Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, покликаючись на те, що 25 червня 2021 року на її автомобіль впало дерево, внаслідок чого завдало пошкоджень на загальну суму 163594,72 грн. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо утримання зелених насаджень та завдання шкоди його майну, просить стягнути з відповідача 163594,72 грн. майнової шкоди та 50000,00 грн. моральної шкоди. Представник відповідача подав до суду відзив, з якого вбачається наступне. На відповідача, як управителя багатоквартирного будинку, відповідно до Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, покладено обов`язок забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і цього договору, а вимогами договору передбачено виключно прибирання прибудинкової території. Повідомив суд, що мешканці багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не зверталися з вимогою саме до Львівського комунального підприємства «Сяйво» про включення додаткових послуг, а саме обрізки дерев, до кошторису витрат, а також не зверталися до підприємства із скаргами щодо аварійності дерев. Крім того, вказав, що з позову вбачається, що мешканці житлового будинку зверталися до уповноважених органів з метою обрізки даного дерева, ще у 2017 році. Однак, згідно з відповіді Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, дана адреса буде внесена в план проведення робіт зі зрізки аварійних дерев у 2018 році. Крім того, звернув увагу суду на те, що відповідача не визначено балансоутримувачем об`єктів благоустрою, а також на баланс підприємства жодних зелених насаджень не передавалось. В той же час, Львівська міська рада визначила балансоутримувачем об`єктів благоустрою районну адміністрацію. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Третьою особою по справі було надано письмові пояснення, з яких вбачається наступне. Як вбачається метеорологічних відомостей, 25 червня 2021 року спостерігались стихійні метеорологічні явища І та ІІ рівня небезпечності. Вказане свідчить про те, що падіння дерева сталося внаслідок непереборної сили. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 25 червня 2021 року на вул. Широка, 73, на автомобіль Renault Samsung д.н.з. [NUMBER] яке належить позивачу [PERSON] впало дерево. Як вбачається з відповіді Львівського регіонального центру з Гідрометеорології від 12 липня 2021 року, за оперативними даними спостережень АМСЦ Львів, 25 червня 2021 року спостерігались несприятливі погодні умови: небезпечні метеорологічні явища І рівня небезпечності- гроза з 06год. 09 хв, до 09 год. 15хв., з 15 год. 47 хв. До 18 год. 43 хв.; вітер з 06 год. 37 хв., до 07 год. 22 хв., з максимальною швидкістю в поривах 16 м/с, з 16 год. 25 хв. до 16 год. 33 хв., з максимальною швидкістю в поривах 24 м/с; значний дощ з 15 год. 41 хв. До 18 год. 32 хв., кількістю опадів 28,0 мм за 02 год. 51 хв. Крім того: стихійне метеорологічне явище ІІ рівня небезпечності: сильний вітер з 16 год. 33 хв до 17 год. 17 хв., з максимальною швидкістю в поривах 27 м/с. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.13 Закону «Про благоустрій населених пунктів» до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування, в тому числі вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки, а також прибудинкові території. Елементами (частинами) об`єктів благоустрою є зелені насадження уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях (п.2 ч.1 ст.21 Закону). За приписами ч.1 ст.20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Відповідно до ч.1 ст.15 вказаного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Згідно ч.2 ст.18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємства, установи, організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; відшкодовувати збитки та іншу шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою та охорони навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, установлених законодавством України. Аналогічні положення містить п.5.5 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 105 від 10 квітня 2006 року, згідно якого відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі. Отже, балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органом державної влади чи органом місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень і на яке закон покладає відповідальність за завдану неналежним утриманням таких насаджень шкоду. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з\~ст. 617 ЦК України\~передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У відповідності до п. 1 ч. 1\~ст. 263 ЦК України\~наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила\~це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові №761/1511/18 від 09 вересня 2020 року, аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоду завдано не з його вини. Непереборна сила - це дія надзвичайної ситуації техногенного, природного або екологічного характеру, яка унеможливлює надання відповідної послуги відповідно до умов договору. Однак, позивачем не спростовані докази, надані відповідачем та третьою особою, про те, що падіння дерева відбулось внаслідок пориву вітру і не пов`язане з неналежним виконанням відповідачами заходів з благоустрою, а відтак, суду не надано жодних доказів, що майнова шкода, яку зазнав позивач у зв`язку з падінням дерева на автомобіль, завдана внаслідок протиправних дій або бездіяльності відповідача та наявність причинного зв`язку між шкодою і неправомірними діями відповідача та підстав покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності. Внаслідок наведеного, на переконання суду, падіння дерева, не є результатом бездіяльності відповідача, а є результатом дії обставин непереборної сили\~небезпечних стихійних явищ таких як грози, зливового дощу та пориви вітру швидкістю до 24 м/с, які і стали причиною завдання шкоди, а також Львівським регіональним центром з гідрометеорології було здійснення повідомлення про небезпечні метерологічні явища 225 червня 2021 року о 11 год. 30 хв до кінця доби. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достатніх, достовірних доказів, що відповідач не виконав в повному обсязі свої повноваження щодо належного утримання зелених насаджень, та щодо наявності вини відповідача у падінні дерева під час дії обставин непереборної сили\~небезпечних стихійних явищ. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Outcome: dismissed