Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним право власності на нежитлові приміщення перукарні, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді нежитлових приміщень перукарень, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Третьої Миколаївської нотаріальної контори Миколаївської області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину законом на вказані нежитлові приміщення у зв`язку з ненаданням спадкоємцями оригіналів правовстановлюючих документів. Позивач зазначає, що не міг надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу через його втрату, а тому вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 07.12.2022, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду письмову заяву в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, причини його неявки не повідомив. Проте, в матеріалах справи міститься заява відповідача від 29.11.2021, в якій просить розгляд справи провести за відсутності представника відповідача на підставі наявних в суду матеріалів. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи \~і оцінивши\~наявні в\~ній докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 03.03.2004 Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі рішення від 27.02.2004 №194, право власності на нежитлові приміщення перукарні, розташовані за адресою: [ADDRESS] , належало [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.07.2021, довідка №264916479, та відповіддю Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 20.05.2021. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Рафаловський [PERSON] помер [INFO] у віці 51 років, про що складено відповідний актовий запис за №3209. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №2137, [PERSON] є дружиною [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1296, та серії [NUMBER] , актовий запис №1232, позивач та [PERSON] , [INFO] , є синами [PERSON] . Судом досліджено копію спадкової справи № 261/2018 до майна померлого [INFO] Рафаловського [PERSON] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач, [PERSON] та [PERSON] подали заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку та встановлені строки, що свідчить про прийняття ними спадщини. 07.06.2018 державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Боровицькою О.М. позивачу, [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку автомобіля марки Chevrolet, номер державної реєстрації [NUMBER] , кожному спадкоємцю. Із дослідженої судом спадкової справи встановлено, що 16.06.2021 позивач [PERSON] та [PERSON] звернулись до Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області з питання оформлення своїх спадкових прав за законом на нежитлові приміщення перукарні, що знаходяться по [ADDRESS] . Проте, постановою державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Желєзнякової О.В. від 16.06.2021 останнім було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірні нежитлові приміщення у зв`язку з ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів. Згідно\~статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до\~статті 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя\~статті 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (частини перша\~статті 1269 ЦК України). Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. За положеннями статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України) Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Зі змісту\~статті 189 ЦПК України завданнями\~підготовчого провадження є, зокрема, остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу. Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №304/284/18 (провадження №14-517цс19) зазначено, що «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 в справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19 також вказав, що «визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом». Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Звернувшись до суду із даним позовом, [PERSON] належним відповідачем визначив Миколаївську міську раду. Позивачем у позові про визнання права власності в порядку спадкування за законом може бути суб`єкт, який вважає себе спадкоємцем за законом або за заповітом, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів на майно, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб тощо. Відповідачем у такому позові є спадкоємець, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, або така особа, що має до майна власний інтерес. Орган місцевого самоврядування залучається до участі у справі цієї категорії в якості відповідача виключно у випадку відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. З досліджених судом матеріалів справи та копії спадкової справи №261/2018, встановлено, що спадкоємцями, які у встановленому законом порядку та строки прийняли спадщину після смерті [PERSON] , крім позивача, є [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи вищенаведені обставини, суд робить висновок про те, що Миколаївська міська рада є неналежним відповідачем. Належними відповідачами у справі є саме [PERSON] та [PERSON] . При цьому, позивачем клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів не заявлялось. Що стосується посилання позивача на відмову [PERSON] та [PERSON] від їх права на частку спірних нежитлових приміщень, суд не приймає їх до уваги, оскільки згідно з підпунктом 3.14. пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у редакції наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Оскільки спадкоємці за законом позивач, [PERSON] та [PERSON] звернулися із заявами про прийняття спадщини, вони вважаються такими, що прийняли спадщину на усе майно, що належало на праві власності спадкодавцю, в тому числі і на належні йому спірні нежитлові приміщення. В свою чергу, наявність інших спадкоємців за законом чи заповітом є обов`язковою підставою для надання їм статусу відповідача у спірних правовідносинах та можливості відповідати за пред`явленими вимогами. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходить при вирішенні спору. Виконання указаних процесуальних дій можливе лише у разі залучення до участі у справі усіх належних її учасників. Враховуючи вищевикладене, оскільки Миколаївська міська рада не є належним відповідачем по справі, позивач із заявою про заміну відповідача до суду не звертався, а нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни відповідача за ініціативою суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з відповідними позовними вимогами до належних відповідачів.

Outcome: dismissed