Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 33/100 часток власності на домоволодіння [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на одну цілу домоволодіння [ADDRESS] , що складається з житлового будинку за літ. Б-1 загальною площею 38,5 кв.м., житловою площею 28, 2 кв.м., огорожа за №1,3. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 06 липня 2022 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер: 3-103, видане державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Ткаченко Ю.Г. Нею було успадковане нерухоме майно після смерті племінника [PERSON] (дата смерті [INFO] ), який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті своєї матері - [PERSON] (дата смерті [INFO] ), яка була рідною сестрою позивачки. З вказаного вище є очевидним, що раніше, станом на 2006 рік, садибний житловий будинок [ADDRESS] належав на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . Але під час отримання у спадок позивачем домоволодіння [ADDRESS] з`ясувалося, що фактично вже не існує спільної часткової власності на вказане домоволодіння, оскільки 67/100 часток права спільної часткової власності відповідача було присвоєно нову адресу - Привокзальна 2/1, і зареєстроване як право власності на 1 цілу домоволодіння з видачею свідоцтва про право власності. Натомість, у реєстрі прав власності на нерухоме майно залишився запис про наявність у спадкодавця права на 33/100 домоволодіння по [ADDRESS] , що випливає з відомостей, що містяться у Свідоцтві про право на спадщину за законом, хоча де-факто, вказане домоволодіння вже не має співвласника в особі відповідача. Ухвалою суду від 24.10.2022 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. Протокольною ухвалою від 28.11.2022 року справу призначено до розгляду. Позивач в судове зсідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та позовні вимоги визнав у повному обсязі. Обставини справи, встановлені судом. 06 липня 2022 позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер: 3-103, видане державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Ткаченко Ю.Г. Позвачкою було успадковане нерухоме майно після смерті племінника [PERSON] (дата смерті [INFO] ), який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті своєї матері - [PERSON] (дата смерті [INFO] ), яка була моєю рідною сестрою. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з 33/100 часток власності на домоволодіння [ADDRESS] . Вказана частка складається з житлового будинку за літ. Б-1 загальною площею 38,5 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м., огорожа за №№ 1,3. Вартість спадкового майна становить 112834 грн. Це підтверджується висновком про вартість майна, підготовленим суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Антан-Юг». У державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстроване за позивачкою 06.07.2022 за № 47258350. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2607590048060. Вказане підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з Індексним номером 304382696 від 06.07.2022. Право спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS] існувало до березня 2006 року і визначалося воно так: [PERSON] - 33/100 часток, [PERSON] - 67/100 часток. Пунктом 6 Рішенням виконкому Миколаївської міської ради № 497 від 2006-03-24 «Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради від 25.11.05 №2196, від 23.04.04 № 635,від 16.12.05 № 2446 та від 28.10.05 № 1936 (ВН. ЗМІН П.56 №1773 ВІД 21.08.07) (ВН. ЗМІН П.77 №2297 ВІД 27.11.07) (ВН. ЗМІН П.19 №1741 ВІД 26.08.09) частині домоволодіння по [ADDRESS] , яка належить гр. [PERSON] , надано нову адресу: [ADDRESS] . Наразі, право власності відповідача - [PERSON] зареєстроване у Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого 09.06.2006 виконкомом Миколаївської міської ради. Як випливає з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 312055663 від 11.10.2022, відповідачу [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] . Опис об`єкта нерухомого майна, що належить [PERSON] , включає в себе: житловий будинок За літ.А загальною площею 56,4кв.м., житловою площею 37,0кв.м., господарські будівлі та споруди. Згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого станом на 17.08.2005 , то власниками вказаного будинку є [PERSON] - 33/100 частки власності та [PERSON] -67/100 частки власності. З експлікації до плану садибного будинку [ADDRESS] його параметри становлять 56,4кв.м. загальна площа та 37,0кв.м.- житлова, тобто є такими ж, як зазначено у інформаційній довідці № 312055663 від 11.10.2022. В свою чергу, щодо будинку [ADDRESS] , то загальна площа цієї літери 38,5кв.м., житлова -28,2кв.м., тобто є такими ж, як зазначено у свідоцтві про спадщину за законом, виданого позивачу. Станом на 2006 рік, садибний житловий будинок [ADDRESS] належав на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . Але під час отримання у спадок позивачем домоволодіння [ADDRESS] з`ясувалося, що фактично вже не існує спільної часткової власності на вказане домоволодіння, оскільки 67/100 часток права спільної часткової власності відповідача було присвоєно нову адресу - Привокзальна 2/1, і зареєстроване як право власності на 1 цілу домоволодіння з видачею свідоцтва про право власності. Натомість, у реєстрі прав власності на нерухоме майно залишився запис про наявність у спадкодавця права на 33/100 домоволодіння по [ADDRESS] , що випливає з відомостей, що містяться у Свідоцтві про право на спадщину за законом, хоча вказане домоволодіння вже не має співвласника в особі відповідача. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За положеннями ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Так, відповідно до вимог ст. 356 ч. 1 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст. 358 ч. ч. 1 - 3 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до вимог ст. 364 ч. ч. 1 та 3 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до вимог ст. 367 ч. ч. 1 та 2 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно ч.1, ч. 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Враховуючи те, що належні сторонам частини будинку фактично є окремими об`єктами нерухомості, а також відсутні будівлі і споруди, які б перебували у спільному користуванні, а тому є наявна технічна можливість для виділу позивачу частки будинку як окремого об`єкта права власності. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved