Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

У квітні 2022 року в інтересах [PERSON] до суду звернулася [PERSON] з вищевказаним позовом, в якому просить\~ суд: стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 500\~000,00грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.11.2011 було притягнуто до кримінальної відповідальності за ст.\~356 КК України. 22.03.2016 слідчим відділом Уманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016250250000478 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. 17.01.2022 позивач був вимушений звернутись до Уманської окружної прокуратури з інформаційним запитом щодо результату розгляду кримінальної справи. З відповіді від 21.01.2022 за №53-129вих-22 позивач дізнався про те, що слідчим СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Тобто позивача протиправно було притягнуто до кримінальної відповідальності Уманським міськрайонним судом Черкаської області за відсутності правових підстав, що тривало з листопада 2011р. по 2016р. У зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, що тривало довгі роки та обмежувало конституційні права, позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилась у порушенні життєвого укладу, суттєвого погіршення стану здоров`я та інших негативних наслідків, яку він оцінює в 500 000,00грн. Позивач роками був вимушений з`являтись у судові засідання, годинами перебувати у стані глибокого стресу та перебувати під кримінальним переслідуванням за злочин, якого він не вчиняв. В травні 2014 позивач отримав статус інваліда ІІІ групи, до чого призвели довготривалі знущання та страждання невинної особи, безпідставне обвинувачення позивача у вчиненні злочину, тривале перебування у страху за своє майбутнє за погроз про постановлення обвинувального вироку, що на замовлення чинив Уманський міськрайонний суд Черкаської області та доказано закриттям кримінальної справи. В січні 2022 позивач отримав статус особи з інвалідністю ІІ групи, що відбулось внаслідок інфаркту міокарда та однозначно мало початок з погіршення стану здоров`я у зв`язку з незаконним притягненням позивача до кримінальної відповідальності в 2011р. Представник відповідача Державної казначейської служби України подав до суду відзив на позов, в якому в повному обсязі заперечує проти задоволення позовної заяви [PERSON] . Зазначає, що Казначейство не може бути єдиним відповідачем у справі, оскільки до його завдань та функціональних обов`язків не належить розслідування кримінальних проваджень. Позивачем пред`явлено позов до органу державної влади (юридичної особи публічного права), а не до Держави Україна в особі її органів. Крім того, позивач просить стягнути моральну шкоду з Казначейства, а не з Державного бюджету України, що суперечить висновкам викладеним в постановах Верховного Суду. Казначейство вважає, що позивачем не доведено факт наявності шкоди, а також її виникнення внаслідок дій працівників органів Національної поліції та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та відповідними діями, незаконність яких не була встановлена судом. Факт встановлення Позивачу групи інвалідності не може слугувати безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутні докази, що встановлюють причинний зв`язок між діями Казначейства (як відповідача) чи діями посадових осіб Головного управління Національної поліції в Черкаській області та розладом здоров`я позивача. Крім того, заявлена Позивачем сума моральної шкоди в сумі 500 000,00 грн. є надмірною і такою, що призведе до його безпідставного збагачення за рахунок Держави Україна. Представник позивача подала відповідь на відзив в якому просила позов задовольнити в повному обсязі. Вважає доводи відповідача необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 21.06.2022 вищевказану справу розподілено судді Довготько Т.М. Ухвалою суду від 22.06.2022року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 24.06.2022року прийнято до провадження цивільну справу та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання в черговий раз не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановлений законом порядок, про причини неявки суду не повідомили. Так, судові повістки направлялися на поштову та електронну адреси позивача [PERSON] та його представника [PERSON] ,\~які використовувались\~останніми при\~зверненні із\~вказаним позовом\~до суду\~та в\~подальшому використовувались\~при розгляді\~вказаної справи,\~а тому\~суд виконав\~обов`язок щодо\~повідомлення про\~дату,\~час та\~місце розгляду\~справи (постанова\~ВС від\~13.07.2022р.\~у справі\~№761/14537/15,\~постанова ВС\~від 26.10.2022\~у 761/877/20). Суд вважає, що позивач\~ повинен\~ добросовісно використовувати надані процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: \~неявки в судове\~засідання\~учасника\~справи (його\~представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, вважає неможливим подальше відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж\~розумного строку\~незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Так, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на вимоги ст. 223 ЦПК України, оскільки неявка позивача не перешкоджає вирішенню спору. Представник відповідача Державної казначейської служби України\~в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановлений законом порядок. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника Державної казначейської служби України. Третя особа - Уманський міськрайонний суд Черкаської області в судове засідання не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без участі їх представника, вважають за необхідне, в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до наданої позивачем копії постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.11.2011року, за результатами розгляду скарги приватного обвинувачення порушено кримінальну справу відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за ст.356 КК України. Відповідно до копії повідомлення Уманської окружної прокуратури від 21.01.2022року на інформаційний\~ запит [PERSON] щодо надання інформації щодо притягнення до кримінальної відповідальності за ст.356 КК України вбачається, що згідно бази даних Єдиного реєстру досудових розслідувань за період 2012 поточного періоду 2022 відсутні дані щодо притягнення\~\~ [PERSON] до кримінальної відповідальності. В ході моніторингу вказаної бази встановлено, що Уманським ВП ГУНП в Черкаській області\~ здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №120176250250000478 від 22.03.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України по факту можливого вчинення самоправства. Під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні про підозру не повідомлено жодній особі. Обвинувальний акт до суду не скеровувався. Тому, до кримінальної відповідальності у межах вказаного кримінального провадження ніхто не притягувався. За результатами досудового розслідування слідчим СВ Уманського ВП\~ ГУНП в Черкаській області\~ винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Відповідно до копії довідки Пенсійного фонду України від 10.07.2017року, позивач\~ [PERSON] перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Умань та Уманському районі Черкаської області як пенсіонер по інвалідності ІІІ групи загальне захворювання з 29.05.2014 по 02.07.2015. Згідно копії довідки КНП «Уманська міська лікарня» від 05.01.2022року, [PERSON] пройшов ЛКК при КП «Уманська міська лікарня» 05.01.2022 року, діагноз ІКС Підгостра стадія А інфаркта передньої стінки 14.12.21р. Як вбачається з копії довідки до акта огляду\~ МСЕК, [PERSON] має ІІ групу інвалідності з 27.01.2022року безстроково. Згідно зі\~ст. 56 Конституції України,\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 Цивільного кодексу України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Статтею 1174 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини особи. Згідно зі статтею 1167 ІІК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», моральною шкодою взнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу,\~що\~призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Таким чином, моральною шкодою законодавство визнає втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема:\~в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації;\~в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я;\~в порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих позивачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом;\~в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя;\~в порушенні стосунків з людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином чітко визначено обсяг моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за цим законом. Відповідно до пункту 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, на яку посилається позивач, моральна шкода - це втрати немайнового характеру\~внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних\~фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на положення\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які були б достатніми та свідчили про заподіяння йому моральної шкоди саме діями посадових осіб Уманського міськрайонного суду Черкаської області. Зокрема,\~ [PERSON] не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, негативних переживань та погіршення стану здоров`я в результаті\~ неправомірних рішень, дій чи бездіяльністю, а одна лише наявність винесення постанови про \~порушення кримінальної справи та постанови про закриття кримінального провадження не може бути достатнім доказом для встановлення факту заподіяння моральної шкоди. Таким чином, проаналізувавши підстави, на які посилається позивач, як на обґрунтування своїх позовних вимог, він жодним чином не довів завдання йому моральної шкоди, внаслідок діяльності посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, не надав належних доказів, у відповідності до\~ст. 81 ЦПК України, де визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Твердження представника позивача, викладене у заяві\~ від 06.07.2022 про те, що відзив на позов Представником відповідача Державної казначейської служби України поданий до справи № 706/1414/22, а не до даної справи № 705/1414/22, а тому не може бути прийнятий судом, суд не приймає до уваги, оскільки помилка у зазначенні номера справи не є підставою для неприйняття відзиву судом, а також не має значення для правильного вирішення спору.\~ Крім того, відповідно до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини 1, 3\~статті 13 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права, звернення з позовом до неналежних відповідачів в певних випадках є підставою для відмови в позові. Велика Палата Верховного Суду у постанові 25 березня 2020 року по справі № 641/8857/17 звернула увагу на те, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина1 статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина 2 статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина 4 статті 58 ЦПК України). Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19) (пункт 44)). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). З урахуванням викладеного можна дійти висновку, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд може притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди), проте у цій справі Державна казначейська служба України, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює лише списання коштів з державного бюджету, є єдиним відповідачем. Такий правовий висновок висловлений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 591/5911/17, від 23 вересня 2020 року у справі № 626/608/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 646/1806/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 340/451/18, від 11 березня 2019 року у справі № 629/795/19, від 26 лютого 2020 року у справі № 366/2026/18. Відповідно до\~статті 51 ЦПК України\~суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Так, позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, клопотань або заяв залучення до участі у справі співвідповідачем Уманський міськрайонний суд Черкаської області, незаконними рішеннями та діями посадових та службових осіб якої, на думку [PERSON] , йому завдано моральної шкоди, не надав. Суд не наділений повноваженнями проводити залучення до участі у справі співвідповідача за власною ініціативою за відсутності клопотання позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку\~ про відмову у задоволенні позову, оскільки позов подано до неналежного відповідача, що узгоджується з позицією викладеною у п.40 Постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018року у справі №523/9076/16-ц та позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, внаслідок діяльності посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed