Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона з 29 вересня 2006 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] . Від даного шлюбу вони дітей не мають. На даний час сім`я фактично розпалась, проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Стосунки між ними не склались, оскільки вони мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю, що призводить до постійних сварок та непорозумінь. Тому позивач просить розірвати даний шлюб. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 02.12.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судове засідання 03.01.2023 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] - адвокат Педина О.А. попередньо через електронну пошту суду подав письмову заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, примирення позивач не бажає. Відповідач [PERSON] попередньо через канцелярію суду подав заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 03.01.2023 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позиції учасників справи, викладені у письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997«Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 і 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 29 вересня 2006 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2692, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.11.2022, виданим повторно (а.с. 3). Від даного шлюбу сторони по справі дітей не мають. Згідно з позовною заявою, причиною розпаду сім`ї є те, що у позивача з відповідачем протилежні погляди на шлюб та сім`ю, що призводить до постійних сварок та непорозумінь, сторони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, а також врахувавши заяву відповідача про визнання позовних вимог, суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, тому шлюб необхідно розірвати, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в частині третій статті 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи, що відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ст. 142 ЦПК України, 50% судового збору за подачу позовної заяви слід стягнути з відповідача на користь позивача, іншу частину судового збору - повернути позивачу із державного бюджету.

Outcome: approved