Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-28 00:00:00

У серпні 2022 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 08 лютого 2020 року відбулись установчі збори об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за результатами яких було прийнято рішення створити в багатоквартирному будинку об`єднання співвласників та затвердити його назву «Лесі 19», яке було зареєстровано у встановленому законом порядку 24 лютого 2020 року. 21 березня 2020 року відбулись загальні збори об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лесі 19» (оформлені протоколом № 2 від 02.04.2020 року). На вказаних зборах було прийнято рішення про відмову від послуг ТОВ «БУДІВЕЛЬНО МОНТАЖНА КОМПАНІЯ «СОФІЇВСЬКА» з 02.03.2020 року та перехід на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території самостійно ОСББ «Лесі 19» шляхом самозабезпечення, вказане рішення було оформлене протоколом № 2 від 02.04.2020 року. Протоколом № 4 Загальних зборів від 30.01.2021 року у питанні №5 затверджено такий перелік і розмір внесків співвласників: внесок на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території - 7,00 грн. на місяць з 1 м.кв. площі приміщення, що належить співвласникові квартири; внесок на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території -9,50 грн. на місяць з 1 м.кв. площі приміщення, що належить співвласникові нежитлових приміщень. Одним із власників квартир у даному будинку є громадянин Азербайджану [PERSON] (надалі - боржник). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . [PERSON] систематично не сплачує внески на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території. Станом на момент подання позовної заяви, заборгованість [PERSON] становить 12 461,60 грн. (дванадцять тисяч чотириста шістдесят одна грн. 60 коп.). На підставі вищевикладеного позивач просить суд: стягнути з [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 12\~461,60 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 серпня 2022 року відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання 07.11.2022 учасники справи не з`явилися. Представник позивача подав до суду клопотання про проведення розгляду справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечував щодо заочного розгляду справи. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Правовідносини, що виникли між сторонам, врегульовані положенням статей 319, 322, 625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». При розгляді справи судом встановлено, 08 лютого 2020 року відбулись установчі збори об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за результатами яких було прийнято рішення створити в багатоквартирному будинку об`єднання співвласників та затвердити його назву «Лесі 19», яке було зареєстровано у встановленому законом порядку 24 лютого 2020 року. 21 березня 2020 року відбулись загальні збори об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лесі 19» (оформлені протоколом № 2 від 02.04.2020 року). На вказаних зборах було прийнято рішення про відмову від послуг ТОВ «БУДІВЕЛЬНО МОНТАЖНА КОМПАНІЯ «СОФІЇВСЬКА» з 02.03.2020 року та перехід на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території самостійно ОСББ «Лесі 19» шляхом самозабезпечення, вказане рішення було оформлене протоколом № 2 від 02.04.2020 року. Протоколом № 4 Загальних зборів від 30.01.2021 року у питанні №5 затверджено такий перелік і розмір внесків співвласників: внесок на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території - 7,00 грн. на місяць з 1 м.кв. площі приміщення, що належить співвласникові квартири; внесок на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території -9,50 грн. на місяць з 1 м.кв. площі приміщення, що належить співвласникові нежитлових приміщень. Відповідач [PERSON] відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником квартири [ADDRESS] . З даних Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань убачається, що керівником ОСББ «Лесі 19» є [PERSON] ; основний вид діяльності комплексне обслуговування об`єктів. Протоколом № 4 Загальних зборів від 30.01.2021 року у питанні №5 затверджено такий перелік і розмір внесків співвласників: внесок на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території - 7,00 грн. на місяць з 1 м.кв. площі приміщення, що належить співвласникові квартири; внесок на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території - 9,50 грн. на місяць з 1 м.кв. площі приміщення, що належить співвласникові нежитлових приміщень. За період з березня 2020 року по червень 2022 року по квартирі відповідача нараховано до сплати за житлово-комунальні послуги 12\~461,60 грн. Вищевказані обставини не оспорювались сторонами при розгляді справи. Положеннями статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. За змістом статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься: питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Статтею 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлено, що співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Статтею 16 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачені права Об`єднання, серед яких останнє має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; визначати підрядника, укладати договори про управління та експлуатацію, обслуговування, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення майна з будь-якою фізичною або юридичною особою; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів. Статтею 17 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" установлено, що для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право: робити співвласникам попередження про порушення ними статутних або інших законних вимог і вимагати їх дотримання; вимагати відшкодування збитків, заподіяних спільному майну об`єднання з вини власника або інших осіб, які користуються його власністю; вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів. Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Статтею 23 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" унормовано, що внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів. Пунктами 5, 10 частини 1 статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" встановлено, що співвласники зобов`язані виконувати рішення зборів співвласників та своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідно до Статуту ОСББ «Лесі 19» сплата встановлених загальними зборами об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного фондів у розмірах і в строки, що визначені загальними зборами об`єднання, є обов`язковою для всіх співвласників. Як убачається з матеріалів справи, станом на червень 2022 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 12\~461,00 грн. Дана сума відповідачем у відзиві не оспорюється. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно пунктів 5, 12 статті 7 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором. Відповідач, будучи власником квартири [ADDRESS] , є споживачем послуг, які надаються чи надання яких забезпечується позивачем, оскільки фактично користується житлово-комунальними послугами, відтак має оплачувати вартість фактично отриманих житлово-комунальних послуг з моменту їх фактичного використання. Частиною першою статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону. Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги. Суд звертає увагу, що відповідно до правових позицій Верховного Суду України відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі №916/3566/13). Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Особа, яка є власником (співвласником) квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, у тому числі у якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання і ремонт спільного майна відповідно до розміру своєї частки та затверджених тарифів а також сплачувати вартість інших комунальних послуг. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Відповідно до частин першої та другої статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами (стаття 67 ЖК України). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Порядок проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі визначений постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2013 року № 970 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі» (далі - Порядок). У пункті 11 Порядку вказано, що у разі надходження актів-претензій від споживачів про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі та прийняття виконавцем рішення про їх задоволення, проводиться перерахунок (протягом наступного місяця з дати отримання виконавцем акта-претензії). Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Проте відповідач, заперечуючи проти позовних вимог позивача не надав суду належних та допустимих доказів, що спростовували б отримання ним відповідних комунальних послуг (водопостачання, водовідведення, ремонт даху), або надання таких послуг не в повному обсязі. Відповідно до вимог\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 2481,00 грн., підлягають стягненню на його користь з відповідача. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved