Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь кошти за навчання за рахунок державного бюджету у сумі 222712,98 грн. та судовий збір у сумі 3340,70 грн. Вимоги мотивує тим, що [PERSON] був направлений на навчання в НМУ імені О.О. Богомольця ДОЗ Житомирської обласної Державної адміністрації та зарахований на бюджетну форму навчання на перший курс денної форми навчання з 01.09.2014 року за спеціальністю «лікувальна справа» медичного факультету №1 Наказом №214/л-1 від 11.08.2014 року до НМУ імені О.О. Богомольця. Між сторонами укладено угоду «Про підготовку фахівців з вищою освітою» №140718 від 26.08.2014 року, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався прибути після закінчення вищого закладу освіти за місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Наказом №1781/л-1 від 22.06.2020 року відповідач був відрахований з ВНЗ, у зв`язку із закінченням повного курсу навчання за спеціальністю «Лікувальна справа» та присвоєнням кваліфікації лікаря з 26.06.2020 року, і повинен був повернутися для відпрацювання в один із лікувально-профілактичних закладів, розташований у сільській місцевості Ємільчинського району, згідно направлення №34 від 12.06.2014 року на навчання ДОЗ Житомирської ОДА. Від Управління охорони здоров`я Житомирської ОДА надійшов лист про те, що КНП «ЦПМСД Ємільчинської районної ради» не має можливості працевлаштувати [PERSON] та не заперечує щодо надання йому можливості самостійного працевлаштування. 22.05.2020 року відповідач звернувся до позивача із заявою, в якій просив надати йому право на самостійне працевлаштування, на підставі чого відповідачу університетом було видано довідку про надання можливості самостійного працевлаштування. На підставі даної довідки відповідач звернувся до Департаменту охорони здоров`я Київської міської державної адміністрації виконавчого органу Київської міської ради для направлення на проходження інтернатури та працевлаштування. Відповідач [PERSON] був направлений на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «Загальна практика сімейна медицина» до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Святошинського району м. Києва для проходження заочного розділу інтернатури за цією спеціальністю тривалістю 12 місяців. Для проходження очного розділу інтернатури відповідач направлений на базу НМУ імені О.О. Богомольця тривалістю 10 місяців відповідно до графіків проходження навчання та прийнятий на роботу згідно наказу №205/к від 31.07.2020 року з 03.08.2020 року на посаду лікаря-інтерна загальної практики сімейного лікаря амбулаторії загальної практики сімейної медицини №4 філії №1. Після закінчення інтернатури відповідач був переведений згідно наказу №178/к від 29.07.2022 року з посади лікаря-інтерна загальної практики сімейного лікаря АЗПСМ №4 філії №1 на посаду лікаря загальної практики сімейного лікаря АЗПСМ №4 філії №1 у зв`язку із закінченням інтернатури для відпрацювання трьох років. 17.08.2022 року позивачем було отримано повідомлення від КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» про те, що відповідача звільнено з посади лікаря загальної практики - сімейного лікаря АЗПСМ №4 філії №1 за власним бажанням. Позивач вважає, що відповідач, закінчивши навчання на бюджетній формі в НМУ імені О.О. Богомольця, за місцем призначення до КНП «ЦПМСД №2» Святошинського району м. Києва, не відпрацював три роки за державним замовленням після закінчення інтернатури, чим порушив умови угоди «Про підготовку фахівців з вищою освітою». Відповідно до розрахунку середньої вартості підготовки одного студента в НМУ імені О.О. Богомольця за рахунок бюджетних коштів вартість навчання становить 222712,98 грн. Ухвалою судді Ємільчинського районного суду від 29.11.2022 року по даній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду по суті на 16.12.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 14.12.2022 року від представника відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позовної заяви Національного медичного університету імені О.О. Богомольця до [PERSON] про відшкодування вартості навчання за державні кошти у розмірі 222712,98 грн. відмовити повністю, стягнути з позивача на користь відповідача, понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 11500 грн., а також вирішити питання про стягнення з позивача судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог за додатково наданими доказами. У відзиві представник відповідача посилається на те, що законодавством, яке діяло на момент укладання між позивачем та відповідачем угоди «Про підготовку фахівців з вищою освітою», визначено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінотом Міністрів України. Відповідно до укладеної між сторонами угоди позивач зобов`язаний забезпечити місце працевлаштування в державному секторі народного господарства після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації. Відповідач на виконання взятих на себе зобов`язань, визначених Угодою «Про підготовку фахівців з вищою освітою» та п.8 Постанови КМУ «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» №992 в редакції від 18.06.2014 року, прибув до місця призначення, але йому було відмовлено у працевлаштуванні закладом охорони здоров`я КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Ємільчинської районної ради» Управління охорони здоров`я Житомирської ОДА. Зобов`язання позивача із забезпечення відповідача місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації передують зобов`язанню відповідача прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років. Відповідач сумлінно виконав свій обов`язок прибути на місце направлення, але виконання обов`язку з відпрацювання не менше трьох років не можливо було виконати внаслідок обставин, які знаходяться поза волею відповідача. Інше направлення позивачем відповідачу не видавалося. Натомість, після отримання відмови у працевлаштуванні відповідача за направленням позивачем була видана відповідачу довідка про надання можливості самостійного працевлаштування. «Порядком працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням», затвердженим наказом МОЗ України №367 від 25.12.1997 року передбачено, що оформлення випускникам направлень на роботу проводиться державними замовниками на підставі витягів із протоколів персонального працевлаштування випускників, що надсилає до них заклад освіти, не пізніш як за 1 місяць до випуску. Виконання позивачем свого обов`язку в укладеній угоді із забезпечення місця працевлаштування в державному секторі народного господарства після закінчення навчання чітко визначено та результатом виконання цього обов`язку є видане випускникові направлення на роботу. Визначення позивачем у позові місця призначення для відпрацювання трьох років у КНП «ЦПМСД №2» Святошинського району м. Києва спростовується відсутністю направлення на роботу до вказаного КНП. Визначення місця призначення (направлення) для відпрацювання трьох років шляхом видачі наказу департаментом охорони здоров`я відповідної адміністрації не передбачено Постановою №992 та Порядком №367, що додатково спростовує твердження позивача про обов`язок відпрацювання відповідачем. Порушення зобов`язання, а саме прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років можливе лише при наявності одночасно двох обов`язкових умов: наявність укладеної типової угоди про підготовку фахівців з вищою освітою; наявність оформленого випускникові направлення на роботу (Додаток 3 Порядку №367). Позивач шляхом оформлення та видачі відповідачу довідки про надання можливості самостійного працевлаштування підтвердив своє невиконання зобов`язання із працевлаштування (визначення місця призначення) відповідача відповідно до угоди. Правові наслідки із повернення коштів за навчання можуть виникнути лише при наявності порушення зобов`язання відповідачем. Позивач не видав відповідачу направлення на роботу, а натомість видав відповідачу довідку про надання можливості самостійного працевлаштування. (а. с. 73-81) 27.12.2022 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому він просив задовольнити позовну заяву НМУ імені О.О. Богомольця у повному обсязі, зазначивши, що відповідно до п.28 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Постановою КМУ від 22.08.1996 року №992, якщо замовник відмовляє молодому фахівцеві в прийомі на роботу після одержання з вищого навчального закладу картки працевлаштування, влаштування його на роботу здійснюється згідно п.25 цього Порядку у разі якщо вищий навчальний заклад не може запропонувати випускникові інше місце роботи. Позивачем не було відмовлено у працевлаштуванні відповідачу у зв`язку з неможливістю запропонувати випускникові інше місце роботи, а згідно заяви, на прохання відповідача, останньому було надано право самостійно обрати місце працевлаштування, що не є порушенням зобов`язань угоди про підготовку фахівців з вищою освітою позивачем та не звільняє відповідача від обов`язку відпрацювання трьох років після закінчення інтернатури. Відповідач самостійно обрав місце для проходження інтернатури за кошти державного бюджету, оскільки був направлений згідно наказу виконавчого органу Київської міської ради ДОЗ №1069/к про працевлаштування лікаря [PERSON] на підставі довідки НМУ імені О.О. Богомольця про навчання за рахунок коштів держбюджету від 22.06.2020 року №194. Відповідно до вказаного наказу чітко зазначається обов`язок відповідача після закінчення інтернатури відпрацювати три роки на посаді лікаря загальної практики сімейного лікаря КНП «ЦПМСД №2» Святошинського району м. Києва. Крім того, Додатком №4 до Порядку працевлаштування випускників №992 визначена Форма №3 Довідки про надання можливості самостійного працевлаштування, у якій зазначається, що дана Довідка видається у випадках відсутності можливості працевлаштування випускника, або за заявою випускника. (а. с. 107-108) 24.01.20223 року в судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача 24.01.2023 року в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Представник третьої особи - Міністерства охорони здоров`я в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином судовою повісткою, яку вручено за довіреністю 09.01.2023 року, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, заперечень до суду не надіслав. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що згідно направлення Житомирської ОДА Департаменту охорони здоров`я №34 від 12.06.2014 року, адресованого ректору Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, відповідно до Постанови КМУ від 29.06.1999 року №1154 «Про підготовку фахівців для роботи в сільській місцевості» і квоти на 2014 рік [PERSON] направляється на навчання по спеціальності «лікувальна справа». Після закінчення навчального закладу [PERSON] повинен бути направлений на роботу по спеціальності в один із лікувально-профілактичних закладів, розташований у сільській місцевості Ємільчинського району Житомирської області. (а. с. 7) 11.08.2014 року наказом №2114/л-1 Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на підставі Правил прийому до вищого навчального закладу Національний медичний університет імені О.О. Богомольця у 2014 році та рішення приймальної комісії від 11.08.2014 року, протокол №36, зараховано з 01.09.2014 року студентів першого курсу денної форми навчання за напрямами (спеціальностями) за державним замовленням згідно з додатком. (а. с. 8) 26.08.2014 року між Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця, в особі керівника член-кореспондента НАМН України, професора [PERSON] , та студентом [PERSON] укладено угоду про підготовку фахівців з вищою освітою №140718, відповідно до умов якої Національний медичний університет імені О.О. Богомольця зобов`язується забезпечити студентові: якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; місце працевлаштування в державному секторі народного господарства після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації. Студент зобов`язується оволодіти теоретичними знаннями та практичними навичками, що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця і його майбутньої професійної діяльності за спеціальністю; прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів, республіки вартість навчання в установленому порядку. (а. с. 12-13) З наказу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця №1781/л-1 від 22.06.2020 року слідує, що на підставі п.1 ч.1 ст.46 ЗУ «Про вищу освіту» та Протоколу №1 засідання Екзаменаційної комісії медичного факультету №1 від 25.06.2019 року, [PERSON] студенту 6 курсу 2019/2020 навчального року медичного факультету №1 (денна форма навчання) освітньо-кваліфікаційний рівень «спеціаліст», НМУ імені О.О. Богомольця присвоєно професійну кваліфікацію «Лікар», видано диплом спеціаліста та його відраховано з університету, у зв`язку з завершенням навчання з 26.06.2020 року. (а. с. 9-11) Відповідно до листа Управління охорони здоров`я Житомирської ОДА повідомило Національний медичний університет імені О.О. Богомольця про те, що від головного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Ємільчинської районної ради» надійшла інформація щодо неможливості працевлаштування випускника Національного медичного університету імені О.О. Богомольця 2020 року [PERSON] , зазначивши, що враховуючи ЗУ «Про вищу освіту», що дає право вибору самостійного працевлаштування Управління не заперечує щодо вільного працевлаштування [PERSON] (а. с. 21) У заяві від 22.05.2020 року [PERSON] просить першого проректора із науково-педагогічної роботи та післядипломної освіти НМУ імені О.О. Богомольця надати йому право на самостійне працевлаштування 2020 року. (а. с. 20) Згідно наказу №1069/к від 28.07.2020 року виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Департаменту охорони здоров`я [PERSON] , випускника 2020 року Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, зараховано на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «Загальна практика сімейна медицина» до КНП «ЦПМСД №2» Святошинського району м. Києва; направлено [PERSON] для проходження заочного розділу інтернатури за цією спеціальністю тривалістю 12 місяців до КНП «ЦПМСД №2» Святошинського району м. Києва та КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району м. Києва; направлено [PERSON] для проходження очного розділу інтернатури на базу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця тривалістю 10 місяців відповідно до графіків проходження навчання; після закінчення інтернатури перевести [PERSON] на посаду лікаря загальної практики сімейного лікаря КНП «ЦПМСД №2» Святошинського району м. Києва для відпрацювання трьох років. (а. с. 22-23) Відповідно до витягу з наказу №205-к від 31.07.2020 року КНП «ЦПМСД №2» Святошинського району м. Києва [PERSON] прийнято на посаду лікаря-інтерна загальної практики сімейного лікаря амбулаторії загальної практики сімейної медицини №4 філії №1 з 03.08.2020 року. (а. с. 24) Витягом з наказу №178 від 29.07.2022 року КНП «ЦПМСД №2» Святошинського району м. Києва стверджується, що [PERSON] переведено з 01.08.2022 року з посади лікаря-інтерна загальної практики сімейного лікаря АЗПСМ №4 філії №1 на посаду лікаря загальної практики сімейного лікаря АЗПСМ №4 філії №1 у зв`язку із закінченням інтернатури. (а. с. 25) Згідно наказу №180-к від 01.08.2022 року КНП «ЦПМСД №2» Святошинського району м. Києва [PERSON] , який працює на посаді лікаря загальної практики сімейного лікаря АЗПСМ №4 філії №1, звільнено з роботи 01.08.2022 року за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. (а. с. 26) Відповідно до листа №614 від 12.08.2022 року КНП «ЦПМСД №2» Святошинського району м. Києва повідомило Національний медичний університет імені О.О. Богомольця про звільнення [PERSON] з посади лікаря загальної практики сімейного лікаря 01.08.2022 року за власним бажанням згідно поданої заяви. (а. с. 27) У заявах по суті (позовній заяві та відзиві на позовну заяву) сторони зазначили, що до спірних правовідносин необхідно застосувати нормативно-правові акти, які діяли на момент укладення між ними Угоди «Про підготовку фахівців з вищою освітою» №140718 від 26.08.2014 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.01.2021 року по справі №607/3693/17 зазначила, що якщо частина друга статті 52 Закону України про освіту 1991 року була чинною на час вступу студента до вищого навчального закладу, та особа, яка претендує на отримання вищої освіти, добровільно підписала угоду про підготовку фахівця з вищою освітою, навчалася за кошти державного бюджету, погодилася відшкодувати вартість цього навчання, погодилася на працевлаштування її відповідним навчальним закладом на умовах зазначеної угоди та отримала направлення на роботу, то у разі відмови цієї особи відпрацювати відповідно до умов зазначеної угоди встановлений термін відпрацювання заклад освіти, який забезпечив відповідне навчання цієї особи, може в судовому порядку стягнути з неї кошти за навчання. В Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначається, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Оскільки частина друга статті 52 Закону України про освіту 1991 року у редакції, чинній на час виникнення правовідносин сторін цього спору щодо здобуття відповідачем зазначеної освіти, була чинною, то такі цивільні правовідносини, що виникли між сторонами з моменту укладення угоди від 26.08.2014 року, регулюються саме нею. Положення частини першої статті 58 Конституції України та частини другої статті 5 ЦК України щодо зворотної дії в часі закону, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, в даному разі потрібно розуміти так, що особа звільняється від встановленої законом цивільної відповідальності, в тому разі коли така відповідальність закріплена лише скасованим законом, однак скасування закону, який передбачає цивільну відповідальність особи, за загальним правилом не звільняє її від цивільної відповідальності на користь контрагента, якщо така відповідальність закріплена і в чинному цивільно-правовому договорі, укладеному цією особою. Таким чином суд застосовує до спірних правовідносин нормативно-правові акти, які діяли на момент укладення між сторонами Угоди «Про підготовку фахівців з вищою освітою» №140718 від 26.08.2014 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, було затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок працевлаштування випускників ВНЗ), підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, пунктом 3 якого передбачено, що цей Порядок поширюється на осіб, які навчаються за спеціальністю медичного профілю. Згідно з пунктом 4 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком № 1. Згідно з Указом Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Указ Президента № 77/96) особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до Державного бюджету повну вартість навчання. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року №367 затверджено Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Порядок працевлаштування № 367), пунктом 6 цього Порядку передбачено, що випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у 2020 році закінчив Національний медичний університет імені О.О. Богомольця, після чого за його заявою був працевлаштований до КНП «ЦПМСД №2» Святошинського району м. Києва, де пройшов інтернатуру, та працював на посаді лікаря загальної практики сімейного лікаря АЗПСМ №4 філії №1 до його звільнення з роботи - 01.08.2022 року за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. Відповідно до частини другої статті 52 Закону України від 23 травня 1991 року «Про освіту» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Посилання представника відповідача на те, що позивач не видав відповідачу направлення на роботу, суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] після закінчення Національного медичного\~університету імені\~О.О.\~Богомольця був направлений на роботу по спеціальності в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Ємільчинської районної ради», де йому було відмовлено у працевлаштуванні. Згідно п.28 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ якщо замовник відмовляє молодому фахівцеві в прийомі на роботу після одержання з вищого навчального закладу картки працевлаштування, влаштування його на роботу здійснюється згідно з пунктом 25 цього Порядку у разі якщо вищий навчальний заклад не може запропонувати випускникові інше місце роботи. П.25 даного Порядку передбачено, що молодим фахівцям, які звернулися за сприянням у працевлаштуванні до державної служби зайнятості і зареєстровані як такі, що шукають роботу, протягом десяти календарних днів з моменту реєстрації підшукується підходяща робота з урахуванням спеціальності. Якщо підходящої роботи не запропоновано, їм надається статус безробітних з виплатою допомоги по безробіттю до вирішення питання про працевлаштування згідно із законодавством про зайнятість населення. В цей період молоді фахівці мають право на безоплатну професійну орієнтацію, а також на участь в оплачуваних громадських роботах. На осіб, зайнятих на громадських роботах, поширюються соціальні гарантії, включаючи право на пенсійне забезпечення, виплату допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. [PERSON] до державної служби зайнятості не звертався, натомість подав заяву про можливість самостійного працевлаштування та згідно наказу №1069/к від 28.07.2020 року виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Департаменту охорони здоров`я був зарахований на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «Загальна практика сімейна медицина» до КНП «ЦПМСД №2» Святошинського району м. Києва. У постанові від 26.01.2021 року по справі №607/3693/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що договірне зобов`язання - це відносне правовідношення між юридично рівними і майново самостійними особами, що виникає на підставі укладеного договору, який виражає їх загальну волю на досягнення цивільно-правових результатів майнового чи немайнового характеру, настання яких відбувається у разі здійснення боржником певних активних дій, що відповідають праву вимоги кредитора і не зачіпають прав і законних інтересів третіх осіб, що не є учасниками зазначеного правовідношення. Оскільки метою договірних зобов`язань є досягнення їх сторонами певних правових результатів, особливого значення набуває їх виконання. Виконання зобов`язання - це вчинення кредитором і боржником дій, що становлять його предмет. При виконанні різноманітних договірних зобов`язань суб`єкти мусять керуватися загальними засадами, що йменуються принципами виконання зобов`язання. І в сучасних умовах до них відносять принципи належного та реального виконання зобов`язання, які, до речі, традиційно вважались такими. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 52 Закону України про освіту 1991 року випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на час укладення угоди), пункту 2 Указу Президента № 77/96, пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ (редакція чинна на час укладення угоди) та пункту 21 Порядку працевлаштування № 367 (редакція чинна на час укладення угоди) випускник має обов`язок відшкодувати у встановленому порядку до Державного або місцевого бюджетів вартість його навчання та компенсувати замовникові його навчання всі витрати цього замовника на це навчання за наступних умов, погоджених між ним та відповідним навчальним закладом, який здійснив відповідне навчання за рахунок Державного бюджету, а саме: випускник після отримання вищої освіти повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні його на роботу, та відпрацювати обумовлений угодою на його навчання термін; цього випускника звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої. При цьому незгода цього випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за відповідним призначенням. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або його відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові\~всі витрати\~(відповідно до пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ). Крім того, пунктом 21 чинного Порядку працевлаштування № 367, передбачено обов`язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк, компенсувати, крім вартості навчання, також всі витрати на освіту. З довідки про середню вартість підготовки одного студента в Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця за рахунок бюджетних коштів слідує, що вартість підготовки за державним замовленням студента [PERSON] з урахуванням стипендії за період з вересня 2014 року по червень 2020 року становить 222712,98 грн. (а. с. 34-35) [PERSON] ,\~добровільно підписавши\~угоду від\~26\~серпня 2014\~року,\~погодився на\~працевлаштування його\~навчальним закладом\~та відшкодувати\~вартість свого\~навчання у\~разі відмови\~відпрацювати не\~менше трьох\~років.\~Після вступу\~до навчального\~закладу,\~навчався за\~кошти Державного\~бюджету.\~Закінчивши навчальний\~заклад,\~після відмови КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Ємільчинської районної ради» у працевлаштуванні, за його письмовою заявою був працевлаштований до КНП «ЦПМСД №2» Святошинського району м. Києва, звідки був звільнений з роботи за власним бажанням, не пропрацювавши три роки. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не було дотримано вимог законодавства України та угоди від 26 серпня 2014 року в частині його зобов`язання відпрацювати після закінчення Медуніверситету три роки, і позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать,\~зокрема,\~витрати на професійну правничу допомогу. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив стягнути з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на користь [PERSON] витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 11500 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення вимоги позивача, судовий збір суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог згідно ст. 141 ЦПК України та відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved