Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

13.07.2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2008 року. У зазначеному будинку зареєстрований відповідач, що підтверджується даними будинкової книги. Відповідач був вселений в будинок за згодою позивача, так як в них були дружні стосунки, за умови доки останній не знайде житло. [PERSON] не відноситься до членів сім`ї позивача, вони ніколи не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету. Відповідач добровільно знятися з реєстрації не бажає, але в будинку не проживає більше двох років, його речі відсутні. За такого позивач звернулася до суду з даним позовом. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи оповіщений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Від представника відповідача, адвоката Вялової І.М. надійшла заява відповідно до якої відповідач позов не визнає та просить у його задоволенні відмовити через безпідставність, необґрунтованість та недоведеність належними та допустимими доказами вимог. Також від представника відповідача надійшли письмові пояснення, де зазначено, що відповідач був вселений чк член сім`ї, а саме як співмешканець. Відповідач не має іншого житла а за вказаною адресою не проживає з поважних причин. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Це підтверджується копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 14.08.2008 року. Згідно довідки квартального комітету відповідач не проживає за вищевказаною адресою з 2018 року. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно із ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Відповідно до норм ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо без поважних причин не проживає на спірній жилплощі понад встановлені законом строки, або вибула на інше постійне місце проживання. Реєстрація відповідача у будинку є перешкодою власнику у повному здійсненні права власності. В зв`язку з цим суд вважає необхідними зазначити про те, що відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач понад рік не проживає в житловому будинку [ADDRESS] , з даного житла добровільно вибув в інше, то суд вважає, що він вважається таким, що втратив право користування ним.

Outcome: approved