Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, про встановлення факту правовстановлюючого документу, про визнання права власності на спадкове нерухоме майно в порядку спадкування за законом, про визначення частки померлого із спільної сумісної власності та визначення часток інших співвласників. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] помер [PERSON] , який на момент своєї смерті був зареєстрований та проживав в квартирі [ADDRESS] , після його смерті відкрилася спадщина на невизначені частки в квартирі [ADDRESS] та земельну ділянки, яка відповідно до рішення 12-ої сесії Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області 5 скликання від 01 серпня 2008 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та складання планування і забудови земельної ділянки щодо відведення її у приватну власність по [ADDRESS] », згідно даного рішення Зеленогайська сільська рада вирішила дати дозвіл на виготовлення щодо відведення громадянину [PERSON] земельну ділянку у приватну власність по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0.13 га. [INFO] дружиною померлого [PERSON] , як спадкоємцем за законом першої черги було подано до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка. Виконавчим комітетом міської ради [PERSON] та членам її сім`ї, що складається із чотирьох осіб був виданий ордер на право отримання як наймачами 3-х кімнатної квартири за [ADDRESS] . Даний ордер на відповідну квартиру був виданий [PERSON] та членам її сім`ї чоловіку [PERSON] та дітям [PERSON] і [PERSON] . Однак при оформленні та видачі свідоцтва були допущені помилки у зазначені їх у даному свідоцтві, а саме: спадкодавець [PERSON] зазначений як [PERSON] , [PERSON] зазначена як [PERSON] , [PERSON] як [PERSON] , [PERSON] як [PERSON] . Крім того через невизначеність розміру частки померлого спадкодавця [PERSON] у спірній квартирі, позивач [PERSON] не може належним чином оформити свої спадкові права на спадщину, яка відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON] . На підставі зазначеного просять суд встановити юридичний факт, що свідоцтво на право власності на житло на квартиру [ADDRESS] від 05 грудня 1994 року, видане органом приватизації ОП Новоселицький ЗБВ, згідно з розпорядженням (наказом) органом приватизації № 16 від 05 грудня 1994 року зареєстрованого в реєстровій книзі № 11, сторінка 52, реєстр № 444 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Визначити, що розмір часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] співвласників становить: [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] -1/4 частки; [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] -1/4 частки; [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] - 1/4 частки; [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] - 1/4 частки. Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] право на завершення приватизації та право на одержання на її ім`я свідоцтв про право власності в цілому на земельну ділянку загальною площею 0,13 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] відповідно до рішення 12-ї сесії Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області 5 скликання від 01 серпня 2008 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та складання планування і забудови земельної ділянки щодо відведення її у приватну власність по [ADDRESS] » в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] . В підготовчому судовому засіданні позивачі та їх представник не з`явилися, однак через канцелярію суду представник позивачів подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні не з`явилася, але подала до суду заява про визнання заявлених позовних вимог в повному обсязі з проханням справу розглянути у її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, враховуючи що визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі\~ дійшов висновку про розгляд справи у відсутності відповідача і задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст.\~293\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Матеріалами справи судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьком записаний [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . 25 вересня 1976 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище чоловіка та дружини після укладення шлюбу [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . [INFO] народилася [PERSON] , про що складений актовий запис № 95 відділом реєстрації актів цивільного стану Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області, батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] народився [PERSON] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] [PERSON] 20 вересня 2007 року змінила своє прізвище на « [PERSON] ». З свідоцтва про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] від 05 грудня 1994 року, видане органом приватизації ОП Новоселицький ЗБВ, згідно з розпорядженням (наказом) органом приватизації № 16 від 05 грудня 1994 року зареєстрованого в реєстровій книзі № 11, сторінка 52, реєстр № 444 вбачається, що вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Новоселицьким РВ УМВС України 23 грудня 1999 року [PERSON] народилася [INFO] . З паспорта громадянина України № [NUMBER] від 09 лютого 2022 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . З паспорта громадянина України № [NUMBER] від 02 вересня 2022 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з\~роз`ясненнями,\~які містяться\~в п.\~12\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення"\~при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд вважає, що викладені докази у своїй сукупності з зазначеними правовими нормами з однозначністю та достовірністю доказують, юридичний факт, що свідоцтво на право власності на житло на квартиру [ADDRESS] від 05 грудня 1994 року, видане органом приватизації ОП Новоселицький ЗБВ, згідно з розпорядженням (наказом) органом приватизації № 16 від 05 грудня 1994 року зареєстрованого в реєстровій книзі № 11, сторінка 52, реєстр № 444 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зі\~статті 16 ЦК України\~вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.\~ Згідно листа-повідомлення Новоселицького КБТІ за № 1029 від 10.12.2021 року вбачається, що станом на 29 грудня 2012 року за [PERSON] в [ADDRESS] , зареєстровано право спільної-сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.12.1994 року, видане органом приватизації ОГІ Новоселицький ЗБВ, згідно з розпорядженням (наказом) органом приватизації № 16 від 05.12.1994 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), яке знайшло своє вираження у ст. 5 ЦК України, його норми застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. Положеннями чинних на час виникнення цивільних відносин щодо права власності на квартиру ЦК Української PCP (1963 р.) та Закону України «Про власність» передбачалось, як і на даний час передбачається, два різновиди спільної власності, яка виникає в тих випадках, коли майно належить на праві власності не одній, а кільком особам одночасно. Відповідно до ст. 112 ЦК Української PCP та ст. 17 Закону України «Про власність» спільна власність існує у формах спільної сумісної та спільної часткової власності, тобто такої власності, коли її учасники мають наперед визначені частки. За приписом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 16 січня 2003 року Верховна Рада України прийняла Цивільний кодекс України (ЦК України), у зв`язку з чим Цивільний кодекс Української PCP та Закон України «Про власність» втратили чинність з 01.01.2004 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями чинних на час виникнення цивільних відносин щодо права власності на квартиру ЦК Української PCP (1963 р.) та Закону України «Про власність» передбачалось, як і на даний час передбачається, два різновиди спільної власності, яка виникає в тих випадках, коли майно належить на праві власності не одній, а кільком особам одночасно. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність. З огляду на вищевказані норми суд приходить до переконання про необхідність визначити, що розмір часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] співвласників становить: [PERSON] , -1/4 частки; [PERSON] , -1/4 частки; [PERSON] , - 1/4 частки; [PERSON] , - 1/4 частки. Рішенням Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 01 серпня 2008 року № 11-5 12 сесії 5 скликання [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення останньому земельної ділянки у приватну власність по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,13 га. [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно ст.. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При своєму житті [PERSON] заповіту не склав, а тому згідно ч. 2\~ст. 1223 ЦК України\~вступають в дію норми спадкування за законом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки ( ст. 1261 ЦК України). Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та проживала разом із чоловіком на день смерті, що підтверджується довідкою № 2246 від 18 листопада 2020 року виданою Новоселицьким КП «Тепломережа» Чернівецької області та у встановлений законом строк 27 листопада 2020 року подала заяву про прийняття спадщини та діти [PERSON] і [PERSON] , які відмовилися від спадщини після смерті батька [PERSON] , що підтверджується заявами № 295 та № 296 від 27 листопада 2020 року. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно пункту «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною першою статті 1225 ЦК України. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139- V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).» Згідно п.7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. З огляду на вищевказані норми суд приходить до переконання про необхідність визнання за позивачем права на завершення приватизації та право на одержання на її ім`я свідоцтв про право власності в цілому на земельну ділянку загальною площею 0,13 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] відповідно до рішення 12-ї сесії Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області 5 скликання від 01 серпня 2008 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та складання планування і забудови земельної ділянки щодо відведення її у приватну власність по [ADDRESS] » в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] .

Outcome: approved