Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-28 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача АТ «Українська залізниця» та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 42\~111,72 грн. за період з 31.05.2022 по 22.08.2022, посилаючись на затримку відповідачем виплат на підставі рішення суду від 30.05.2022 та повний розрахунок лише 23.08.2022. В обґрунтування вимог зазначено, що з 06.11.2017 він працював на посаді слюсаря-ремонтника, а 29.09.2021 звільнений з посади за угодою сторін. Рішенням суду від 30.05.2022 з відповідача стягнуто на користь позивача недоплачену суму матеріальної допомоги на оздоровлення у сумі 1\~460,00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.09.2021 по 30.05.2022 у сумі 7\~000,00 грн. Добровільно рішення суду виконано 23.08.2022 шляхом виплату йому належної суми заборгованості. 05.09.2022 він звернувся до відповідача про виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.05.2022 по 22.08.2022, однак його заяву було проігноровано. Тому з врахуванням його середньоденного заробітку у сумі 501,33 грн. та періоду невиплати, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 01 вересня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 19 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позов. Залишено без розгляду відзив на позов Акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно наданих до суду письмових пояснень, представник відповідача просить зменшити розмір вимог до 1 гривні з посиланням на постанову ВП ВС від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зазначивши про зухвалість та цинічність дій позивача з приводу поданого позову та намагання таким шляхом наживитися на АТ "Українська залізниця" у складний для України час, коли з перших хвилин початку війни відповідачем було організовано безкоштовні евакуаційні рейси для всіх громадян України з найбільш "гарячих точок" країни з метою збереження їх життя і здійснення стратегічних військивх перевезень з метою забезпечення обороноздатності країни.Тому оскільки відповідач заперечує проти задоовлення вимог, розрахунок за час затримки не потрібно проводити взагалі та у задоовленні вимог відмовити. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом, рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року у справі № 211/7839/21 стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] суму недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік у сумі 1\~460,00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.09.2021 по 30.05.2022 включно у сумі 7\~000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 19-22). Остаточний розрахунок згідно рішення суду проведено з позивачем 23 серпня 2022 року. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Установивши, що судові рішення, якими стягувалася з відповідача в тому числі невиплачена заробітна плата не виконані, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог (постанова Верховного Суду від 05 квітня\~2021 року у справі № 462/4598/18 (провадження № 61-5158св20) Верховний Суд у постанові від 19 травня 2022 року у справі № 1640/3365/18 (адміністративне провадження № К/9901/17624/19) зазначив, що аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Наведена правова позиція була неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 06.02.2020 у справі №806/305/17, від 06.08.2019 у справі №826/9793/18, від 20.02.2020 у справі №821/723/17, від 02.09.2020 у справі №804/7733/16, від 28.01.2021 у справі №240/11214/19. Також, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 було викладено правову позицію, згідно з якою оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 травня 2022 року у справі № 1640/3365/18 (адміністративне провадження № К/9901/17624/19). Верховний Суд в постанові від 12 червня 2019 року у справі №569/79/18 (провадження №61-44467св18) зазначив, що «установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117\~КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності». У ході розгляду справи судом установлено, що остаточний розрахунок по заробітній платі, передбачений\~статтею 116 КЗпП України, АТ «Українська залізниця» у день звільнення позивача не проведено, у судовому порядку з відповідача на користь позивача стягнуто матеріальну допомогу на оздоровлення, як складову заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.09.2021 по 30.05.2022. Зважаючи на те, що фактичне повне виконання судового рішення здійснено 23.08.2022, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 травня 2022 року (день, до якого за рішенням суду було стягнуто середній заробіток) до 22 серпня 2022 року (з урахуванням дня фактичного розрахунку), складає за 84 дні у сумі 42\~111,72 грн (501,33 грн, розмір середньоденної заробітної плати х 84 кількість днів = 42\~111,72 грн), Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 12 червня 2019 року у справі №569/79/18 (провадження №61-44467св18) від 08 грудня 2021 року у справі № 536/1267/18 (провадження № 61-10824св21). Разом з тим, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП України. Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважала, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Так, у даній справі суд враховує співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (стягнуті за рішенням суду 8\~460,00 грн., з яких 7\~000,00 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та 1\~460,00 грн. недоплачена сума на оздоровлення із заявленою позивачем наразі до стягнення сумою 42\~111,72 грн.); а також період прострочення (84 календарні дні) в умовах війни, коли у зв`язку з військовою агресією рф частина підприємств, у тому числі й відповідач, перебувають у стані простою, тощо. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 8\~000,00 грн. Стосовно клопотання представника позивача про повернення позову, оскільки відсутні повноваження, які підтверджують правомірність представника позивача Федоренка В.Г. на вчинення дій в інтересах заявника, зокрема підписання позову, то суд зазначає, що у матеріалах справи наявна копія нотаріально посвідченої довіреності від 10 листопада 2021 року (а.с. 27) [PERSON] на уповноваження Федоренка В.Г. представляти його інтереси, у тому числі складати та подавати позовні заяви від його імені. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, тому суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим стягнути суму судового збору з відповідача на користь держави за вимогу майнового характеру.

Outcome: approved