Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмета спору - Галицька районна адміністрація Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії, скасування державної реєстрації права власності. Відповідно до прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд визнати незаконними та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 75,4 м. кв. та житловою 19,7 м. кв., проведену державним реєстратором Львівського міського управління юстиції Колієвич А.І. від 09 грудня 2014 року за № 18011799 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 180117999 від 09.11.2016 року, видане державним реєстратором Львівського міського управління юстиції Колієвич А.І. від 09 грудня 2014 року за № 18011799; визнати незаконним запис про державну реєстрацію проведену державним реєстратором Львівського міського управління юстиції Колієвич А.І. від 09 грудня 2014 року за № 18011799 на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] , за свій рахунок відновити частину приміщення загального користування (горища) у будинку по [ADDRESS] та звільнити туалет загального користування третього поверху розташованого по балкону загального користування, пл. 1,5 кв.м. позначеному на поверх. плані (літ. II), розміщеного у будинку по [ADDRESS] у відповідності з проектом на будинок по [ADDRESS] , шляхом відновлення крокв та балок у будинку по [ADDRESS] у відповідності з проектом на будинок по [ADDRESS] . Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги покликається на те, що відповідно до акту обстеження житлового будинку від 13.02.2020 р., комісією з виходом за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що власником квартири [ADDRESS] самовільно без дозвільних документів проведено реконструкцію квартири за рахунок частини горища, самовільно приєднано туалет загального користування третього поверху розташованого по балкону загального користування, пл. 1,5 кв.м. позначеному на поверх. плані (літ II), вибито дверний проріз у торцевій стіні з приміщення горища над квартирою [ADDRESS] , чим зруйновано на горищі частину крокв та балок, перекрито прохід у місці приєднаного горища до чистки димових та вентиляційних каналів. Водночас, з відповіді Департаменту містобудування ЛМР зі сторони останнього не надавалося дозволу на проведення робіт з реконструкції квартири за рахунок горища. За твердженням позивача, наведене створює їй перешкоди у користуванні горищем та туалетом загального користування у житловому будинку по [ADDRESS] . Також, [PERSON] вказує, що з копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що загальна площа квартири № 13 становила 30,4 кв.м, а відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 09.12.2014 р. державним реєстратором Львівського міського управління юстиції Колієвич А.І. проведено державну реєстрацію права власності, внаслідок чого змінено площу з 30, 4 кв.м. до 75,4 кв.м., яка є незаконною та підлягає скасуванню судом. У порядку забезпечення позову, [PERSON] просила накласти арешт на квартиру [ADDRESS] та заборонити відповідачу та іншим особам здійснювати виконання будь-яких будівельних робіт в приміщенні загального користування площею 1,5 кв.м. позначеному на поверхневому плані (літ. ІІ), розташованому на третьому поверсі та горищі будинку по [ADDRESS] та квартирі [ADDRESS] до винесення рішення у даній справі. Ухвалою суду від 12.01.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Заяву про забезпечення позову залишено без задоволення. 26.01.2021 року від представника відповідача - адвоката Бердар Сергія Васильовича надійшла заява із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Подану заяву мотивовано тим, що розгляд справи та її результат має для відповідача особливе значення, оскільки спір стосується скасування державної реєстрації права власності на належне відповідачу житло. Ціна позову у даній справі перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак, відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, справу не може бути розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження. 04.02.2021 року представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності. У наведеній заяві представник просить застосувати строки позовної давності у справі у зв`язку з тим, що з позовних вимог випливає, що оскаржується державна реєстрація, яка відбулася у 2014 році, відтак, строк у межах якого позивач могла звернутися з відповідним позовом минув ще у 2017 році. Згідно відзиву, який було подано до суду представником відповідача 04.02.2021 року, адвокат Бердар С.В. просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача вважає позовну заяву такою, що не відповідає обставинам справи, а пред`явлений позов безпідставним та необґрунтованим. Зокрема, представник відповідача вказує, що доказів того, що горище змінило своє функціональне призначення, а позивач не має вільного доступу до нього чи можливості використовувати його за призначенням матеріали справи не містять. Позивач, попри її процесуальний обов`язок, жодним чином не доводить наявності перешкод у доступі до обладнання, призначенням якого є обслуговування будинку. На твердження представника відповідача, позивач не обґрунтовує можливості приведення у попередній стан горища без порушення цілісності основних конструктивних елементів житлового будинку, збереження його в належному технічному стані, відповідно до чинних будівельних норм. Демонтаж нових стін та перегородок, на які опирається дерев`яний дах, призведе до руйнування даху, покрівлі будинку. Здійснена реконструкція будинку покращила стан будинку, умови експлуатації, що забезпечило запобігання руйнування будинку. Адвокат Бердар С.В. також вказує, що права співвласників багатоквартирного будинку залежать від правового статусу приміщення і відрізняються залежно від того, чи є приміщення допоміжним або нежитловим. Так, об`єкт знаходиться на мансардному поверсі та має окремий вхід з квартири № 13 , відокремлені комунікації в яких відсутнє обладнання, яке обслуговує більше одного приміщення, а також інше обладнання, що забезпечує потреби усього житлового будинку. Окрім того, відсутнє будь-яке механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання, доступ до якого необхідний задля задоволення потреб мешканців. Таким чином, технічні характеристики такого приміщення та його значення для експлуатації усього будинку відповідають визначенню нежитлового приміщення, отже, спірний об`єкт нерухомого майна має статус нежитлового, відтак, на таке приміщення не поширюється правовий режим спільної власності мешканців будинку. 05.02.2021 року представник позивача - адвокат Лука Т.М. звернувся до суду з клопотанням, у якому просив витребувати з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради (79000, м. Львів, вул. Городоцька, 299) копії документів щодо державної реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 75,4 кв.м та житловою - 19,7 кв.м, яка проведена державним реєстратором Львівського міського управління юстиції Колієвич А.І. від 09 грудня 2014 року за №18011799 щодо якої винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 180117999 від 19.11.2016 року. 18 лютого 2021 року до суду надійшла повторна заява адвоката Луки Т.М., який діє в інтересах [PERSON] , про забезпечення позову, згідно якої позивач просив накласти арешт на квартиру [ADDRESS] та заборонити відповідачу та іншим особам здійснювати виконання будь-яких будівельних робіт в приміщенні загального користування площею 1,5 кв.м. позначеному на поверхневому плані (літ. ІІ), розташованому на третьому поверсі та горищі будинку по [ADDRESS] та квартирі [ADDRESS] до винесення рішення у даній справі. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.02.2021 року заяву представника позивача про забезпечення позову залишено без задоволення. У судовому засіданні 02.03.2021 року, ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено, у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 277 ЦПК України, про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 24.03.2021 року від представника третьої особи - Галицької районної адміністрації Львівської міської ради надійшли письмові пояснення у порядку ст. 181 ЦПК України. Відповідно до наведених пояснень, Галицька районна адміністрація ЛМР просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зокрема, представник третьої особи зазначає, що підставою державної реєстрації у грудні 2014 року квартири [ADDRESS] став спадковий договір, серія та номер 367 від 22.03.2013 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. Відповідно до цього спадкового договору зазначена квартира складається з однієї кімнати, житловою площею 19,7 кв.м. та кухні, загальна площа квартири 30, 4 кв.м. та комора у підвалі площею 4,5 кв.м. Із долучених до позовної заяви копії відповіді Департаменту містобудування ЛМР від 20.12.2017 №2404-4102 вбачається, що 17.11.2017 за №3-С-102274-001 відповідач зверталася із зверненням-претензією про надання дозволу на реконструкцію квартири [ADDRESS] за рахунок горища. У відповіді зазначається, що розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою усіх співвласників. Також зазначено, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Також повідомили, що рішенням ЛМР № 1022 від 10.11.2017 скасовано інформаційну та технологічну картку адміністративної послуги - надання дозволу на приєднання вільних допоміжних приміщень до квартир у житловому будинку або до нежитлового приміщення у житловому будинку, приміщень у гуртожитках. Таким чином, на момент подання відповідачем звернення-претензії у Львівську міську раду за № 3-С-102274-001 від 17.11.2017 [PERSON] не мала зареєстрованими у приватній власності 75,4 кв.м. за своєю квартирою. Проте, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - квартира [ADDRESS] складається із однієї житлової кімнати та кухні, загальною площею 75,4 кв.м та житловою площею 19,7 кв.м. У зазначеній квартирі незаконно збільшено площу з 30,4 кв.м на 75,4 кв.м, оскільки у графі «підстава для державної реєстрації» зазначено лише спадковий договір № 367 від 22.03.2013 (у якому квартира зазначена, як 30,4 кв.м.) та невідома копія довідки. У судовому засіданні 29 березня 2021 року представником позивача втретє подано заяву про забезпечення позову, у якій останній просить накласти арешт на квартиру [ADDRESS] та заборонити відповідачу та іншим особам здійснювати виконання будь-яких будівельних робіт в приміщенні загального користування площею 1,5 кв.м. позначеному на поверхневому плані (літ. ІІ), розташованому на третьому поверсі та горищі будинку по [ADDRESS] та квартирі [ADDRESS] до винесення рішення у даній справі. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.03.2021 року, у задоволенні заяви адвоката Луки Т.М., який діє в інтересах позивача про забезпечення позову відмовлено. Також, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.03.2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та зобов`язано Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради (79000, м. Львів, вул. Городоцька, 299), подати до Галицького районного суду міста Львова, в строк до 16 квітня 2021 року засвідчені копії документів щодо державної реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 75,4 кв.м та житловою - 19,7 кв.м, яка проведена державним реєстратором Львівського міського управління юстиції Колієвич А.І. від 09 грудня 2014 року за №18011799 щодо якої винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 180117999 від 19.11.2016 року. 26.04.2021 року від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради надійшли витребувані матеріали. 09.06.2021 року представником позивача подану заяву у порядку ст. 49 ЦПК України про уточнення позовних вимог. Відтак, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати державну реєстрацію змін щодо запису про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 75,4 м кв. та житловою - 19,7 м.кв, проведену державним реєстратором прав на нерухоме майно Шубеляк Ігорем Ярославовичем, Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 07 березня 2018 року за №40044266 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40044266 від 07.03.2018 року, видане державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] , Лапаївської сільської ради Пустомитівського району, Львівської області від 07 березня 2018 року за № 40044266; визнати незаконним запис про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який проведено державним реєстратором прав на нерухоме майно Шубеляк Ігорем Ярославовичем, Лапаївської сільської ради Пустомитівського району, Львівської області від 07 березня 2018 року за № 40044266 на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] , за свій рахунок відновити частину приміщення загального користування (горища) у будинку по [ADDRESS] та звільнити туалет загального користування третього поверху розташованого по балкону загального користування, пл. 1,5 кв.м позначеному на поверх. плані (літ. II), розміщеного у будинку по [ADDRESS] у відповідності з проектом на будинок по [ADDRESS] , шляхом відновлення крокв та балок у будинку по [ADDRESS] у відповідності з проектом на будинок по [ADDRESS] . Також, представником позивача подано клопотання про залучення до розгляду справи у якості третьої особи Зимноводівську сільську раду та ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». У судовому засіданні 09.06.2021 року, ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання адвоката Луки Т.М. та залучено до розгляду справи у якості третіх осіб Зимноводівську сільську раду та ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». 29.06.2021 року від [PERSON] надійшов відзив на уточнену позовну заяву представника позивача - адвоката Луки Т.М. Зі змісту наведеного відзиву вбачається, що відповідач просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання незаконної та скасування державної реєстрації змін щодо запису про право власності. Відповідач вказує, що 09.12.2014 року вона на підставі спадкового договору№ 367 від 22.03.2013 року отримала право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що будинок [ADDRESS] перебував у аварійному стані, а саме пошкоджена покрівля (інформація підтверджується відповіддю Галицької районної адміністрації №3-Ко-20345/31 від 02.02.09; актами ЛКП «Центральне» від 01.04.2016, від 14.04.2016), мешканцями будинку узгоджено питання щодо надання дозволу відповідачці на проведення реконструкції квартири за рахунок частини горища над квартирами №13 та №14 з влаштуванням входу з квартири № 13 . Заява-згода надана мешканцями квартир №15,13,2,14а , 7,9,3б,5,12,14 та має відповідну відмітку та печатку ЛКП «Центральне». Також наявна окрема заява-згода власника квартири № 1 та заява-згода від власника квартири №3а , які мають відповідні відмітки та печатки ЛКП «Центральне». Під частиною приєднаного приміщення знаходяться квартири №1,14а- перший поверх; квартири №7,15 - другий поверх; квартири: 13,14-третій поверх, усі з них дали згоду. Відповідач, натомість, взяла на себе зобов`язання відновити частину покрівлі у виділеному приміщенні, а саме горища. У зв`язку з наведеним відповідач запобігла руйнуванню покрівлі та затоплення усіх житлових приміщень, які на той час перебували в аварійному стані (протікання покрівлі, підтоплення квартир, які знаходяться у тій частині будинку). Уклавши договір на виконання ремонтно-будівельних робіт №1 від 18.04.2016 року, відповідач провела ремонт покрівлі на [ADDRESS] . Відповідно до Акту приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2016, одиниця виміру становила 100 кв.м. Протягом 2016 та 2017 років відповідач неодноразово зверталася із заявами до органів місцевого самоврядування щодо проведення ремонтних робіт на решті частини даху, що підтверджується відповідями Галицької районної адміністрації № 31-186 від 17.01.2017; №31-2003 від 06.04.2017; №31-3055 від 31.05.2017; №31-вих-3035 від 31.05.2017; №31-3631 від 03.07.2017. Оскільки відповідач самостійно вклала 40% від загального кошторису, то у подальшому сподівалася на співфінансування ремонтних робіт, згідно з ухвалою Львівської міської ради №4630 від 21.05.2015 «Про затвердження Програми співфінансування капітальних та поточних ремонтів будинків у м. Львові на 2015-2020 роки». Після чого відповідач отримала дозвіл органу місцевого самоврядування, а саме наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради №21-2018-АПВ від 16.05.2018 та направила до Інспекції ДАБК у м. Львові повідомлення про початок будівельних робіт №ЛВ061182481150. У відповідача також наявний проект реконструкції з переплануванням приміщень квартири [ADDRESS] із влаштуванням житлових кімнат у власних нежитлових горищних приміщеннях у м. Львові. Також наявний експертний звіт серії ДП №534253 щодо розгляду проектної документації в частині міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва за робочим проектом «Реконструкція з переплануванням приміщень квартири [ADDRESS] із влаштуванням житлових кімнат у власних нежитлових горищних приміщеннях у м. Львові». За твердженням відповідача, оскільки, за її рахунок було відремонтовано покрівлю, зі згоди мешканців будинку, то спір фактично відсутній. Окрім того, остання не перешкоджає мешканцям у користуванні горищем. Також, [PERSON] зазначає, що набула право власності на квартиру на підставі спадкового договору № 367 від 22.03.2013 року. Частина квартири знаходиться на мансардному поверсі, відповідно до чинної на той час Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна на підставі наказу № 2 від 08.01.2013 року, площа таких приміщень не була врахована. Після 2013 року вимоги у цій Інструкції змінились, тому у новому технічному паспорті відображені додаткові площі. Це стосується саме мансардних приміщень, які враховано у технічному паспорті від 24.10.2014 № 330, що підтверджується довідкою №2/16280 від 24.10.2014. 12.10.2021 року за клопотанням [PERSON] до матеріалів справи долучено: повідомлення про початок виконання будівельних робіт №ЛВ061182481150 від 05.092018; акт складений за результатами проведення планового заходу державного нагляду щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності №689 від 27.12.2019; проект на відповідність будівельним нормам, самочинного будівництва, приєднання вбиральні до квартири [ADDRESS] від 2021 року; декларацію про готовність до експлуатації об`єкта №ЛВ101210902440 від 02.09.2021; фотофіксацію завданих позивачем збитків. 21.12.2021 року [PERSON] долучено до матеріалів справи Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 23.02.2022 року представником відповідача - адвокатом Олексюком Н.М. подано клопотання про зупинення провадження у справі. Подане клопотання було мотивовано тим, що однією з позовних вимог є вимога зобов`язати відповідача привести туалет загального користування на третьому поверсі будинку [ADDRESS] до попереднього стану, адже внаслідок його незаконної, на думку позивача, реконструкції та приєднання до квартири №13 вказаного будинку було порушено право позивача [PERSON] на користування нежитловим приміщенням загального використання. Вказані обставини позивач зазначає у своїй позовній заяві, як підстави для звернення до суду. Також третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Галицька районна адміністрація у своїх письмових поясненнях від 19.03.2021 р. покликається на твердження про здійснення відповідачкою незаконної реконструкції та приєднання до власної квартири туалету загального користування на третьому поверсі як такі, що зроблені без відповідних дозволів, а відтак просить з даного приводу позов задовільнити. В той же час, до Львівського окружного адміністративного суду звернулась Галицька районна адміністрація Львівської міської ради з позовом до [PERSON] про зобов`язання останньої за власні кошти привести туалет загального користування третього поверху на [ADDRESS] до попереднього стану, а саме: відновити вхідні двері з балкону загального користування в туалет, замурувати самовільно вибитий пройом з туалету загального користування в приміщення санвузла квартири [ADDRESS] . У вказаній адміністративній справі №380/9861/21 рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову Галицької районної адміністрації ЛМР до [PERSON] про зобов`язання вчинити дії, а саме привести до попереднього стану приміщення туалету загального користування по [ADDRESS] . Вказане рішення законної сили не набрало, адже було оскаржено ГРА ЛМР до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Представник позивача вказує, що предметом розгляду справи № 380/9861/21 була тотожна вимога, яка стосувалася того самого предмета спору, що й у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Галицька районна державна адміністрація Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії, скасування державної реєстрації права власності, законність реконструкції туалету загального користування. Висновки, зроблені судом у справі №380/9861/21 мають преюдиційне значення для вирішення справи, яка перебуває у провадженні Галицького районного суду м. Львова. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25.05.2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. 29.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 11.07.2022 року за клопотанням позивача до матеріалів справи було долучено копію постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2022 року, а також рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 року у справі № 380/9861/21. Отже, наведене вище рішення окружного адміністративного суду набрало законної сили. У судове засідання 16.01.2023 року учасники справи вчергове не з`явились. Матеріали справи містять заяву представника позивача ? адвоката Луки Т.М. про розгляд справи за його відсутності. У свою чергу, позивач [PERSON] , також подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач та її представник, повторно до суду не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, зокрема у відповідності до ст. 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Водночас, відповідач скерувала до суду чергове клопотання у якому просила відкласти розгляд справи у зв`язку з тим, що вона перебуває в евакуації через збройну агресію російської федерації проти України та запровадженням у державі воєнного стану, також вказала, що її представник не зможе з`явитися у судове засідання, оскільки, задіяний в обороні країни. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. Про дату час та місце повідомлялися належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. З матеріалів справи вбачається, що судові засідання у справі відкладалися неодноразово, у зв`язку із задоволенням клопотань відповідача про відкладення розгляду справи. Зокрема, матеріали справи містять клопотання [PERSON] від 21.12.2021 року про відкладення розгляду справи у зв`язку з ознаками інфекційного захворювання Covid-19; клопотання від 06.04.2022 року, 11.07.2022 року, 23.08.2022 року, 26.09.2022 року, 26.10.2022 року, 07.12.2022 року, 10.01.2023 року про відкладення розгляд справи у зв`язку з тим, що відповідач перебуває в евакуації через збройну агресію російської федерації проти України та запровадженням у державі воєнного стану, а також враховуючи те, що її представник не зможе з`явитися у судове засідання, оскільки, задіяний в обороні країни. Водночас, на підтвердження викладеного у клопотаннях жодного доказу [PERSON] до матеріалів справи не долучено. Суду не подано будь-яких інших доказів, які доводять об`єктивну неможливість відповідача прибути у судове засідання, прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку, а також неможливість забезпечить участь у судовому засіданні уповноваженого представника. Таким чином, неможливості прибути в судове засідання відповідачем належними доказами не доведено. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Оцінюючи доводи відповідача щодо чергового відкладення розгляду справи, суд також враховує наступне. Частиною першою статті 2 ЦПК визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Наведена норма свідчить, що справедливий та своєчасний розгляд спорів судами є нерозривними поняттями, а комплексне дотримання судами цих вимог сприяє утвердженню верховенства права у суспільстві. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 121 ЦПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства. Аналізуючи чи під час ухвалення рішення у справі, суд виконав визначене перед ним завдання та чи дотримався справедливої процедури при вирішенні спору у цій справі, тобто чи було забезпечено реальну участь відповідача та його уповноваженого представника в розгляді справи, змагальності процесу, рівності сторін та розумні строки розгляду, суд звертає увагу на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Як наведено вище, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними. Водночас, в даній справі суд застосовує положення законодавства з врахуванням необхідності виконання цілей та завдань, які стоять перед судом, зокрема дотримання принципу верховенства права як стримуючого фактору. Також суд виходить з того, що будь-який законодавчий припис, що встановлює певні межі розсуду, повинен бути оцінений на предмет дотримання фундаментальних вимог верховенства права, зокрема щодо співмірності (пропорційності) тій меті, за якою законом передбачене відповідне обмеження, або яке відбулось унаслідок застосування розсуду суду. Пропорційність є загальною умовою для вирішення всіх процесуальних питань у межах дискреційних повноважень і повинна належно застосовуватись на кожній стадії правозастосування. Виходячи з необхідності дотримання судом при розгляді справи принципу пропорційності, суд оцінює, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору. Відповідач, вчергове просила відкласти розгляд справи у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, неможливістю прибути у судове засідання самого відповідача та її представника. Безумовно суд не може залишити поза увагою те, що 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався і на даний час триває. Так, згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим. Відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Варто відзначити, що і Верховний Суд, і Галицький районний суд міста Львова повідомляв громадян, в тому числі учасників процесу, про умови здійснення судочинства під час введення воєнного стану, зокрема роз`яснювались процедури подачі клопотань суду, заяв про здійснення письмового провадження на підставі наявних доказів, можливість участі у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку тощо. Так, 24.02.2022 року на офіційному сайті Галицького районного суду розміщено оголошення про те, що суд продовжує працювати у штатному режимі. За загальним правилом при вирішенні питання щодо можливості відкладення розгляду справи в період дії воєнного стану на підставі поданої учасниками судового процесу заяви суд, залежно від інтенсивності бойових дій на певній території, загальної воєнної ситуації як в країні, так і в певному регіоні, де знаходиться суд, або учасник справи (його представник), поведінки суб`єктів владних повноважень, що мають компетенцію в сфері повідомлень щодо ризиків перебування на певній території (об`єкті нерухомості) та інше, має дотримуватися балансу між безпекою суддів, працівників апарату, учасників справи та дотриманням процесуальних прав учасників справи і засад судочинства. При цьому врахуванню підлягають попередня поведінка учасника справи, можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, можливість прибути у судове засідання та скористатися правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Враховуючи запровадження воєнного стану відповідач вчергове подала заяву щодо відкладення судового розгляду. Водночас, слід відзначити, що до поданої заяви не долучено жодного доказу який доводить неможливість прийняти участь у судовому засіданні як відповідача, так і її представника. Зокрема, до заяви не долучено жодного доказу на підтвердження обставин відсутності у відповідача можливості прибути у судове засідання, зокрема її виїзду за межі держави, або взяти участь у розгляді справи дистанційно (в режимі віеоконференцзв`язку). У клопотанні немає жодних відомостей про можливість залучити іншого представника, відсутності у справі будь-яких доказів, не наведено причин неможливості слухання справи за відсутності сторін тощо. Суд звертає увагу на те, що розгляд справи неодноразово відкладався саме за клопотанням відповідача, яка неодноразово не являлась у судові засіданні і до оголошення воєнного стану. Водночас, учасникам процесу було надано достатньо часу для подання суду доказів. Також кожен з учасників процесу не мав перешкод у наданні письмових пояснень суду або в участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. В свою чергу, обставини наведені у клопотанні не свідчать про те, що відкладення розгляду справи зумовлено необхідністю подачі суду будь-яких доказів, які відсутні у матеріалах справи. Розглядаючи наведене клопотання суд виходить з того, що викладені у ньому обставини не вказують на наявність будь-яких важливих обставин про які відсутні відомості у матеріалах справи, а також про неможливість подачі суду доказів які до цього часу не надані суду і не можуть бути надані, у зв`язку із відсутністю відповідача у судовому засіданні. Варто відзначити, що кожна сторона у даному процесі має право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку. В свою чергу, чергове відкладення розгляду справи за клопотанням сторони, тобто чергове відкладення вирішення спору по суті, з огляду на рівні процесуальні права учасників процесу, може поставити під сумнів справедливість судового розгляду, адже в такому випадку, на думку суду, не буде забезпечено справедливого балансу дотримання загальних засад судочинства. У даному випадку, сторона звернулась до суду за відновленням своїх порушених прав, які згідно позовної заяви, мають триваючий характер, а отже повторне відкладення розгляду справи продовжить залишати сторони у стані правової невизначеності. При цьому суд наголошує на тому, що в даному випадку оцінюючи обґрунтованість клопотання суд жодним чином не оцінює обґрунтованість самого позову. Неведене свідчить про те, що судом вжиті заходи щодо забезпечення загальних принципів цивільного судочинства під час застосування дискреційних повноважень, зокрема дотримання принципу пропорційності. З метою безумовного дотримання цього конституційного принципу у пунктах 2, 4, 5 частини 3 статті 2 та статей 12, 13 ЦПК закріплено, що до основних засад (принципів) цивільного судочинства належить, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін, диспозитивність. Принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі. Згідно ст. 11 ЦПК, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Варто також відзначити, що наведені відповідачем обставини в обґрунтування причин неявки у судове засідання не є об`єктивно непереборними. До того ж такі обставини взагалі не підтверджені жодними доказами. Відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді, а також прийняти участь у режимі відеоконференції. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Також у даній справі явка сторін не визнавалася обов`язковою. У статті 129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; розумні строки розгляду справи судом Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За змістом статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). Отже, суд наголошує на тому, що в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист та справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку не може бути обмеженим. З врахуванням тривалості провадження у справі (понад два роки), забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, також того, що відповідач неодноразово не з`являлася в судове засідання та суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи і ухвалення законного та обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, суд приходить до переконання та висновку про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка (в даному випадку неодноразова) учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для відкладення розгляду справи. Отже, оскільки поважність причин неявки відповідача та його уповноважених представників судом не встановлена, зокрема не підтверджена належними та допустимими доказами, як і не встановлена неможливість відповідача забезпечити участь уповноваженого представника в судовому засіданні, відповідачу надавалася можливість реалізувати своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві, подачу інших доказів, окрім наявних у матеріалах справи, протягом часу судового провадження, з врахуванням тривалості провадження у справі, з метою забезпечення розумних строків провадження у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Також суд враховує, що Указом № 64/2022 Президента України від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено. При цьому, суд також виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне. Стаття 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану 1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Стаття 12-2. Діяльність судів, органів та установ системи право суддя в умовах воєнного стану 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Стаття 26. Правосуддя в умовах воєнного стану 1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. 2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. 3. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. 4. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається. Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов?язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об?єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступних висновків, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів. Судом встановлено, що 09.12.2014 року [PERSON] на підставі спадкового договору№ 367 від 22.03.2013 року отримала право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.12.2020 року, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Будинок [ADDRESS] перебуває на балансі ЛКП "Старий Львів". Комісією ЛКП було складено Акт від 13.11.2020 року про те, що мешканка квартири № 13 самовільно без дозвільних документів провела реконструкцію квартири за рахунок горища. Самовільно приєднала туалет загального користування 3 поверху, розташованого по балкону загального користування, пл. 1,5 кв.м позначеного на поверховому плані (літ II). Вибила дверний проріз у торцевій стіні з приміщення горища над квартирою [ADDRESS] . Зруйнувала на горищі частину крокв та балок. У приміщенні приєднаного горища перекрила прохід до чисток димових та вентиляційних каналів. Усе будівельне та побутове сміття винесла на горище. Також, з даного Акту вбачається, що працівниками ЛКП "Старий Львів" скеровані листи у ДАБІ, поліцію Галицького району та протокол у Галицьку районну адміністрацію на притягнення власника квартири № 13 до адміністративної відповідальності. У матеріалах справи наявні заяви-повідомлення мешканців будинку скеровані Начальнику Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, Львівському міському голові, Начальнику ГУ ДСНС України у Львівській області, Начальнику департаменту містобудування Львівської міської ради, Голові Галицької районної адміністрації від 12.11.2020 року про те, що власником квартири [ADDRESS] в порушення будівельних норм і правил та без відповідних дозвільних документів здійснено реконструкцію квартири за рахунок горища де влаштовано гардеробну кімнату, у зв`язку з чим змінено площу квартири з 30 кв.м на 75, 4 кв.м та заблоковано доступ до горища для інших мешканців будинку. Так, з наявного у матеріалах справи технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , де власником квартири значиться [PERSON] , яка у подальшому за спадковим договором відчужила дану квартиру на користь [PERSON] , станом на 28.02.2013 року, загальна площа квартири становить 30,4 кв.м. Як вбачається з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, держаним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] , Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 07.03.2018 року за № 40044266 проведено державну реєстрацію змін щодо права власності, внаслідок чого змінено площу з 30, 4 кв.м до 75, 4 кв.м. Відповідач, вважає, що збільшення площі квартири відбулося незаконно, відтак реєстрація такої підлягає скасуванню судом. Наявним у матеріалах справи Листом Галицької районної адміністрації від 18.12.2020 року № 31-вих-100232, наданого на звернення [PERSON] , останню було повідомлено про наявність безпосереднього порушення права всіх власників (співвласників) квартир у будинку [ADDRESS] , оскільки незаконно приватизовано допоміжні приміщення будинку та рекомендовано співвласникам будинку звернутися в суд за захистом своїх прав. У свою чергу відповідач вказує на те, що у зв`язку з тим, що будинок [ADDRESS] перебував у аварійному стані, а саме пошкоджена покрівля (інформація підтверджується відповіддю Галицької районної адміністрації №3-Ко-20345/31 від 02.02.09; актами ЛКП «Центральне» від 01.04.2016, від 14.04.2016), мешканцями будинку узгоджено питання щодо надання дозволу відповідачці на проведення реконструкції квартири за рахунок частини горища над квартирами № 13 та № 14 з влаштуванням входу з квартири № 13 . Заява-згода надана мешканцями квартир № 15,13,2,14а , 7,9,3б,5,12,14 та має відповідну відмітку і печатку ЛКП «Центральне». Також наявна окрема заява-згода власника квартири № 1 та заява-згода від власника квартири №3а , які мають відповідні відмітки та печатки ЛКП «Центральне». Під частиною приєднаного приміщення знаходяться квартири №1,14а- перший поверх; квартири №7,15 - другий поверх; квартири: 13,14-третій поверх, усі з них дали згоду. Відповідач, натомість, взяла на себе зобов`язання відновити частину покрівлі у виділеному приміщенні, а саме горища. Отже, відповідач вказує на те, що вона запобігла руйнуванню покрівлі та затоплення усіх житлових приміщень, які на той час перебували в аварійному стані (протікання покрівлі, підтоплення квартир, які знаходяться у тій частині будинку). Уклавши договір на виконання ремонтно-будівельних робіт №1 від 18.04.2016 року, відповідач провела ремонт покрівлі на [ADDRESS] . Відповідно до Акту приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2016 одиниця виміру становила 100 кв.м. Протягом 2016 та 2017 років відповідач неодноразово зверталася із заявами до органів місцевого самоврядування щодо проведення ремонтних робіт на решті частини даху, що підтверджується відповідями Галицької районної адміністрації № 31-186 від 17.01.2017; №31-2003 від 06.04.2017; №31-3055 від 31.05.2017; №31-вих-3035 від 31.05.2017; №31-3631 від 03.07.2017. Згідно з наявної у матеріалах справи Постанови № 80 Адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради вбачається, що 23.07.2020 ЛКП «Старий Львів» скеровано попередження №585 від 23.07.2020, в якому зазначено, що ЛКП «Старий Львів» зобов`язує [PERSON] до 30.07.2020 надати дозвільні документи на приєднання туалету загального користування під літ. II, площею-1,5 кв.м, на 3-му поверсі на [ADDRESS] . 31.07.2020 ЛКП «Старий Львів» складено протокол №29 щодо самовільного приєднання [PERSON] до своєї квартири туалету загального користування під літ. II- площею 1,5 кв.м, на 3-му поверсі даного будинку та мурування дверного отвору. 13.08.2020 адміністративною комісією Галицької районної адміністрації Львівської міської ради розглянуто зазначений протокол із долученими до нього матеріалами, та прийнято постанову №80 щодо [PERSON] із накладенням на неї штрафу у сумі 51 грн (штраф оплачено 21.08.2020 відповідно до квитанції №8). Наказом Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 16.05.2020 №21-2018-АПВ затверджено громадянці [PERSON] вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції з переплануванням приміщень квартири [ADDRESS] із влаштуванням житлових кімнат у власних нежитлових горищних приміщеннях. Зобов`язано розробити робочий проект на реставрацію у спеціалізованій проектній організації або архітектора, який має кваліфікаційний сертифікат на виконання робіт, та провести його експертизу згідно з чинним законодавством; звернутися в Інспекцію державного архітектруно-будівельного контролю у м. Львові для отримання дозвільних документів про початок виконання будівельних робіт, а також для прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. 02.09.2021 зареєстрована Декларація про готовність до експлуатації об`єкта - реконструкція з перепланування приміщень квартири [ADDRESS] із влаштуванням житлових кімнат у власних нежитлових горищних приміщеннях у м. Львові. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 року у адміністративній справі № 380/9861/21 за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Львівське комунальне підприємство «Старий Львів» про зобов`язання вчинити дії, яке Постановою Восьмого Апеляційного адміністративного суду від 14.04.2022 року залишено без змін було встановлено наступне. Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 20.09.2021 загальна площа квартири змінилася з 30,4 кв.м на 74,5 кв.м, житлова - з 19,7 кв.м на 47, 5 кв.м. Дозволено експлуатувати згідно з декларацією про готовність об`єкта з незначними наслідками інспекцією ДАБК у м. Львові за №ЛВ101210902420 від 02.09.2021. З Технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , а саме, з плану квартири та експлікації приміщень квартири, суд встановив, що до її площі включено й частину площі туалету загального користування (санвузол площею 1,5 кв.м). Згідно ч.ч. 4,5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого станом на 29.09.2021 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 74,5 кв.м, житловою площею 47,5 кв.м. Квартира складається з трьох житлових кімнат та кухні. Комора в підвалі площею 4,5 кв.м. Підставою для державної реєстрації вказано серед іншого Витяг з Реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ, серія та номер ЛВ101210902440. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд . Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ч.ч. 1,2 ст. 328 ЦК України). Частиною 2 статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Рішення щодо реконструкції спільного майна багатоквартирного будинку може бути прийнято лише його співвласниками і належить до повноважень зборів співвласників, а не окремому власнику квартири чи нежитлового приміщення, що вбачається з положень статті стаття 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Відповідно до частин 1, 4, 7 статті 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. За змістом частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; істотного порушення будівельних норм і правил. У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва. У випадках, коли до суду з позовом про знесення самочинного будівництва звертається орган державного архітектурно-будівельного контролю, належить керуватися частиною першою статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI, за якою у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування норм права, неодноразово викладеному в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №826/12543/16, а також у постанові Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №815/3172/18, від 30.03.2021 у справі №826/5513/17, після реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, у разі наявності всіх визначених законом підстав вважати об`єкт самочинним будівництвом відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України, Департамент ДАБК зобов`язаний звернутися з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта (об`єктів) у порядку, встановленому законом. Тобто ефективним способом захисту за таких обставин є знесення самочинного будівництва за рішенням суду у разі, якщо Департаментом ДАБК буде доведено, що об`єкт має ознаки самочинного будівництва. Реєстрація ж права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного (висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постанові від 07.04.2020 у справі №916/2791/13). Отже, факт оформлення права власності на завершений будівництвом об`єкт, який однак збудований самочинно, не є перешкодою для виконання зобов`язань, покладених на уповноважений орган державного архітектурно-будівельного контролю, щодо порушення у встановленому законом порядку питання про знесення такого будівництва та реалізації з цією метою відповідних повноважень, які, окрім іншого, передбачені й нормами статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (висновки Верховного Суду викладені у справі № №640/22599/19). Наявні у матеріалах справи докази, зокрема їх зміст, фактично сторонами не оспорюються. В даному випадку сторони не оспорюють сам факт реєстрації відповідних прав за відповідачем та не оспорюють сам зміст поданих ними документів. Натомість відповідач вважає, що наявні у неї документи вказують на правомірність її дій, а позивач стверджує, що відповідач не виконала усі необхідні дії, зокрема не отримала погодження для проведення перепланування, а у подальшому безпідставно отримала реєстрацію відповідних результатів цих дій. Отже, оцінюючи зміст поданих сторонами доказів, суд враховує доводи наведені вище, водночас приймає до уваги положення чинного законодавства щодо тлумачення відповідних законодавчих норм, зокрема в контексті належності способу захисту порушеного права обраного позивачем. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, можна зробити висновок, що [PERSON] звертаючись до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмета спору - Галицька районна адміністрація Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії, скасування державної реєстрації права власності, обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки задоволення вимоги про скасування державної реєстрації змін щодо запису про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 75,4 м. кв. та житловою - 19,7 м.кв., проведену державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] , Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 07 березня 2018 року за №40044266 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40044266 від 07.03.2018 року, видане державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] , Лапаївської сільської ради Пустомитівського району, Львівської області від 07 березня 2018 року за № 40044266; визнати незаконним запис про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який проведено державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] , Лапаївської сільської ради Пустомитівського району, Львівської області від 07 березня 2018 року за № 40044266 на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача, що є самостійною підставою для відмови у позові. До такого висновку суд приходить виходячи з того, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, обов`язок щодо відповідного реагування, в межах наділених повноважень, з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм покладається на орган державного архітектурно-будівельного контролю (Департамент ДАБК, його правонаступник, іншу уповноважену особу органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування), що у свою чергу вирішується в порядку адміністративного судочинства. При цьому, наявність реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна не створює перешкоди щодо знесення самочинного будівництва. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки Верховного Суду сформульовані у постанові від 22.09.2020 року у справі № 910/3009/18). Отже, у даному випадку належним способом захисту та відновлення порушеного права є саме позов про знесення самочинного будівництва поданий Департаментом ДАБК, його правонаступником або іншою уповноваженою особою органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування, який зокрема може бути ініційований і за відповідним клопотанням позивача у даній справі. При цьому слід відзначити, що у даному випадку саме наведені вище органи, а не мешканці будинку повинні довести факт самочинного будівництва. Так, зокрема як наведено у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2022 року у справі № 640/22599/19, після реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, у разі наявності всіх визначених законом підстав вважати об`єкт самочинним будівництвом відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, Департамент ДАБК зобов`язаний звернутися з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта в порядку, встановленому законом. Демонтаж такого об`єкта за рішенням суду є ефективним способом захисту прав співвласників багатоквартирного будинку. В цьому контексті варто відзначити, що посилаючись на неправомірність відповідної реєстрації права власності та підстави скасування державної реєстрації змін щодо запису про право власності на квартиру, позивач фактично посилається на відсутність відповідних дозволів. Натомість позивач не вказує в чому конкретно полягало порушення допущене самим реєстратором, яке може стати підставою для скасування державної реєстрації. До того ж очевидним є те, що ініціюючи питання про скасування запису щодо права власності необхідно оцінити і наслідки такого скасування, адже при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі виникають очевидні питання щодо його виконання, адже сам факт скасування запису про право власності не відновить прав позивача. Зокрема, залишиться незрозумілим і відкритим питання вже проведених робіт відповідачем, адже незрозумілим залишиться питання доступу до приміщень які вже переплановано, тобто виконати рішення у даному випадку буде практично неможливо, а тим більше таке рішення (про задоволення позову) не відновить порушення прав на які вказує позивач. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Отже, підсумовуючи наведене, слід відзначити, що в ході розгляду справи встановлено, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права. Відтак, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності слід зазначити наступне. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Саме така позиція знаходить своє відображення у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, на стадії відкриття провадження у даній справі позивача було звільнено від сплати судового збору, то на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України такі витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed