Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду із заявою, у якій вказав, що [INFO] в м. Маріуполі померла громадянка України, [PERSON] , 1964 року народження, уродженка Донецької області, м. Маріуполя. Заявник [PERSON] є сином померлої. Факт смерті підтверджується письмовими поясненнями чоловіка померлої [PERSON] та дружиною заявника [PERSON] та фотокарткою. Свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті немає, оскільки вони видаються тільки близьким особам, а у Маріуполі близьких осіб не залишилося. Тому на підставі зазначеного представник заявника просить суд: встановити факт того, що громадянка України [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Маріуполя, Донецької області, Україна, померла [INFO] у м. Маріуполь, Донецької області, Україна, була зареєстрована: [ADDRESS] . У судове засідання заявник та її представник не з`явилися, вказали в заяві про розгляд справи без їхньої участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених вимог, суд встановив наступне. Заявник [PERSON] народився в м. Маріуполь, Донецької області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією його паспорта № [NUMBER] (а.с.7-11). Як випливає з копії паспорта [PERSON] № [NUMBER] [PERSON] є її сином (а.с.28-34). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені в ст. 317 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Як вбачається з матеріалів справи заявником у заяві не обґрунтовано та не надано доказів смерті [PERSON] . Тільки додано письмові пояснення батька і жінки заявника, та фотокартка (а.с.19,26,35). Згідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 Підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Виходячи з обсягу досліджених судом доказів у їх сукупності, оцінивши наведені обставини та мету,з якою заявник звернувся до суду з даною заявою, суд доходить до висновку про необґрунтованість заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] , оскільки заявником не надано доказів, які достовірно свідчать про смерть особи в певний час і за певних обставин. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що заява про встановлення факту смерті, задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed