Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

Позивач звернувся із указаним позовом до суду, в обґрунтування якого зазначає, що 03.10.2018 о 14 год. 20 хв. водій [PERSON] , [INFO] , здійснюючи рух на автомобілі марки ВАЗ 2107, д.н.з. [NUMBER] , по вул. Чуднівській в м. Житомирі в напрямку руху від вул. Якубця до 2-го пров. Троянівського, в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого неподалік від буд. №58 по вул. Чуднівська в м. Житомирі, не вжив заходів для зменшення швидкості, а в разі потреби не зупинився, в результаті чого передньою частиною керованого транспортного засобу здійснив наїзд на дружину позивача [PERSON] , [INFO] , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно руху автомобіля. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження, внаслідок яких померла на місці. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05.07.2021 року у справі №295/17551/19 до [PERSON] застосовано примусові заходи медичного характеру шляхом його госпіталізації до психіатричної лікарні (відділення) зі звичайним наглядом, до виходу з хворобливого стану, після чого може предстати перед судом. За словами позивача, смертю дружини йому завдано моральну шкоду, яка полягає в глибоких стражданнях через тугу по коханій дружині, постійних негативних переживаннях та спогадах, емоційному виснаженні, порушенні сну, насторозі, нервовій напрузі, зниженні та нестійкості настрою, внаслідок чого почались проблеми зі здоров`ям. Позивач заподіяну йому моральну шкоду оцінює в розмірі 500 000 грн., яку просить стягнути з відповідача, оскільки власником транспортного засобу ВАЗ 2107, д.н.з. [NUMBER] , є КП «Житомирводоканал» та даний автомобіль перебував 03.10.2018 року у службовому користуванні [PERSON] , котрий являється працівником комунального підприємства. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 23.05.2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача - адвоката Хоменка С.О. надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача - Комунального підприємства «Житомирводоканал» Житомирської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою представника позивача провести заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05.07.2021 року застосовано до [PERSON] , [INFO] , примусові заходи медичного характеру шляхом його госпіталізації до психіатричної лікарні (відділення) зі звичайним наглядом, до виходу з хворобливого стану, після чого може предстати перед судом. Згідно зі змістом ухвали від 05.07.2021 року по справі №295/17551/19, 03 жовтня 2018 року близько 14 год. 20 хв. [PERSON] , здійснюючи рух на автомобілі марки ВАЗ-2107, д.р.н. [NUMBER] , по вул. Чуднівській в напрямку від вул. Радивилівської до 2-го пров. Гранітного в м. Житомирі, в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого неподалік від буд. № 58 по вул. Чуднівська в м. Житомирі, не вжив заходів для зменшення швидкості, а разі потреби не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, в результаті чого передньою частиною керованого транспортного засобу здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала по нерегульованому пішохідному переходу проїзну частину вул. Чуднівська в м. Житомирі справа наліво відносно руху автомобіля. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які в своїй сукупності складають тупу поєднану травму тіла та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті [PERSON] . З оглянутих судом матеріалів справи №295/17551/19 вбачається, що [PERSON] на час вчинення ДТП працював в КП «Житомирводоканал» та наїзд на [PERSON] було здійснено транспортним засобом, який належить підприємству. Позивач по справі [PERSON] є чоловіком померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За загальним правилом, не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (частина перша та друга статті 23 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України). За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України). Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.08.2022 року в справі № 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21). За наведених вище обставин та враховуючи, що втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, позивач позбавлений можливості насамперед моральної підтримки дружини у подальшому своєму житті, поновити попередній стан життя позивача неможливо, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь [PERSON] моральної шкоди, завданої смертю його дружини. Разом з тим, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, визначений позивачем в сумі 500 000 грн., з урахуванням встановлених судом обставин, є завищеним. Тому, виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про визначення суми відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 2 000 грн. судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, від сплати якого відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений при зверненні до суду.

Outcome: partial