Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 14 травня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір та договір застави. Згідно укладеного договору, позивач отримала кредит в розмірі 17505,26 доларів США. Повідомила, що нею було здійснено оплату за видачу кредиту в розмірі 595,15 доларів США та оплату за обслуговування кредиту в розмірі 3675,84 доларів США. Однак, після належного виконання зобов`язань за кредитним договором, відповідачем нараховувались та нею сплачувались проценти за користування кредитом та плата за страхування. Враховуючи вищевикладене, просить суд: визнати кредитний договір №41/АЄ-00016.08.2 від 14 травня 2008 року припиненим, визнати припиненим договір застави транспортного засобу №41/АЄ-00016.08.2-3 від 14 травня 2008 року, скасувати обтяження транспортного засобу, стягнути з відповідача зайво сплачені кошти за кредитним договором в розмірі 1635,53 доларів США та витрати на правову допомогу. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що повернулось до суду 07 листопада 2022 року. 21 листопада 2022 року, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова, клопотання представника відповідача Кібець Р., про продовження процесуального строку - задоволено. Продовжено відповідачу строк для подання відзиву до 30 листопада 2022 року включно. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід повністю, з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~Судом було\~встановлено,\~що 14 травня 2008 року, ВАТ «РОДОВІД БАНК» відповідачу [PERSON] , згідно укладеного кредитного договору №41/АЄ-00016.08.2 від 14 травня 2008 року, надано кредит у сумі 17505,26 доларів США строком до 14 травня 2015 року зі сплатою 7,7% річних, щомісячною платою за обслуговування кредиту 0,25% від суми виданого кредиту. Крім того, між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу №41/АЄ-00016.08.2-3 від 14 травня 2008 року. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд: визнати кредитний договір №41/АЄ-00016.08.2 від 14 травня 2008 року припиненим, у зв`язку з його повним виконанням, визнати припиненим договір застави транспортного засобу №41/АЄ-00016.08.2-3 від 14 травня 2008 року, скасувати обтяження транспортного засобу, стягнути з відповідача зайво сплачені кошти за кредитним договором в розмірі 1635,53 доларів США та витрати на правову допомогу. \~ \~ \~ \~Щодо визнання кредитних договорів припиненими, у зв`язку з їх повним виконанням, суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду про те, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України ). Тобто, договірні правовідносини виникають саме на підставі договорів. Водночас, поняття правочину (зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду, погодилась з висновком про наявність тісного зв`язку між договорами та договірними правовідносинами, оскільки такі правовідносини виникають саме з договорів, а подальший розвиток правовідносин може бути зумовлений, у тому числі (але не виключно), умовами договору. Водночас, подальші зміни правовідносин, зокрема припинення прав та обов`язків з договору, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору. Велика Палата Верховного Суду не погодилась з висновком про те, що припинення обов`язку за договором тісно пов`язане з припиненням самого договору. Щодо посилань на статті 997, 1008, 1044 ЦК України, якими передбачено право припинення відповідних договорів, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на наступне. За змістом частин другої - шостої статті 997 ЦК України цією статтею передбачені випадки односторонньої відмови від договору страхування страхувальником або страховиком. Така відмова здійснюється шляхом вчинення одностороннього правочину управленою стороною, а не за рішенням суду. Отже, зазначена стаття не встановлює способів захисту. Статтею 1008 ЦК України передбачені випадки припинення договору доручення внаслідок таких юридичних фактів: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного. Зазначена стаття не встановлює випадків припинення договору за рішенням суду, а тому і не встановлює способів захисту. Статтею 1044 ЦК України також не встановлено випадків припинення договору управління майном за рішенням суду, отже, не встановлено способів захисту. Передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений. В той же час, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання кредитного договору та договору застави припиненими. Вказана позиція суду стверджується й постановою Верховного суду від 11 серпня 2021 року (справа № 363/3686/18). У зв`язку із цим, необхідно відмовити у задоволенні похідних вимог про скасування обтяження транспортного засобу та стягнення зайво сплачених коштів за кредитним договором. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне віднести вказані витрати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed