Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 07.06.2007 р. відповідач уклав з\~ ними кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20 %. Порядок повернення кредиту та сплати відсотків, передбачені Договором. Однак, відповідач свої обов`язки по договору не виконує неналежним чином, прострочена заборгованість станом на 30.06.2015 р. становить 6562,37 доларів США. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.06.2012 року з відповідач на користь банку стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 3989,17 доларів США. А тому просив стягнути з відповідача суму боргу за мінусом суми стягнутої за рішенням суду, а саме: 2725,66 доларів США та судові витрати по справі. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 грудня 2015 року задоволені позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та стягнуто з відповідача заборгованість у розмірі\~ 2725,66 доларів США, що еквівалентно 65034,50 грн. Ухвалою суду від 15.09.2022 року дане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та у відповіді на відзив. Представник відповідача в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутність. Також просив застосувати строки позовної давності. Суд,\~заслухавши пояснення\~представника позивача,\~представника відповідача,\~дослідивши надані\~документи і\~матеріали,\~всебічно та\~повно з`ясувавши\~обставини справи,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що\~ 07.06.2007 року між відповідачем [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК»\~ укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2000,00 доларів США на платіжну картку з оплатою по процентній ставці 19,20 % річних в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, що підтверджується наявною в матеріалах справи заявою підписаною [PERSON] (а.с.12), що разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.13-18), з якими відповідач [PERSON] погодився, складають договір про надання банківських послуг. В Умовах та правилах надання банківських послуг зазначені основні терміни і поняття, умови обслуговування, обов`язки та права Банку і клієнта, правила користування платіжною карткою. Так, в порушення\~ умов кредитного договору, відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання щодо погашення наданого йому кредиту, у зв`язку з чим станом на 30.06.2015 р. його заборгованість перед банком становить 6562,37 доларів США (а.с. 8, 9), яка складається з 1974,11 доларів США заборгованості за кредитом, 4488,26 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 100 доларів США заборгованість за пенею та комісією, 23,80 доларів США штраф (фіксована частина), 128,66 доларів США штраф (процентна ставка). Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Судом встановлено, що у [PERSON] наявна заборгованість перед позивачем АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №б/н від 07.06.2007 року, що становить різницю боргу між фактичною заборгованістю наявною у [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 30.06.2015 року, що становить 6562,37 доларів США та заборгованістю, що стягнуто з [PERSON] рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.06.2012 року, а саме 3989,17 доларів США. Зазначена різниця сум заборгованості становить собою фактичну заборгованість відповідача [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не була стягнута судом становить 2573,20 доларів США (6562,37 3989,17 = 2573,20). Крім цього, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню, також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 23,80 доларів США штраф (фіксована частина), 128,66 доларів США штраф (процентна ставка). Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що у відповідача [PERSON] наявна сукупна заборгованість станом на 30.06.2015 року за кредитним договором №б/н від 07.06.2007 року, а саме у розмірі 2725,66\~доларів США,\~що еквівалентно\~65034,50\~гривням.\~ Разом з тим, згідно з ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність встановлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частиною 3 ст.267 ЦК України\~визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» зазначено, що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв`язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв`язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред`явлення окремих вимог у зв`язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідачем [PERSON] та його представником надано суду заяву про застосування позовної давності до вимог позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дане клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до наявного в матеріалах справи рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.06.2012 року, яке набрало законної сили 06.07.2012 року, позовні вимоги позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було задоволено та стягнуто з [PERSON] суму заборгованості, яка виникла у нього за вказаним кредитним договором станом 29.02.2012 року в сумі 3989,17 доларів США (а.с.6). Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Зазначена обставина, свідчить про переривання позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» строку позовної давності відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України, шляхом пред`явлення останнім до суду позову. Враховуючи вищевказані\~обставини,\~суд приходить\~до висновку,\~що після\~вступу рішення\~Шевченківського районного\~суду м.\~Чернівці від\~26.06.2012\~року -\~після 06.07.2012\~року,тобто після переривання позовної давності, на підставі ч.3 ст.264 ЦК України - перебіг позовної давності почався заново. Тобто, позивач мав можливість звернутись з вищевказаним позовом до суду в строк до 06.07.2015 року. Разом з тим, позивач звернувся до суду з позовом аж 29.09.2015 року, тобто фактично з пропуском, передбаченої законом загальної 3-х річної позовної давності. Щодо твердження представника позивача відносно того, що згідно п. 9.12 Умов і правил, що разом із заявою становлять кредитний договір №б/н від 07.06.2007 року, - вказаний договір діє 12 місяців з моменту його підписання та якщо одна зі сторін не проінформує іншу, про припинення зазначеного договору він автоматично пролонговується на вищезазначений період, суд зазначає наступне. Перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа 6-95цс14). А тому, вищевказане твердження представника позивача, відносно того, що кредитний договір №б/н від 07.06.2007 року не припинив свою дію, а тому і строк позовної давності не закінчився судом до уваги не береться, оскільки зазначена обставина ніяким чином не впливає на позовну давність. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав Учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» , п. 57). Згідно з статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності щодо спірних правовідносин, оскільки позона давність, в період якої позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» міг звернутись з позовом до відповідача [PERSON] - сплинула 06.07.2015 року. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду 29.09.2015 року, тобто з пропуском передбачених законом строків позовної давності. Згідно з\~ч.3\~ст.12\~та ч.1\~ст.81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до\~висновку,\~щов задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості необхідно відмовити. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню і понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: dismissed