Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

21 лютого 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до Казенного підприємства Шосткинський казенний завод «Зірка» (далі КП ШКЗ «Зірка»), з 02 вересня 2022 року повне найменування юридичної особи змінено на Державне підприємство "Шосткинський завод "Зірка" (далі - ДП "Шосткинський завод "Зірка"), про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з дати звільнення по день ухвалення рішення по суті. В обґрунтування позову зазначив, що Наказом №184 к від 27.09.2021 був звільнений 29 вересня 2021 року за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (ст. 38 ч. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України)). При\~ звільненні відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі, яка становить 161097 грн 76 коп. Розрахунок відповідач не провів і на теперішній час, у зв`язку з чим позивач просить стягнути заробітну плату у розмірі 161097 грн 76 коп. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 29.09.2021 по день винесення рішення по суті. 14 листопада 2022 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій роз`яснено учасникам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження від 14 листопада 2022 року разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за його місцезнаходженням, яке було отримано відповідачем 21.12.2022. (а.с.20) Станом на 11 січня 2023 року відзив на позов та заперечення від відповідача ДП "Шосткинський завод "Зірка" до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією трудової книжки серії [NUMBER] позивач [PERSON] 29 вересня 2021 року був звільнений за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (ч.3 ст. 38 КЗпП України). (а.с.4) З копії довідки КП «ШКЗ «Зірка» №13-ВГБ від 08 лютого 2022 року, вбачається, що заборгованість з виплати остаточного розрахунку [PERSON] станом на 02.02.2022\~ становить 161097 грн 76 коп. (а.с.5) Згідно довідки КП «ШКЗ «Зірка» №14-ВГБ від 08 лютого 2022 року середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 497 грн 92 коп. (а.с.7) Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ від 01.07.2022 (далі Закон України №2352-ІХ від 01.07.2022)\~ внесені зміни до тексту статті 117 та викладено в наступній редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті». Цей закон набрав законної сили 19 липня 2022 року. Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та є своєрідною санкцією для нього, а також не входить до структури заробітної плати. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 (провадження №12-301гс18) зроблено правовий висновок про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону №108/95-ВР, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Велика Палата Верховного Суду надала висновок про визначення тримісячного строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в постанові від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц (провадження №14-429цс19), а також Верховний Суд України зробив такий висновок у постановах від 26 грудня 2011 року у справі №6- 77цс11, від 24 червня 2015 року у справі №6-116цс15, від 06 квітня 2016 року у справі №6-409цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі №311/136/16, від 08 листопада 2017 року у справі №202/4914/16-ц. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Висновок щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15 (провадження №14-623цс18), яка відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6- 113цс16. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Така правова позиція застосована також Верховним Судом і у справі №165/622/20 (постанова від 20 травня 2021 року). При вирішенні вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд враховує, що середній заробіток, з врахуванням внесених змін до ст. 117 КЗпП України підлягає до стягнення за період з 29 вересня 2021 року (день звільнення) до 19 липня 2022 року (день набрання чинності Закону України №2352-ІХ від 01.07.2022) (за 202 дні). Також\~ суд з метою дотримання критеріїв справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, який допустив порушення трудового законодавства та законодавства про оплату праці, вважає що середній заробіток підлягає до стягнення з відповідача 50 відсотків від суми середнього заробітку за 202 дні 100579 гривень 84 копійки, що складає 50289 гривень 92 копійки. У зв`язку із введення на території України з 24 лютого 2022 року воєнного стану,\~ згідно із ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-IX у період дії воєнного стану не застосовуються норми, ст.71-73 КЗпП України, якими встановлені святкові та неробочі дні. Тобто, всі святкові і святкові неробочі дні протягом 2022 року були звичайними робочими днями, робота за які оплачувалася у звичайному порядку. Таким чином, враховуючи, що при звільненні позивача відповідач не здійснив йому виплату заробітної плати у сумі 161097 грн 76 коп., а також ця виплата не виплачена і по теперішній час, від відповідача до суду не надійшли відзив на позовну заяву та заперечення, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 161097 грн 76 коп. підлягають до задоволення повністю, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає до часткового задоволення, а саме у розмірі 50289 гривень 92 копійки. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. З врахуванням того, що позивача [PERSON] було звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду за позовну вимогу щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок слід стягнути з відповідача на користь держави. Також, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 992 гривні 40 копійок за позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Outcome: partial