Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 91917,69 грн матеріальної шкоди (вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля) та 10000 грн моральної шкоди. Позов обґрунтовує тим, що 09 серпня 2021 року близько 21 год 20 хв в селищі Богородчани на вул. Грушевського Івано-Франківського району Івано-Франківської області, неповнолітній [PERSON] , керуючи квадроциклом марки «FORTE BRAVES 200», порушив вимоги п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, а саме: не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Peugeot Partner» під його керуванням. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Неповнолітній [PERSON] є сином відповідача і відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» не мав права на керування транспортними засобами. Постановою Богородчанського районного суду від 06 грудня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень. Вважає, що вказаною постановою встановлено факт, що неповнолітній [PERSON] , який є сином відповідача, на належному відповідачу транспортному засобу, в результаті порушення правил дорожнього руху, допустив зіткнення із транспортним засобом позивача, в результаті чого була завдана шкода майну позивача. Відповідно до звіту із визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість майнового збитку, завданого в результаті дорожньо-транспортної пригоди складає 37164,73 грн., а вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 91917,69 грн. Позивач зазначає, що стаття 1187 ЦК України та п.2.2. ПДР дають підстави для висновку, що управління транспортним засобом, який є об`єктом підвищеної небезпеки, може бути передано третій особі лише за умови, що ця особа наділена правом на керування транспортним засобом. Якщо управління транспортним засобом передано особі, яка не має такого права, то вважається, що об`єкт підвищеної небезпеки не вийшов із володіння його безпосереднього володільця і саме він буде нести відповідальність за завдану шкоду. Просить стягнути з відповідача, який передав управління транспортним засобом неповнолітньому сину [PERSON] , тобто особі, яка за ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» не має такого права, спричинену йому шкоду в розмірі 91917,69 грн. Також позивач вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем, якої був син відповідача, йому була спричинена моральна шкода, що полягає в моральних (душевних) стражданнях та переживаннях через пошкодження власного майна, погіршення його технічного і естетичного стану, у неможливості користуватися ним та побутових незручностях, що виникли внаслідок цього. Таку шкоду оцінює в 10000 гривень, які також просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 29 вересня 2022 року до розгляду справи залучено [PERSON] в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином. Ухвалою суду від 08 липня 2022 року була визнана обов`язковою участь позивача [PERSON] у розгляді справи за його позовом для визначення складу учасників справи. Поданим 15 серпня 2022 року на адресу суду клопотанням [PERSON] повідомив, що з об`єктивних причин до суду з`явитись не може, оскільки перебуває за межами України. Заявлений позов підтримав повністю і просив його задовольнити. Додатково вказав, що позов подано ним до належного відповідача [PERSON] і клопотання про заміну первісного відповідача він не подавав і такого наміру не має. Просив розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов не визнав. Вказав, що позов заявлено до неналежного відповідача. Зазначив, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Також шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Таким чином, відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі і не може відшкодовувати шкоду, спричинену дорожньо-транспортною пригодою, винуватцем якої був його син [PERSON] . Просив відмовити у задоволенні позову. [PERSON] , який був залучений до розгляду справи як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, в судове засідання не з`явився. Подав суду письмові пояснення з приводу заявленого позову і вказав, що шкоду, завдану позивачу [PERSON] повинен відшкодовувати він, оскільки саме він був винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 09 серпня 2021 року. Квадроцикл марки «FORTE BRAVES 200» належав йому на праві власності та був придбаний ним за його особисті кошти. Той факт, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди від був неповнолітнім не звільняє його від відповідальності, оскільки цивільним законодавством України визначено, що неповнолітня особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Також заначив, що він особисто намагався добровільно (в досудовому порядку) врегулювати питання відшкодування завданої ним шкоди позивачу. Проте, [PERSON] пред`являв йому для відшкодування явно завищену та необґрунтовану суму, яка в декілька раз перевищувала суму завданих збитків. Саме через неконструктивну позицію позивача вони не змогли домовитися, що і стало причиною пред`явлення позову до його батька. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] 09 серпня 2021 року о 21 год 20 хв на вул. Грушевського в селищі Богородчани Івано-Франківського району Івано-Франківської області, керуючи квадроциклом марки «FORTE BRAVES 200», порушив вимоги правил дорожнього руху, а саме: не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Peugeot Partner» під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою слідчого СВ відділення поліції №2 смт. Богородчани Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 29 жовтня 2021 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1202109112000071 від 09 серпня 2021 року закрито на підставі ч.1 п. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленою відсутністю події кримінального правопорушення. Досудовим слідством встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася унаслідок порушення правил дорожнього руху водієм квадроцикла [PERSON] , внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження, а транспортні засоби пошкодження. Постановою Богородчанського районного суду від 06 грудня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень. Законодавець у ч.1 ст.16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Винятки із цього правила встановлено ч. 3, ч. 5 ст. 1187 ЦК України, згідно з якими володілець транспортним засобом (власник, орендар, підрядник тощо), звільняється від обов`язку відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом у випадках неправомірного заволодіння третьою особою транспортним засобом, завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У правовідносинах, що склалися між сторонами джерелом підвищеної небезпеки є квадроцикл марки «FORTE BRAVES 200», який був у користуванні [PERSON] . На час вчинення ДТП за участю вказаного квадроцикла за кермом перебував саме [PERSON] . Доказів неправомірного користування цим транспортним засобом [PERSON] на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди матеріали справи не містять. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди (09 серпня 2021 року) [PERSON] , [INFO] , був неповнолітнім, якому виповнилося шістнадцять років. На час розгляду справи [PERSON] виповнилося вісімнадцять років. тобто він досяг повноліття. Статтею 1179 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої неповнолітньою особою. Цією статтею визначено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. У заявах по суті справи позивач стверджує, що майнову відповідальність перед ним повинен нести відповідач [PERSON] , як власник квадроцикла, що переданий для керування неповнолітньому сину [PERSON] , який не мав права керувати транспортним засобом. Разом з тим, твердження позивача про те, що відповідач [PERSON] є власником квадроцикла суд вважає безпідставним. Суд також вважає безпідставним посилання позивача на ухвалу слідчого судді Богородчанського районного суду від 11 серпня 2021 року про арешт майна (а.с.50-52), яка, на думку позивача, підтверджує право власності [PERSON] на квадроцикл марки «FORTE BRAVES 200». В контексті цього суд зазначає, що вказана ухвала слідчого судді є процесуальним рішенням, яке засвідчує факт накладення арешту на майно, яке є речовими доказами у кримінальному провадженні, а не документом, який визначає право власності на майно. Більше того, ухвала слідчого судді Богородчанського районного суду скасована ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року. У мотивувальній частині цієї ухвали апеляційним судом зазначено, що власником квадроцикла є неповнолітній [PERSON] . Разом з тим, суд наголошує, що і ця постанова апеляційного суду не є документом, який визначає право власності на майно В ході судового розгляду відповідач [PERSON] заперечував, що він є власником квадроцикла, а третя особа - [PERSON] підтвердив, що він є власником вказаного транспортного засобу. Виходячи із вказаного, суд зазначає, що належних і допустимих доказів того, що [PERSON] є власником транспортного засобу матеріали справи не містять. Отже, відсутні підстави для стягнення заподіяних позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків з відповідача [PERSON] , як з власника транспортного засобу, який передав керування транспортним засобом неповнолітній особі, оскільки таке твердження позивача в судовому засідання не доведено. Відповідно ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Як вбачається зі змісту ст.ст.50,53,175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у його задоволенні. Оскільки позивач, користуючись своїми правами, не заявив позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди до [PERSON] , а пред`явив вимогу до його батька [PERSON] , тобто до неналежного відповідача, суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити. На підставі наведеного, ст.ст. 12,13,15,50,53,81,175 ЦПК України,

Outcome: dismissed