Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся Орган опіки та піклування виконавчого комітету Золотоніської міської ради в інтересах малолітньої дитини: [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконкому Золотоніської міської ради, в якому просить: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з часу пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги, орган опіки та піклування зазначає, що відповідач [PERSON] 27 грудня 2022 року звернулась із заявою на ім`я секретаря Золотоніської міської ради, в якій відмовилась виконувати батьківські обов`язки стосовно свого малолітнього сина [PERSON] та просила підготувати відповідні документи на позбавлення її батьківських прав, оскільки на даний час вона не може утримувати та виховувати свого сина, так як соціальної допомоги в сумі 860.00 грн. недостатньо, а її співмешканець відмовляється утримувати малолітнього [PERSON] . [PERSON] бажає щоб її син [PERSON] мав повноцінну сім`ю та був забезпечений необхідним доглядом, утриманням, вихованням, тому і не заперечує щодо побавлення її батьківських прав.. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 24.11.2020 року відомості про батька дитини ( [PERSON] , [INFO] ) виключені з актового запису про народження дитини № 152 від 27.08.2020 року. 28 грудня 2020 року рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище дружини не змінювалось. 31 грудня 2020 року Золотоніським відділо ДРАЦСу Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видане повторне свідоцтво про народження [PERSON] . Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, сформованого 05.01.2023 року відомості про батька малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 27 грудня 2022 року малолітній [PERSON] наказом Служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту взятий на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. 29 грудня 2022 року [PERSON] добровільно без примусу передала сина [PERSON] працівника служби у справах дітей для подальшого влашування, про що написала відповідну заяву. 29 грудня 2022 року малолітній [PERSON] на підставі наказу начальника Служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконкому Золотоніської міськради був тимчасово влаштований в сім`ю жителів громади до вирішення його подальшої долі. 29 грудня 2022 року комісією з питань захисту прав дитини Золотоніської міської ради визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За таких обставин Орган опіки та піклування виконкому Золотоніської міськради звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.01.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 25.01.2023 на 16.00 год. У підготовче засідання учасники справи не прибули. У матеріалах справи містяться письмові заяви представників позивача та третьої особи, в яких позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити, справу слухати за їх відсутності Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилась, надавши суду заяву, в якій повністю визнана позовні вимоги, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 31.12.2022, [PERSON] народився [INFO] , а його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України № 00038042460 від 05.01.2023 року батько дитини записаний зі слів матері. Як вбачається із заяви [PERSON] від 27.12.2022 року, написаної власноручно, адресованої секретарю Золотоніської міської ради Сьомак Наталії, заявниця відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При цьому повідомляє, що дитина з шести місяців виховується в сім`ї знайомих, що проживають у с. Вільхи Золотоніського району, які які його і утримують, так як у [PERSON] не достатньо коштів. На підставі наказу начальника Служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконкому Золотоніської міської ради № 53 від 27.12.2022 року малолітнього [PERSON] , [INFO] , взято на облік, як дитину, що перебуває у складних життєвих обставинах, батьки якої ухиляються від виконання своїх обов`язків. Згідно із заявою [PERSON] від 28.12.2022 року, написаної в присутності начальника Служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту Золотоніського міськвиконкому Засенко Н.І., [PERSON] добровільно, без всякого примусу віддає свого сина [PERSON] , [INFO] , службі у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконкому Золотоніської міської ради для подальшого влаштування дитини. Претензій ніяких не має. Не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] . Написано особисто без примусу і тиску. Відповідно до наказу начальника Служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконкому Золотоніської міської ради № 55 від 28.12.2022 року малолітнього [PERSON] , [INFO] , влаштовано на тимчасове перебування в сім`ю громади з 28 грудня 2022 року. Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 03.03.2021 року, 01.12.2022 року та 27.12.2022 року за місцем проживання [PERSON] у [ADDRESS] , житло розміщене на третьому поверсі п`ятиповерхового будинку і складається з двох кімнат, коридору, кухні, вітальні, спальні, має автономне газове опалення, централізоване водопостачання та водовідведення. Умови для виховання та проживання дитини не створено. Дитина постійно голодна, шукає їжу та воду, знервована, має не дуже охайний вигляд. Між дитиною та матір`ю контакт відсутній. З висновку органу опіки та піклування Золотоніської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] » від 09.01.2023 № 44 вбачається доцільним з метою захисту законних прав та інтересів дитини позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Із систематичного аналізу положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Вирішуючи справу, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку відповідачки щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина. Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Частиною другою ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з абзацом першим ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку батька (матері), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що відповідачка є особою працездатного віку, не є особою з інвалідністю, інших утриманців не має, відомості про офіційне працевлаштування в матеріалах справи відсутні, відтак постійного доходу не має. Таким чином, на підставі викладеного вище та враховуючи потреби малолітнього сина, а також те, що аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом з тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , 2020 року народження, на особовий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 12.01.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у сумі 1073.60 грн, та за позовну вимогу про стягнення аліментів у сумі 1073.60 грн., усього на загальну суму 2147.20 грн.

Outcome: approved