узгодити з відповідачем час, коли необхідно з`явитись до Регіонального сервісного центру, але відповідач повідомив, що автомобіль вже знятий з обліку за вибраковкою. Звернувшись до Територіального сервісного центру МВС №5141 позивачу повідомили, що оскільки автомобіль був знятий з обліку з підстав вибракування, переоформити автомобіль на позивача неможливо і позивачу необхідно звертатись до суду з позовом про визнання права власності на автомобіль. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 18.07.2022 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03.11.2022 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи обізнаний, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав. Представник третьої особи у судовому засіданні позовних вимог не визнав. Суд, заслухавши представника позивача та третьої особи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2017 позивач придбав у відповідача за 10 000,00 грн. автомобіль марки «Lexus», модель «ES 300», 2005 року випуску, д\\н [NUMBER] , VIN код [NUMBER] . На підтвердження придбання автомобіля відповідачем було надано розписку. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вказаний автомобіль зареєстрований за [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. За частиною 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звернуто увагу, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажу транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 07.09.1998 №1388 (далі - Порядок), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Відповідно до п. 7, 8 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджуються правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі - продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Як встановлено судом, спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, заяви від відповідача та позивача про зняття з обліку автомобіля на час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався. Доказів на спростування вказаних обставин суду не надано та іншого судом не встановлено. Крім того, суду не надано доказів, що відповідач є власником спірного транспортного засобу. Твердження позивача щодо досягнення сторонами усіх істотних умов договору купівлі-продажу та наявності підстав для визнання за ним права власності на транспортний засіб є безпідставними, з огляду на наступне. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у спорі про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 16.12.2015 у справі № 6-688цс15. Отже, оскільки позивач не набув право власності на спірний транспортний засіб, у нього відсутнє право, яке підлягає захисту у в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України. Також є необґрунтованими є посилання позивача про набуття права власності на автомобіль на підставі розписки про отримання відповідачем грошових коштів від 20.07.2017, оскільки видача розписки не є належним і допустимим доказом на підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля. Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного суду у справі №640/7052/16-ц від 15.02.2018. Виходячи з наведеного, доводи позовної заяви, на котрі посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, суд вважає безпідставними та доходить висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір позивачу не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed