Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

в жовтні 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до Виконавчого органу КМР (КМДА), Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» в якому просить визнати незаконним та скасувати Розпорядження Київського міського голови Кличка В.В. №147 від 09.03.2022 про відсторонення [PERSON] ; поновити позивача на посаді Начальника Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» з 09.03.2022; стягнути із Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. При цьому, окремою вимогою позивач просить поновити строк на звернення до суду із вказаним позовом, визнавши поважними причини пропуску строку подачі позову В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що між ним та відповідачем Виконавчим органом КМР (КМДА) 28.12.2021 в особі Київського міського голови Кличка В.В. укладено Контракт щодо призначення позивача на посаду начальника КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» з 28.12.2021 по 27.12.2022 (надалі - Контракт). Вказаний Контракт укладено, зокрема, на підставі ч.3 ст.21 КЗпП України. При цьому, установчим документом комунального підприємства є Статут, затверджений розпорядженням КМДА від 19.12.2001 №2738. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан і діє по день подання позову. З 28.12.2021 і на час запровадження воєнного стану, позивач зазначає, що він працював на вищевказаній посаді, однак, 09.03.2022 Київський міський голова Кличко В.В. видав розпорядження №147 від 09.03.2022 про відсторонення [PERSON] .. При цьому, вказане розпорядження видавалось на підставі Кодексу законів про працю України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із систематичним невиконанням доручень під час воєнного стану, відсторонив позивача від займаної посади з 09.03.2022 до закінчення строку дії правового режиму воєнного стану. Окрім цього, Департамент транспортної інфраструктури Виконавчого органу КМР (КМДА) 16.09.2022 надіслав адвокату лист від 07.09.2022 №053-6186, яким повідомив, що підставою для прийняття рішення про відсторонення від посади став лист Департаменту від 08.03.2022 №053-2725 та резолюція Київського міського голови від 08.03.2022 №6660 стосовно вжиття організаційно-правових заходів щодо надання пропозицій. З вищевказаного листа, як зазначає позивач, вбачається, що позивач начебто ввів в оману директора Департаменту, проінформувавши останнього, що доручення першого заступника голови КМДА Поворознюка М. від 06.03.2022 щодо передачі транспортних засобів військовим для виконання оперативних завдань в умовах дії правового режиму воєнного стану. Однак, позивач зазначає, що вказане не відповідає дійсності, оскільки станом на 06.03.2022 до місця збору КП ШЕЦ Печерського району за адресою: м. Київ, вул. Бутишева,19 було доставлено транспортний засіб - легковий, загальний універсал -В, Nissan Patrol. На місті збору представники відмовились складати Акт приймання-передачі автомобіля, крім того, його було повідомлено, що вказана техніка обліковується в списках військового комісаріату [INFO] , тому її передання має бути узгоджене з працівниками комісаріату. Для виконання доручення позивача була узгоджена домовленість щодо передання техніки яка весь час знаходився зв зазначеною адресою на місті збору з 06.03.2022 по 07.03.2022, а 08.03.2022 транспортний засіб було передано військовим та отримано відповідний Акт. При цьому, вже на виконання доручення Департаменту транспортної інфраструктури (надалі - Департамент)від 14.06.2022 №053-404, вже 15.06.2022 позивачем було надано Київському міському голові письмові пояснення в яких [PERSON] повідомив про виконання усного доручення директора Департаменту [PERSON] стосовно передачі 07.03.2022 повнопривідних транспортних засобів військовослужбовцям. Позивач зазначає, що зі змістом вказаного Розпорядження він ознайомився лише 19.09.2022, коли його належним чином завірену копію відповідач надіслав його адвокату, тому строк звернення до суду вважає пропущеним з поважних причин і просить його поновити. Зважаючи на вищевикладене, позивач вказує, що з врахуванням положень ст. 46 КЗпП України, яка не передбачає таких правових підстав, на підставі яких було відсторонено позивача, відсутності у Статуті зазначених у Розпорядженні підстав для відсторонення положень для відсторонення, він змушений звернутися із вказаним позовом до суду для захисту своїх порушених трудових прав. Ухвалою суду від 07.10.2022 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 03.11.2022 надійшов від відповідача виконавчого органу КМР (КМДА) відзив на позов, в якому вимоги позивача заперечуються в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Зокрема, серед іншого, відповідач посилається на ту обставину, що відповідно до п.7.2. Статуту КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» начальник підприємства призначається на посаду та звільняється Київським міським головою. При цьому, п. 2.4.24 Контракту начальник зобов`язується виконувати рішення КМР, розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА), Київського міського голови та інші нормативно-правові акти. Таким чином, невиконання розпорядження директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) - є порушенням укладеного Контракту. Так, відповідач зазначає, що на виконання доручення першого заступника голови КМДА Поворознюка М. було надано доручення позивачу про передачу транспортних засобів для виконання оперативних завдань в умовах дій правового режиму військового стану, згодом директора Департаменту транспортної інфраструктури було проінформовано невиконання зазначеного доручення, однак, 08.03.2022 директору Департаменту надійшла інформація щодо невиконання доручення, зокрема, позивачем. Таким чином, відповідач вважає, що позивач не тільки не виконав доручення керівництва, а й умисно ввів в оману. Тому саме невиконання позивачем доручення директора Департаменту стало підставою для відсторонення [PERSON] від роботи. У відзиві зазначено, що порушення умов контракту є підставою для його дострокового розірвання, а враховуючи, що в діях позивача вбачається невиконання умов контракту, що, як наслідок, стало причиною його відсторонення. 09.11.2022 позивач надав відповідь на відзив в якій посилався на діючу редакцію пункту 1.1.Контракту і зазначає, що висновок відповідача про те, що невиконання розпоряджень директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) є порушенням Контракту, - є надуманим і не відповідає положенням самого Контракту. Крім того, посилання представника відповідача у відзиві про введення позивачем в оману роботодавця також не відповідає дійсності оскільки таке твердження нічим не підтверджено і спростовується наявним Актом приймання-передачі транспортних засобів від 08.03.2022 №381. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов який просили задовольнити із наведених в цьому підстав. Представники відповідачів в судовому засідання заперечували проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, а також представників відповідачів, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. В силу ст. 129 Основного Закону України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, судом встановлено, що між [PERSON] та відповідачем Виконавчим органом КМР (КМДА) 28.12.2021 в особі Київського міського голови Кличка В.В. укладено Контракт щодо призначення позивача на посаду начальника КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» м.Києва з 28.12.2021 по 27.12.2022 (а.с.22-33). Вказаний Контракт укладено, зокрема, на підставі ч.3 ст.21 КЗпП України. При цьому, установчим документом комунального підприємства є Статут, затверджений розпорядженням КМДА від 19.12.2001 №2738. Головою КМР Кличком В. підписано Розпорядження №147 від 09.03.2022 «Про відсторонення [PERSON] ». Вказане Розпорядження видано на підставі Кодексу законів про працю України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із систематичним невиконанням доручень під час дії правового режиму воєнного стану, відсторонив позивача від займаної посади з 09.03.2022 до закінчення строку дії правового режиму воєнного стану (а.с.45). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зміст ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає, що користування правами та свободами, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Відповідно до ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Статтею 43 Конституції гарантовано, зокрема, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відсторонення від роботи - це певна санкція, застосовувана роботодавцем до працівника, за порушення ним трудової дисципліни, зумовлених певними (навмисними, свідомими) діями останнього. Так, згідно зі статтею 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони, в інших випадках, передбачених законодавством. Відсторонення від роботи керівників підприємств, установ та організацій військовим командуванням допускається у випадках, визначених Законом України "Про правовий режим воєнного стану". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 зазначено, що «відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку. Разом з тим за змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом. Позивач звернувся до суду із позовом, оскільки вважає, що таке його відсторонення не було проведено у відповідності зі ст. 46 КЗпП України. Судом встановлено, що в преамбулі до оскаржуваного Розпорядження підставою для відсторонення [PERSON] вказано систематичність невиконання ним доручень під час дії правового режиму воєнного стану. При цьому, в тексті Розпорядження не вказано на підставі яких документів прийнято вказане рішення і в чому полягала систематичність невиконання позивачем і яких доручень, оскільки підстави для відсторонення, визначені в ст. 46 КЗпП України, - дане Розпорядження не містить. А посилання сторони відповідача про невиконання позивачем умов п. 2.4.24 Контракту, що і є підставою для відсторонення в розумінні виконання роботодавцем вимог ст. 46 КЗпП України, - спростовується наступним. Так, дійсно, п. 2.4.24 Контракту передбачено, що начальник зобов`язується виконувати рішення КМР, розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА), Київського міського голови та інші нормативно-правові акти. Разом із тим, умови Контракту не містять положень щодо можливості відсторонення, в даному випадку позивача, від займаної посади у зв`язку із неналежним виконанням або невиконанням рішення КМР, розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА), Київського міського голови та інші нормативно-правові акти. Вказаним Контрактом не передбачено умов саме для відсторонення начальника КП «ШЕУ по ремонту та утриманню автомобільних шляхів і споруд на них Печерського району» м. Києва від займаної посади. Крім того, у вказаному Розпорядженні також не зазначені (у випадку їх наявності) і підстави для відсторонення від роботи керівників підприємств, установ та організацій військовим командуванням допускається у випадках, визначених Законом України "Про правовий режим воєнного стану" (ч.2 ст. 46 КЗпП України). Таким чином, судом встановлено, що будь яких інших випадків, передбачених законодавством для можливості відсторонення працівника від роботи на підставі ст. 46 КЗпП України, сторона відповідача не зазначила, а оспорюване Розпорядження їх не містить. Право на працю та право заробляти працею на життя, яке гарантоване ст. 43 Конституції України, - належить до основних прав і свобод людини та громадянина. Пунктом 1 ст.92 Конституції України встановлено, що права і свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України, а тому відсторонення від роботи є втручанням у право людини, гарантоване ст. 43 Конституції шляхом його обмеження, таким чином, в силу положень п.1 ст.92 Конституції таке втручання дозволено виключно законами України. Зважаючи на те, що у оскаржуваному Розпорядження не зазначено будь-яких підстав для відсторонення позивача від роботи, що передбачені вимогами ст. 46 КЗпП України, суд вважає, що прийняттям Розпорядження №147 від 09.03.2022 «Про відсторонення [PERSON] » за підписом Київського міського голови Кличка В.В., за яким тимчасово, до закінчення строку дії правового режиму воєнного стану, відсторонено [PERSON] від займаної посади, були порушені трудові права позивача, а тому наявні правові підстави для визнання незаконним та скасування Розпорядження Київського міського голоси [PERSON] №147 від 09.03.2022 про відсторонення [PERSON] . В судовому засіданні позивач зазначив, що наразі дія Контракту закінчена з 27.12.2022 і він звільнений із вказаної посади. У зв`язку із вищевказаним, правові підстави для поновлення [PERSON] на посаді з підстав визнання незаконним його відсторонення від роботи, на час розгляду справи по суті - відсутні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті та відповідних поясненнях, не впливають на вищевказані висновки суду щодо встановлення судом порушень відповідачем вимог чинного законодавства при відстороненні позивача від роботи. Отже, звільнення працівника з порушенням установленого законом порядку свідчить про порушення зазначених гарантій, застосовуваних під час реалізації процедури відсторонення працівника та тягне за собою поновлення його прав. 23 грудня 2022 р. Кабінет Міністрів України вніс зміни до розпорядження КМУ «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» від 25.03.2020 р. № 338 і постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 р. № 1236. Зміни передбачають, що продовжено на всій території України дію карантину через COVID-19 до 30.04.2023 р. Суд враховує положення глави ХІХ КЗпП України відповідно до яких під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а тому строк звернення позивача до суду продовжується на строк дії такого карантину і не потребує вирішення питання судом про їх поновлення, як того просив позивач у відповідній заяві. Щодо вимоги стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне. Згідно постанови Верховного Суду від 21.08.2019 р. у справі №712/3841/17, якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП України). За ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної ним у постановах від 25.07.2018 р. у справі №552/3404/17 та від 24.04.2020 р. у справі №815/5976/14, і яка згідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин: «...вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати...», «...виплата за вимушений прогул - є заробітною платою, ... вона обчислюється саме у прив`язці до часу такого стану працівника, коли він вимушений був (не з його вини) не виконувати свою трудову функцію...». За ч. 1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Отже виходячи з викладеного, вбачається, що позивач з 29.11.2021 р. була позбавлена можливості працювати з підстав її незаконного відсторонення від роботи та відповідно отримувати заробітну плату. Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., такий порядок застосовується, крім іншого, у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З врахуванням довідки відповідача №9 від 29.06.2022, на підставі вищевказаного Порядку, судом вирахувана середньоденна заробітна плата позивача, з врахуванням нарахованої заробітної плати за січень 2022 - 103279,89 грн. та лютий 2022 - 75408,08 грн. загалом за 42 робочих днів становить (103279,89 +75408,08)/ 42 = 4254,48 грн. в день. Отже, сума загального середнього заробітку, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу в період з 09.03.2022 (день відсторонення) по 27.12.2022 (день фактичного звільнення позивача у зв`язку із закінченням дії Контракту) становить: 4254,48 грн. х 210 днів = 1040077,68 грн. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами ст. 141 ЦПК України, а тому з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог і з врахуванням часткового звільнення позивача від сплати судового збору, що в даному випадку передбачає: стягнення із Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» м. Києва на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі по 992, 40 грн. з кожного та стягнення із Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» м. Києва на користь держави судовий збір в розмірі по 5200,39 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial