Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-05 00:00:00

Позовні вимоги. Уповноважений представник позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» - адвокат Мартиненко В. В., 11.05.2022 року звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 6 230 грн. 76 коп. та стягнути судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08.06.2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] укладено угоду № C17.213.73989 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Відповідно до п. 2 зазначеної угоди, банк відкрив відповідачу поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випустив зазначеній відповідачу міжнародну платіжну карту MasterCard World терміном дії два роки з моменту її випуску. Як йдеться у п. 3 вказаної угоди, банк надав відповідачу кредит шляхом встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн. (п. п. 3.1 угоди); ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 2 000 грн. (п. п. 3.2 угоди); процентна ставка за користування коштами кредитної лiнiї становить 48 % річних (п. п. 3.3 угоди). Банк на виконання умов зазначеної угоди надав відповідачу грошові кошти у сумі 2 000 грн. строком до 08.06.2021 року, а останній відповідно зобов`язався повернути його разом іншими платежами (відповідно до тарифів банку, які розміщені на сайті банку за адресою: www.ideabank.ua) згідно з умовами угоди. Згідно з п. 4 угоди підписанням цієї угоди відповідач підтвердив, що ознайомлена з Типовим графіком і розрахунком сукупної вартості кредиту. Як йдеться у п. п. 5.1 угоди, відповідач також ознайомлений з умовами договору, що затверджений розпорядженням банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на інтернет-сторінці банку за електронною www.ideabank.ua та які йому були роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний. Вiдповiдно до п. п. 5.3. договору банк перед укладенням угоди повідомив відповідачу в належній формі у повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому була відома та зрозуміла, ознайомлений також iз тарифами банку і був згоден з ними. Належний відповідачу примірник оригіналу угоди йому було вручено банком при підписанні угоди. У подальшому банк свої зобов`язання за угодою про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок № [NUMBER] , що зазначено та надавши кредитні кошти у розмір 2 000 грн. в межах кредитного ліміту, визначеного в п. п. 3.1. договору. У свою чергу відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку з неповерненням заборгованості за договором та відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за договором № C17.213.73989 від 08.06.2017 року станом на 03.12.2020 року заборгованість становить 5 497 грн. 50 коп., яка складається з: заборгованості за основним боргом - 2 000 грн. 00 коп.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 3 497 грн. 50 коп. Підсумовуючи, позивач зазначає, що має право вимагати виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором, відтак, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, зазначений позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість по кредиту, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (у сумі 555 грн. 77 коп.) та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості (у сумі 177 грн. 99 коп.), оскільки 03.12.2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу за № 12/90, котрий є чинним. Рух справи в суді. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.06.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 35). Позиція сторін по справі. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. 19.07.2022 року від уповноваженого представника позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» - адвоката Мартиненко В. В. надійшло письмове клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Суд зазначає, що згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк» 08.06.2017 року було укладено угоду № C17.213.73989 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (а.с. 5). Згідно п. 2 зазначеної угоди, банк відкрив відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випустив зазначеній відповідачу міжнародну платіжну карту MasterCard World терміном дії два роки з моменту її випуску. Пунктом 3 вказаної угоди, вказано, що банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн. (п. п. 3.1 угоди), ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 2 000 грн. (п. п. 3.2 угоди); процентна ставка за користування коштами кредитної лiнiї становить 48 % річних (п. п. 3.3 угоди). Поряд з цим, 03.12.2020 року між АТ «Ідея Банк» та позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 12/90, згідно якого АТ «Ідея Банк» відступив на користь позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі і за угодою № C17.213.73989 від 08.06.2017 року, укладеною між ПАТ «Ідея Банк» з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони (а.с. 18-20). Також долучено реєстр боржників (а.с. 21-23). До позовної заяви були долучені платіжні доручення від 19.10.2020 року № 1 та від 03.12.2020 року № 14 (а.с. 24, 25), якими підтверджується факт виконання новим кредитором умов зазначеного вище договору факторингу у частині проведення оплати, що підтверджує факт переходу до такого кредитора права вимоги, у тому числі і за угодою № C17.213.73989 від 08.06.2017 року, укладеною між ПАТ «Ідея Банк» з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони. Проте, згідно з розрахунками заборгованість відповідача [PERSON] за кредитом станом на 03.12.2020 року становить 6 230 грн. 76 коп., яка складається із: заборгованості за основним боргом - 2 000 грн. 00 коп.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 3 497 грн. 50 коп., а також три проценти річних від простроченої суми - 177 грн. 99 коп. та індекс інфляції за весь час прострочення - 555 грн. 77 коп. (а.с. 10, 11). Відтак позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», будучи правонаступником АТ «Ідея Банк», виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу [PERSON] споживний кредит у встановленому договорі розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак відповідач [PERSON] в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим допустив спірну заборгованість. Мотиви прийняття рішення судом. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність відповідача [PERSON] порушення таких прав позивача, встановив наступне. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з положенням ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 також викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Висновок суду за результатами розгляду справи. Між сторонами (з урахуванням правонаступництва позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал») було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим кредитний договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору, натомість відповідач [PERSON] не виконав зобов`язань за договором кредиту, допущену заборгованість ним у встановленому порядку не погашено, а у силу положень ст. 625 ЦК України на допущену заборгованість нараховуються інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних, які є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. З огляду на вказане, суд дійшов висновку що позов ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості підлягає до задоволення у повному обсязі. Отже з відповідача [PERSON] на користь позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» підлягає до стягнення заборгованість у загальній сумі 6 230 грн. 76 коп. Судові витрати по справі. Судові витрати у справі, які полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 2 481 грн. 00 коп. і підтверджуються платіжним дорученням № 9194 від 14.01.2022 року (а.с. 4), на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь позивача з відповідача, оскільки позовні вимоги у цій справі підлягають до задоволення у повному обсязі. Також, із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно копії договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року, акту № 1 прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року, акту № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 01.06.2022 року, наказом (розпорядженням) Адвокатського об`єднання «Правовий діалог» № ПД000000002 від 13.08.2021 року про прийняття на роботу [PERSON] , платіжного доручення № 9641 від 05.07.2022 року - долучених до матеріалів справи, позивач уклав з Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» договір про надання правової допомоги та здійснив оплату у розмірі 2 000 грн. 00 коп. Відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути 2 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. На підставі наведеного та

Outcome: approved