Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

У вересні 2022 року представник позивача адвокат Яцун Володимир Михайлович, діючи від імені та представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належні їй земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до розпорядження Носівської РДА від 04 березня 2008 року № 52 «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по кормових угіддях колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Фрунзе Носівської міської ради та передачу їх у власність громадян» [PERSON] як колишньому члену КСП ім. Фрунзе передавалися у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП ім. Фрунзе в м. Носівка площею 0,38 га ділянка № [NUMBER] (сіножаті), та площею 1,15 га ділянка № [NUMBER] (пасовища). За життя [PERSON] державних актів на зазначені земельні ділянки не отримала та не здійснила за собою реєстрацію права власності на них. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається із права на земельні ділянки, на які вже виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та яким присвоєні кадастрові номери: земельній ділянці № [NUMBER] площею 0,383 га (сіножаті) присвоєно кадастровий номер 7423810000:02:002:0750, земельній ділянці № [NUMBER] площею 1,1516 га (пасовища) 7423810000:02:002:1372, які знаходяться на території Носівської міської ради Чернігівської області, цільове призначення землі: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, за життя [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства України розпочала процес приватизації вказаних земельних ділянок, але не отримала правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та не зареєструвала за собою право власності на них. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв спадкоємець за заповітом [PERSON] . У вересні 2021 року представник позивача в інтересах позивача звертався до Носівської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав на вищевказане майно після померлої [PERSON] . Нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вищевказані земельні ділянки у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Тому представник позивача просив суд визнати за [PERSON] право на завершення приватизації земельних ділянок площами 0,383 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:0750, та 1,1516 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:1372, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва й розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки, на ім`я позивача, у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . У підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, до початку підготовчого судового засідання представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, у якій указав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без участі позивача та представника позивача. У підготовче судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій зазначила, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просила розгляд справи проводити без участі представника міської ради. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області № 52 від 4 березня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по кормових угіддях колишнього КСП імені Фрунзе Носівської міської ради та передачу їх у власність громадян» було передано [PERSON] у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельні ділянки площами 0,38 га (сіножать) № 550 та 1,15 га (пасовища) № 572, які розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується копією відповідного розпорядження та копією додатка до нього списку громадян-власників сертифікатів на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Фрунзе Носівської міської ради Носівського району, яким передаються у власність земельні ділянки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 7-8), а також повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.3-2299/2-22 від 03 серпня 2022 року (а. с. 9). На дані земельні ділянки виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), земельним ділянкам присвоєні кадастрові номери: земельній ділянці № [NUMBER] площею 0,383 га (сіножаті) присвоєно кадастровий номер 7423810000:02:002:0750, земельній ділянці № [NUMBER] площею 1,1516 га (пасовища) 7423810000:02:002:1372, які знаходяться на території Носівської міської ради Чернігівської області, цільове призначення землі: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією пояснювальної записки до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] (а. с. 10), копією\~\~\~ витягу\~\~\~ з\~\~\~\~ Державного\~\~\~\~ земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,383 га № НВ-9901414322021 від 30 серпня 2021 року (а. с. 11-13), копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 1,1516 га № НВ-7421704142021 від 02 вересня 2021 року (а. с. 14-16). Із\~\~\~ повідомлення\~\~\~\~ Головного\~\~\~\~ управління\~\~\~\~\~ Держгеокадастру\~\~ у Чернігівській області № 29-25-0.3-2299/2-22 від 03 серпня 2022 року судом установлено, що державні акти на право власності на вищевказані земельні ділянки на ім`я [PERSON] не видавалися. [INFO] Набігус [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 4). Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказані земельні ділянки, на які [PERSON] відповідно до вимог законодавства України розпочала процес приватизації, але за життя не отримала державних актів на право власності на земельні ділянки та не зареєструвала свого права власності на них. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області Рекухою Л.І. 11 серпня 2000 року, яким усе своє майно, яке їй належить і на що вона за законом матиме право на день смерті, заповідала [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 50) та копією відповідного заповіту (а. с. 40, на звороті). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом. Отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом.\~ Судом встановлено, що до майна померлої [PERSON] Носівською державною нотаріальною конторою Чернігівської області заведено спадкову справу за № 580/2007, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 52). Із копії спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну померлій частину житлового будинку по [ADDRESS] (а. с. 34-48). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що представник позивача [PERSON] від імені позивача звертався до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу позивачеві свідоцтв про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] на земельні ділянки, що розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,1516 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:1372, та площею 0,383 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:0750. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, оскільки у матеріалах спадкової справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: не надано правовстановлюючі документи на земельні ділянки, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори Перев`язко Л.М. про\~ відмову у вчиненні нотаріальної дії № 956/02-31 від 21 вересня 2021 року (а. с. 19). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлій [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Отже, це право переходить у спадок позивачеві як спадкоємцю [PERSON] за заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. А, отже, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 992,40 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 3). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved