Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.08.2014 р. між позивачкою та ПАТ «Імексбанк» було укладено договір №999-00158890/1 про надання кредиту з використанням платіжної картки VISA у готівковій чи безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку № [NUMBER] коштів понад кредитовий залишок коштів (надалі - Овердрафт) в межах встановленого строку та ліміту Овердрафту, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати кредит позивачу для власних потреб, а позичальник зобов`язалася своєчасно погашати овердрафт, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом, комісію передбачену договором, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі. Крім того, п. 1.6. цього договору позичальник сплачує щомісячну плату за супутні послуги, а саме: щомісячну комісію в розмір 3% від залишку кредиту, яка сплачується позичальником щомісячно в період встановлений для сплати процентів, починаючи з 31.10.2014 р. включно, а у разі повного дострокового повернення кредиту - за фактичний період користування, що суперечить п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та порушує її права. Вважає, що при оформленні кредитного договору було порушено права позивача як споживача через невиконання імперативних вимог закону щодо надання повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом договору. Зокрема зміст договору викладено дрібним шрифтом, позивач була обмежена в часі з його ознайомленням, представник банку детально не роз`яснив умови договору, тому просить визнати недійсним спірний договір. У своїх письмових запереченнях проти позову представник відповідача посилається на те, що на момент укладання кредитного договору, позивачка була вільною у виборі банку з яким мала намір вступити у правові відносини, а банк в свою чергу не нав`язував своїх умов позивачці. Крім того в кредитному договорі зазначено ліміт овердрафту, дата видачі кредиту, річна відсоткова ставка, дата остаточного повернення овердрафту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків та позивачка виплачувала кредит до 06.01.2015 р., що свідчить про те, що вона погодилася із всіма істотними умовами кредитного договору, тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В судове засідання позивачка та її представник повторно не з`явилися, про час, дату і місце слухання справи повідомлялися належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, в тому числі шляхом направлення SMS повідомлення, при подачі позовної заяви подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю. Відповідач та третя особа в судове засідання повторно не з`явилися, про час, дату і місце слухання справи повідомлялися належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, в тому числі шляхом публікації оголошення на сайті Судової влади України, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.08.2014 р. між позивачкою та ПАТ «ІМЕКСБАНК» було укладено договір № 999-00158890/1 про надання кредиту відповідно до умов якого відповідач надав кредит за допомогою платіжної картки Visa у готівковій чи безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку № [NUMBER] коштів понад кредитовий залишок коштів на рахунку в межах встановленого строку та ліміту овердрафту, а позивачка зобов`язалася погашати овердрафт, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом Дата остаточного повернення овердрафту до 14.08.2016 р. включно (а.с.11-13). Пунктом 1.6 договору встановлено, що після закінчення пільгового періоду (в разі встановлення пільгового періоду відповідно до п.1.1 цього договору) за послуги кредит-сервіс позичальник сплачує банку щомісячну комісійну винагороду у розмірі 3% від максимальної суми заборгованості за кредитом у вищевказаний період. За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України від «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. У ч. 1, ч. 3 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 15.08.2014, що укладений між сторонами, відповідач надав позивачці кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Відповідно до вимог ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. А тому незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1716цс15. В частині 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Умови укладеного між відповідачем та [PERSON] договору були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і позичальник проти них не заперечувала, що підтверджується її підписом. Підписанням цього договору вона підтвердила, що ознайомлена з умовами кредитування, зокрема щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, варіанти повернення, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість та умови дострокового повернення кредиту, форми та видів його забезпечення тощо та [PERSON] було передано один з оригіналів цього договору. Таким чином, зазначені обставини свідчать про те, що договір є результатом домовленості сторін і в основному відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Зокрема у Договорі від 15.08.2014 р. передбачені всі істотні умови такого виду договорів відповідно до вимог законодавства. У ньому зазначена сума кредиту, річна відсоткова ставка, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків тощо. Вбачається, що позивач як позичальник була ознайомлена з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Наведеним спростовуються доводи представника позивача про те, що при підписанні договору банком були порушені права [PERSON] , що вона не була повідомлена про умови надання кредиту належним чином. Згідно з підписаним позивачкою договором від 15.08.2014 р. їй було надано інформацію про умови кредитування та ці відомості є повні, вичерпні та зрозумілі для позичальника. Крім того, 15.08.2014 р., в день підписання договору, [PERSON] отримала його примірник, що надавало їй додаткову можливість детально вивчити його умови. Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки укладений між сторонами договір частково суперечить нормам Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», що комісійна винагорода, передбачена п. 1.6 договору не є послугою в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів», а відповідач встановив в договорі платежі, які позивачка повинна сплатити за здійснені банком на власну користь дії. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, так як суду не доведено, що має місце порушення інших прав та інтересів позивачки та те, що укладений між сторонами договір у іншій частині суперечить нормам ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». До стягнення із відповідача в дохід держави підлягає судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved