Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

23.05.2019 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до Служби безпеки України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органів досудового розслідування, у якому просить стягнути з відповідачів на свою користь у рахунок відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України у сумі 420000,00 грн. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 17.07.2017 р., 21.08.2017 р., 11.10.2017 р., 18.10.2017 р., 30.10.2017 р., 13.11.2017 р., 13.12.2017 р. та 12.02.2018 р. вона зверталась до Служби безпеки Україниіз заявами про вчинення кримінальних правопорушень посадовими особами Генеральної прокуратури України, Київської міської прокуратури, Національної поліції України, Деснянського УП ГУНП у м.Києві, Національного антикорупційного бюро України Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, а також клопотаннями про проведення процесуальних дій в рамках кримінального провадження № 22017000000000357, проте відомості не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, досудові розслідування не розпочинались та процесуальні дії не проводились. Так, у зв`язку з численними випадками бездіяльності, допущеної посадовими особами Служби безпеки України під час розгляду її заяв та клопотань, позивачкою їх бездіяльність була оскаржена до суду, і ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м.Києва від 22.08.2017 р. у справі № 761/25535/17, від 04.09.2017 р. у справі № 761/29931/17, від 20.10.2017 р. у справі № 761/37077/17, від 31.10.2017 р. у справі № 761/38174/17, від 22.11.2017 р. № 761/39757/17, від 23.01.2018 р. у справі № 761/42669/17, від 01.03.2018 р. у справі № 761/5581/18, від 06.03.2018 р. у справі № 761/6633/18 та слідчого судді Подільського районного суду м.Києва від 16.02.2018 р. у справі № 758/1418/18, скарги [PERSON] - задоволені, та зобов`язано посадових осіб Служби безпеки України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення згідно із заявами [PERSON] , а також розглянути її клопотання, подані в рамках кримінального провадження № 22017000000000357, у визначені законом порядку та строки. Однак як зазначає позивачка вказані судові рішення виконані не були, а вона отримала лише формальні відписки. За таких обставин, оскільки внаслідок неправомірної бездіяльності посадових осіб Служби безпеки України, яка була встановлена ухвалами слідчих суддів, спричинила позивачці моральну шкоду, яку вона оцінила у розмірі 420000,00 грн., а тому звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 27.05.2019 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 11.09.2019 р. задоволено клопотання представника позивача та призначено судову психологічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. Ухвалою від 27.10.2021 р. поновлено провадження у справі, оскільки відпали обставини, які викликали його зупинення. Ухвалою від 05.10.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ними заявах по суті справи. Представник відповідача Служби безпеки України в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених в поданих ним заявах по суті справи. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав. З врахуванням думки присутніх в судовому засіданні учасників справи, суд вирішив здійснювати розгляд за відсутності осіб, які не з`явились. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст. 4 ЦПК України від 01.12.2004 р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України). За змістом ч.ч.2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка наголошує на тому, що, внаслідок бездіяльності посадових осіб відповідача Служби безпеки України, незаконність бездіяльності яких була встановлена ухвалами слідчих суддів Шевченківського та Подільського районних судів м.Києва від 22.08.2017 р. у справі № 761/25535/17, від 04.09.2017 р. у справі № 761/29931/17, від 20.10.2017 р. у справі № 761/37077/17, від 31.10.2017 р. у справі № 761/38174/17, від 22.11.2017 р. № 761/39757/17, від 23.01.2018 р. у справі № 761/42669/17, від 01.03.2018 р. у справі № 761/5581/18, від 06.03.2018 р. у справі № 761/6633/18, від 16.02.2018 р. у справі № 758/1418/18, а також на думку позивачки така незаконна бездіяльність підтверджується змістом листів від 19.02.2017 р. та 25.07.2017 р. за підписом Заступника начальника Головного управління Служби безпеки України Тиводара В., від серпня 2018 р. за підписом Заступника начальника Головного управління Служби безпеки України Маякова В., їй було спричинено моральну шкоду у розмірі 420000,00 грн. 11.09.2019 р. за клопотанням позивачки [PERSON] судом для встановлення факту заподіяння останній моральної шкоди та визначення розміру її можливої компенсації судом було призначено судову психологічну експертизу. Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 28273/28274/19-61 від 21.10.2021 р., ситуація пов`язана з протиправними діями і бездіяльністю службових осіб Служби безпеки України, які полягають у відсутності належного захисту позивачки [PERSON] від протиправних посягань, систематичних невиконаннях своїх службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, є психотравмувальною для неї. [PERSON] завдані страждання (моральна шкода). Особі [PERSON] спричинені страждання (моральна шкода) за умов ситуації пов`язана з протиправними діями і бездіяльністю службових осіб Служби безпеки України, які полягають у відсутності належного захисту позивачки [PERSON] від протиправних посягань, систематичних зловживань службовими повноваженнями, систематичних невиконаннях своїх службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що досліджуються у справі. Орієнтовний еквівалент грошової компенсації завданої [PERSON] моральної шкоди в результаті ситуації, що досліджується за цивільною справою № 761/21268/19, складатиме 9 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом. На спростування зазначеного доказу сторони позивача - висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 28273/28274/19-61 від 21.10.2021 р., стороною відповідачів не було надано суду жодного належного і допустимого доказу. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 1173 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за ст. 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 3, 4 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Суд вважає, що бездіяльність саме посадових осіб Служби безпеки України, внаслідок якої було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст. 11 ЦК України). Так, бездіяльність посадових осіб Служби безпеки України, яка спричинила моральні страждання позивачки, була встановлена, ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м.Києва від 22.08.2017 р. у справі № 761/25535/17, від 04.09.2017 р. у справі № 761/29931/17, від 20.10.2017 р. у справі № 761/37077/17, від 31.10.2017 р. у справі № 761/38174/17, від 22.11.2017 р. № 761/39757/17, від 23.01.2018 р. у справі № 761/42669/17, від 01.03.2018 р. у справі № 761/5581/18, від 06.03.2018 р. у справі № 761/6633/18 та слідчого судді Подільського районного суду м.Києва від 16.02.2018 р. у справі № 758/1418/18, з урахуванням результатів висновку експерта № 28273/28274/19-61 від 21.10.2021 р. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. При цьому відповідно до положень ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у цій справі є Служба безпеки України, як особа, бездіяльністю якої було завдано шкоду позивачці у справі, та Державна казначейська служба України, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду. Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, відповідно суд загальної юрисдикції самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. Зазначене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 12.03.2019 р. у справі № 920/715/17, при цьому судом враховано правові позиції Верховного Суду наведені в постановах по справі № 640/3837/17 від 10.10.2018 р.; № 638/14260/16 від 04.07.2018 р.; в рішенні по справі № 641/2328/17 від 04.07.2018 р. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що судом встановлено, що внаслідок бездіяльності саме посадових осіб Служби безпеки України було спричинено позивачці моральні страждання, суд, приймаючи до уваги принцип розумності і справедливості, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди 20100,00 грн., відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 р., з подальшими змінами.

Outcome: partial