Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~27.10.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що у серпні-вересні 2019 року йому стало відомо про існування в його сина [PERSON] боргу на підставі розписки від 20.03.2019 року. Зі змісту даної розписки слідувало, що останній протягом 2018 року отримав від [PERSON] кошти в загальній сумі 309840 грн. для їх подальшої передачі ОК «ЖБК Еталон» на виконання умов договору на пайову участь у будівництві квартири та гаража, який був укладений між відповідачами. Вказані кошти його син зобов`язався повернути ОК «ЖБК Еталон» до 31.12.2019 року. У зв`язку з цим та з урахуванням того, що [PERSON] хворів на тяжке захворювання, 13.09.2019 року між ним, [PERSON] та ОК «ЖБК\~Еталон» було\~укладено договір\~про переведення\~сина,\~за умовами\~якого він\~фактично поручився\~перед кредитором\~виконати зобов`язання\~свого щодо\~повернення боргу.\~Разом з\~тим,\~у той\~період його\~молодший син\~ [PERSON] \~та дружина\~ [PERSON] \~боролися із\~онкологічним захворюванням,\~а старший\~син[PERSON] також\~хворів вкрай\~тяжкою недугою.\~Відтак,\~усі сімейні\~кошти були\~залучені на\~лікування членів\~його сім`ї,\~а тому\~повернення боргу\~на той\~момент було\~неможливим.\~Не бажаючи\~розголосу цих\~подій для\~його сім`ї,\~оскільки такі\~могли спричинити\~ще більш\~різке погіршення\~стану здоров`я\~дружини та\~синів,\~він перебував\~у дуже\~тяжкому психоемоційному\~стані,\~що негативно\~вплинуло на\~рішення укласти\~договір про\~переведення боргу\~від 13.09.2019\~року на\~вкрай невигідних\~умовах.\~Крім того,\~розбиратися з\~підставою виникнення\~вказаної заборгованості\~у нього\~не було,\~оскільки усі\~його зусилля\~були спрямовані\~на лікування\~сім`ї та\~уникнення для\~них будь-яких\~стресових ситуацій.\~Таким чином,\~укладення спірного\~правочину вчинено\~під впливом\~тяжких обставин\~і вкрай\~невигідних умовах,\~а тому\~його волевиявлення\~не може\~вважатися вільним\~і не\~відповідає його\~внутрішній волі.\~Натомість,\~оспорюваний договір\~про переведення\~боргу від\~13.09.2019\~року,\~всупереч вимогам\~ст.\~ст.\~61-65\~СК України,\~був укладений\~без наявності\~згоди його\~дружини.\~У свою\~чергу,\~судовими рішенням\~в цивільних\~справах №\~161/20059/19\~та №\~161/2220/21\~з нього\~на користь\~ОК «ЖБК\~Еталон» було\~стягнуто заборгованість\~за оскаржуваним\~правочином в\~загальній сумі\~359840\~грн.,\~що свідчить\~про збільшення\~грошового зобов`язання\~відносно розписки,\~складеної 20.03.2019\~року його\~сином [PERSON] .\~При цьому,\~зі змісту\~розписки йому\~взагалі не\~зрозуміло навіщо\~ [PERSON] \~передавала [PERSON] \~кошти для\~внесення у\~будівництво квартири\~та гаражу,\~якщо відповідно\~до на\~пайову участь\~у будівництві,\~які були\~укладені між\~відповідачами саме\~ [PERSON] \~повинна була\~внести такі\~кошти ОК\~«ЖБК Еталон»,\~а також\~останній нічого\~не заважало\~цього робити\~особисто.\~Враховуючи наведене,\~просить суд\~визнати недійсним\~договір про\~переведення боргу,\~укладений 13.09.2019\~рокуміж ним, [PERSON] та ОК «ЖБК Еталон», а також стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.11.2022 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та за наявними у справі матеріалами (а.с. 33). 05.12.2022 року від відповідача ОК «ЖБК Еталон» на адресу суду надійшов відзив на вищевказану позовну заяву [PERSON] . В обґрунтування своїх заперечень щодо позову останній зазначає, що 05.01.2017 року між ОК «ЖБК Еталон» та [PERSON] було укладено договір про пайову участь у кооперативі № 32, за яким [PERSON] є замовником будівництва квартири [ADDRESS] . Вартість квартири за договором становила 720000 грн. (далі Договір № 32). Крім того, 19.07.2018 року між ОК «ЖБК Еталон» та [PERSON] було укладено договір про пайову участь у кооперативі № 10Г, за яким остання є замовником будівництва вбудованого гаража у буд. [ADDRESS] . Вартість гаража за договором становила 250000 грн. (далі Договір № 10Г) Внаслідок досягнення відповідних домовленостей, замовниця на виконання взятих на себе зобов`язань здійснювала передачу грошових коштів [PERSON] , який на той час здійснював юридичний супровід справ ОК «ЖБК Еталон». На момент вирішення питання про закриття замовниками будівництва заборгованостей за договорами про пайову участь було встановлено, що у [PERSON] існувала заборгованість за Договором № 32 в сумі 109840 грн., та за Договором № 10Г в сумі 250000 грн. Проте, як з`ясувалося згодом, замовниця передала [PERSON] кошти в загальному розмірі 309840 грн. на погашення існуючої в неї заборгованості за договорами про пайову участь, однак вказану суму коштів, як повідомив останній, він використав на власні потреби. У зв`язку з цим, [PERSON] особисто було написано розписку про отримання зазначеної суми коштів, яка ним передана ОК «ЖБК Еталон» 29.03.2019 року. Влітку 2019 року [PERSON] захворів на тяжке захворювання та жодних коштів на виконання взятих на себе зобов`язань згідно розписки не повернув. Як наслідок, 13.09.2019 року між [PERSON] , [PERSON] та ОК «ЖБК Еталон» було укладено спірний договір про переведення боргу. Вказує, що позивач взяв на себе боргові зобов`язання сина у добровільному порядку, без будь-якого примусу, а домовленості про строки повернення коштів досягнуті за його ініціативи. При цьому, розмір заборгованості [PERSON] жодним чином не оспорював та про наявність боргу сина не заперечував. Поряд з тим, зобов`язання за розпискою, вчиненою 20.03.2019 року [PERSON] припинилися внаслідок укладення правочину, який є предметом даного спору. Вважає, що позивач усілякими способами намагається уникнути взятих на себе зобов`язань, а його доводи про недотримання при укладенні оспорюваного договору вимог ст. ст. 61-65 СК України є безпідставними, оскільки з даних підстав вимоги про визнання правочину недійсним вправі заявляти виключно другий із подружжя, чиєї згоди при його укладені не отримано. Враховуючи наведене, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Одночасно з цим, відповідач ОК «ЖБК Еталон» у своєму відзиві на позовну заяву просив застосувати строки позовної давності виходячи з тих міркувань, що з дати укладення оспорюваного договору про переведення боргу від 13.09.2019 року та дати звернення до суду з даним позовом пройшло понад три роки (а.с. 38-40). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.12.2022 року у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про виклик свідків було відмовлено (а.с. 82). 20.12.2022 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та призначення судової почеркознавчої експертизи було відмовлено (а.с. 114-115). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.12.2022 року у задоволенні клопотання [PERSON] про перехід розгляду справи від спрощеного до загального позовного провадження відмовлено (а.с. 116-117). 16.12.2022 року позивачем було подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву. Свої доводи позивач мотивує тим, що для нього дуже сумнівною є обставина щодо передачі коштів на виконання Договору № 32 та Договору № 10Г через [PERSON] , оскільки їх змістом передбачений інший механізм сплати пайових внесків, який сторонами не змінювався. У свою чергу, відомості, які вказані у розписці, вчиненій 20.03.2019 року [PERSON] жодними доказами не підтверджуються, а її зміст викликає обгрунтовані сумніви щодо достовірності зазначених у ній відомостей. При цьому, оригінал розписки йому ніхто не пред`являв. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с. 90-94). Від відповідачки [PERSON] відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив на адресу суду не надходили. Враховуючи строки подання відзиву на позовну заяву (для відповідача [PERSON] ) та заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву (для відповідача ОК «ЖБК Еталон»), які на день ухвалення даного рішення сплинули, суд вважає за можливе вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 05.01.2017 року між ОК «ЖБК Еталон» та [PERSON] було укладено договір № 32 про пайову участь у кооперативі. Об`єкт будівництва, що становить предмет договору нежитлове приміщення № 32 загальною площею 83,00 кв.м., розташоване на технічному поверсі будинку [ADDRESS] . Вартість приміщення 747000 грн. 19.07.2018 року між ОК «ЖБК Еталон» та [PERSON] було укладено договір № 10Г про пайову участь у кооперативі. Об`єкт будівництва, що становить предмет договору гараж загальною площею до 20,00 кв.м., розташоване на першому поверсі будинку [ADDRESS] . Вартість приміщення 250000 грн. 20.03.2019 року [PERSON] було власноручно складено розписку, відповідно до змісту якої протягом 2018 року він отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 200000 грн. та 109840 грн., для подальшої передачі до ОК «ЖБК Еталон», на виконання умов договорів про пайову участь в будівництві квартири та гаража, укладеного з [PERSON] . Вказані грошові кошти [PERSON] витратив на власні потреби. [PERSON] зобов`язався грошові кошти в сумі 200000 грн. та 109840 грн. передати в повному обсязі до 31.12.2019 року. [PERSON] не зазначив особу, якій зобов`язується передати грошові кошти, однак, вказана розписка була передана ним голові ОК «ЖБК Еталон» [PERSON] . При цьому, суд звертає особливу увагу, що голова Обслуговуючого кооперативу «ЖБК Еталон» Берекета О.Б., прийнявши від [PERSON] боргову розписку, згідно якої останній зобов`язався грошові кошти в сумі 200000 грн. та 109840 грн. передати в повному обсязі до 31.12.2019 року, фактично, визнав [PERSON] боржником замість [PERSON] та набув відповідне право вимоги від імені ОК «ЖБК Еталон». Судом також встановлено, що вищевказані кошти в сумі 200000 грн. та 109840 грн. передавалися [PERSON] в інтересах [PERSON] на виконання умов договорів про пайову участь в будівництві квартири та гаража в користь ОК «ЖБК Еталон» через [PERSON] , який у той час здійснював юридичний супровід справ ОК «ЖБК Еталон» та з яким склалися у забудовника стійкі трудові правовідносини. Факт перебування [PERSON] у тривалих трудових відносинах із ОК «ЖБК Еталон» позивачем не заперечується. У свою чергу, [PERSON] не виконав своє зобов`язання щодо передачі грошових коштів відповідно до складеної ним розписки від 20.03.2019 року. Тому, 13.09.2019 року між [PERSON] (Боржник 1), [PERSON] (Новий боржник) та ОК «ЖБК Еталон» було укладено договір про переведення боргу. Із дійсного змісту вказаного договору вбачається, зокрема, що: -[PERSON] є замовником квартири [ADDRESS] , та вбудованого гаража у цьому ж будинку за цією ж адресою; -борг [PERSON] перед ОК «ЖБК Еталон» становить 359840 грн., з яких борг за квартиру 109840 грн., борг за гараж 250000 грн.; -борг утворився через причини, які не залежали від [PERSON] , і виходять із потреби вирішити цей «казус» у спосіб та строки, які є прийнятні для сторін договору; -[PERSON] переводить на [PERSON] свій борг перед ОК «ЖБК Еталон» в загальній сумі 359840 грн., з яких борг за квартиру 109840 грн., борг за гараж 250000 грн.; -ОК «ЖБК Еталон» надав згоду на переведення боргу в загальній сумі 359840 грн., з яких борг за квартиру 109840 грн., борг за гараж 250000 грн. на [PERSON] ; -[PERSON] перевів на себе борг [PERSON] в загальній сумі 359840 грн., з яких борг за квартиру 109840 грн., борг за гараж 250000 грн. та зобов`язався погасити вказану заборгованість перед ОК «ЖБК Еталон» до 31.12.2020 року. -[PERSON] визнав, що приймає на себе борг добровільно, без будь-якого примусу з боку інших сторін договору і визнав, що борг, який утворився у [PERSON] перед ОК «ЖБК Еталон» є наслідком прикрих обставин, за які він приймає на себе фінансові зобов`язання [PERSON] . Зі змісту позовної заяви [PERSON] та відзиву на позовну заяву ОК «ЖБК Еталон», а також доданих до них документів достовірно встановлено ту обставину, що підставою укладення договору про переведення боргу від 13.09.2019 року була неможливість виконання [PERSON] своїх зобов`язань згідно розписки, складеної ним 20.03.2019 року, а також наявне у нього тяжке захворювання, у зв`язку з чим батько останнього позивач [PERSON] перейняв на себе обов`язок щодо повернення боргу свого сина. У своєму позов [PERSON] ставить питання про визнання недійсним договору про переведення боргу від 13.09.2019 року на підставі положення ст. 233 ЦК України (щодо вчинення правочину під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах), а також Глави 8 Розділу І СК України (щодо відсутності згоди на вчинення правочину іншого з подружжя). Надаючи правову оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Верховний суд неодноразово висловлювався щодо правильного застосування судами положень ст. 233 ЦК України у справах про визнання недійсними правочинів, вчинених особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Так, зокрема, Постанові від 19.05.2021 року по справі № 380/1066/19 Верховний суд дійшов висновку, що правочин, який оспорюється на підставі ст. 233 ЦК України характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає внутрішній волі. Підставами визнання правочину недійсним на підставі ст. 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах. Тобто для визнання правочину недійсним на підставі ч. 1 ст. 233 ЦК України необхідна сукупність вказаних умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в ч. 1 ст. 233 ЦК України сполучника «і», за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов. Встановлена ст. 233 ЦК України підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання ч. 1 ст. 233 ЦК України. Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини право не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особами таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичі смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину, та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідний для себе умовах. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у Постанові Верховного Суду від 29.03.2021 року у справі № 369/13272/18-ц (провадження № 61-19054св20). Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі ст. 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у Постанові від 27.11.2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18). Як встановлено судом, спірний договір про переведення боргу від 13.09.2019 року був укладеним у зв`язку із існуванням розписки, вчиненої 20.03.2019 року [PERSON] , зобов`язання за якою останнім не виконувалися у будь-якій мірі. Переведення боргу за договором про пайову участь у будівництві житла, а не за розпискою було вирішено вчинити за домовленістю всіх сторін «казусу» (згідно змісту спірного договору). З точки зору бухгалтерського обліку ОК «ЖБК Еталон», було вирішено перевести борг на позивача саме за договором пайової участі, а не за розпискою. Тобто, ті боргові правовідносини, які існували між [PERSON] та ОК «ЖБК Еталон» з приводу повернення коштів на підставі розписки, вчиненої 20.03.2019 року [PERSON] , перейшли до позивача згідно оскаржуваного правочину у тому ж обсязі на тих же умовах. У свою чергу, вищевказана розписка є чинною, в судовому порядку не оспорювалися, окремі положення її змісту або ж така в цілому не дійсними не визнавалася. Крім того, варто зауважити, що спірний правочин не був укладеним позивачем з метою усунення обставин, які спричинені тяжкими хворобами членів його сім`ї. Зазначене вище, у повній мірі спростовує той факт, що договір про переведення боргу від 13.09.2019 року був укладеним зі сторони [PERSON] під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах. Також суд вважає за необхідне за необхідне наголосити, що укладення між [PERSON] , [PERSON] та ОК «ЖБК Еталон» оспорюваного договору стало підставою припинення існування зобов`язань за розпискою, вчиненою 20.03.2019 року [PERSON] . На даний час ОК «ЖБК Еталон» не вчинило жодної дії щодо стягнення заборгованості за такою розпискою та як стверджує голова кооперативу [PERSON] , який є кредитором за такою розпискою будь-яких вимог до боржника за такою розпискою останній немає. Відтак, за умови існування та визнання дійсності договору про переведення боргу від 13.09.2019 року, зобов`язання за розпискою, вчиненою 20.03.2019 року [PERSON] в силу приписів ст. 604 ЦК України вважаються припиненими. Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 65 СК України Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Зі змісту вищевказаної норми слідує, що із позовом про визнання договору за умовами ст. 65 СК України має той з подружжя, хто не був стороною договору, який був укладений іншим з подружжя за відсутності згоди першого. За наведених обставин, позивач не вправі заявляти позов про визнання правочину недійсним, який він сам уклав з підстав порушення таким правочином інтересів іншого з подружжя. Інші доводи [PERSON] , які викладені у його позові та відповіді на відзив на позовну заяву не входять до предмету доказування у даній справі, а тому не заслуговують на увагу. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ОК «ЖБК Еталон», [PERSON] про визнання договору про переведення боргу недійсним у повному обсязі. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З заявою про поновлення строку звернення до суду [PERSON] та її представник не зверталися, оскільки вважають, що строк позовної давності не пропущено. Як слідує\~з роз`яснень\~постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №\~14\~від 18.12.2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11), встановивши, що строк для звернення до суду пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі, і зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ОК «ЖБК Еталон», [PERSON] про визнання договору про переведення боргу недійсним слід відмовити саме у зв`язку з їх недоведеністю. У відповідністю до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у справі, в зв`язку з відмовою у позові, суд залишає за останнім. На підставі ст. ст. 15, 16, 203, 215, 216, 233 ЦК України, ст. 65 СК України, та

Outcome: dismissed