Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

09.02.2022 адвокат Рехлецький Руслан Віталійович звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого на відповідний вік дитини, щомісяця, починаючи з 09.08.2021 року до повнолітня сина. Позовні вимоги мотивовані тим, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.09.2020 року шлюб між сторонами розірваний. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. З лютого 2021 року відповідач не надає допомоги на утримання дитини, хоча стан здоров`я та соціальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти. Відповідач інших утриманців не має, аліменти не сплачує, відповідач працює, отримує стабільний щомісячний заробіток. Позивачу важко самостійно утримувати неповнолітню дитину, забезпечувати її всім необхідним. На підставі викладеного просив позов задовольнити, стягнути з відповідача аліменти починаючи з 09.08.2021 року. Вважає, що стягнення аліментів повинно проводитися саме з вказаного часу оскільки позивач зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва позивачу відмовлено у видачу судового наказу. Представник позивача до судового засідання не з`явився, суду надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з`явився, хоча про час і місце засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 27.11.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.09.2020 року розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис за №220. Згідно відомостей про реєстрацію осіб у житловому приміщенні/будинку від 06.08.2021 зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , є [ADDRESS] . За даною адресою також зареєстрована позивач [PERSON] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.04.2021 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Між тим, сторони не досягли згоди щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання дитини. Добровільно відповідач кошти на утримання дитини не надає. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. ст. 181, 183 СК України за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 184 СК України,- суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. У зв`язку з тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, визначивши їх розмір у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.10.2021 року відмовлено [PERSON] у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України, оскільки отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника. Ухвала суду набрала законної сили. Згідно з ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою відповідача, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення аліментів з відповідача з дати звернення [PERSON] до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини за минулий час, тобто з 09.08.2021 року. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Outcome: partial