Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 28 вересня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Свої вимоги обгрунтовує тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі та вони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . До березня 2022 року вони з дружиною проживали в м. Маріуполь Донецької області, а в березні 2022 року, у зв`язку з воєнними діями, [PERSON] разом з малолітнім сином евакуювались до м. Луцка, а він переїхав в м. Харків, де зараз мешкає. Вказує, що в період з березня 2022 року не має змоги спілкуватись з сином, у них з дружиною виник спір з приводу його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Враховуючи викладене,\~просить визначити\~йому спосіб та порядок участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а саме: особистих побачень з дитиною кожної першої та третьої суботи та неділі місяця з 10 до 20 години без обмеження місця проведення зустрічі; проведення спільного відпочинку з дитиною, оздоровлення дитини, в літній період один раз на рік, протягом 30 календарних днів за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] ; необмеженого спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, що передбачають безпосереднє фізичне спілкування між батьком та дитиною, у будь-який день тижня без обмежень з врахуванням режиму дня дитини; зобов`язати відповідача завчасно повідомляти позивача про зміну місця проживання дитини та щодо зміни у визначеному порядку зустрічей з дитиною та їх причини. Ухвалою від 31 жовтня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2022 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, орган опіки та піклування Луцької міської ради. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги підтримує та просить задовольнити Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, до суду надіслано висновок органу опіки та піклування Луцької міської ради та клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Оцінивши та дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 квітня 2017 року. Від шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Також встановлено, що між сторонами по справі батьками малолітнього [PERSON] існує спір щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції). Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною першою статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків. Відповідно до частини четвертої - шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд враховує висловлену органом опіки та піклування Службою у справах дітей Луцької міської ради позицію з приводу дотримання прав та забезпечення інтересів дитини під час розгляду цієї справи, зокрема затверджений 20 грудня 2022 року рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради висновок служби у справах дітей від 19 грудня 2022 року № 261 «Про визначення [PERSON] способу участі у виховання та спілкуванні з дитиною». Також суд враховує, що так як питання виховання дитини батьки вирішують спільно, позивач [PERSON] зобов`язаний брати участь у вихованні його дитини і має право на особисте спілкування з нею, а відповідач [PERSON] не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд, вирішуючи спір між сторонами, керується зазначеними вище нормами сімейного законодавства та виходить насамперед з інтересів самої дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участь у їх вихованні, з урахуванням усіх інших істотних обставин справи у їх сукупності, віку дитини, режиму дитини, із дотриманням розумного балансу на участь обох батьків у вихованні малолітньої дитини, врахувавши активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином, встановлює спосіб спілкування шляхом систематичних побачень та проведення спільного відпочинку з дитиною, а також необмеженого спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved