Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою, відповідно до якої просили встановити факт, що громадянин Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] та його дружина - громадянка Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] , є батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] у місті Львів (Україна), шляхом використання допоміжних репродуктивних технологій. Заява обґрунтована тим, що 06 грудня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану м. Вассербург ам Інн. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] було змінено на прізвище [PERSON] . 15 червня 2021 року сурогатна мати [PERSON] надала згоду, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І. на запис заявників батьками дівчинки, яка була зачата шляхом застосування допоміжних репродуктивних технологій та буде нею народжена. [INFO] [PERSON] народила дівчинку у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «ЛЬВІВСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ КЛІНІЧНИЙ ПЕРИНАТАЛЬНИЙ ЦЕНТР». Однак, відповідно до законодавства Німеччини (ФРН), заборонено медичний супровід та посередництво щодо сурогатного материнства, (п.п. 7 п. 1 статті 1 Закону ФРН Про захист ембріонів). Разом із цим у німецькому законодавстві чітко вказано, що матір`ю дитини є жінка, яка її народила (статті 1591 Цивільного кодексу ФРН), а батьком дитини є чоловік, який перебував у шлюбі з матір`ю дитини на час її народження (п.п. 3 статті 1952 ЦК ФРН). Ці норми також поширені і на випадки сурогатного материнства. Для осіб, які бажають стати батьками в ФРН за програмою сурогатного материнства, існує лише одна процедура - визнання на території країни рішення відповідного іноземного суду, яким буде встановлено батьківство осіб-замовників сурогатної програми. У зв`язку з вищевикладеним, заявники звернулися до суду із вказаною заявою. Заявники у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про розгляд справи. Представник заявників в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання в якому просив проводити розгляд справи у його відсутність, заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання судом повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 496 ЦПК України, іноземці та інші іноземні особи, мають право звертатись до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересі. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та Законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2. ст. 123 Сімейного кодексу України, у разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Як вбачається із засвідченої копії свідоцтва про одруження № [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Вассербург ам Інн, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у зареєстрованому шлюбі. Судом встановлено, що згідно до наданого заявниками копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), [INFO] , у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , про що зроблено актовий запис за №209. Вбачається, що [PERSON] була народжена сурогатною матір`ю - Дружиніною Юлією Володимирівною , громадянкою України, в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій. Факт народження дитини жіночої статі підтверджується медичним свідоцтвом №3542 від 30.08.2021 р. Генетична спорідненість дитини [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] підтверджується довідкою про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом від 20.05.2022 р., видана Паренс Україна Центр Репродукції. Судом встановлено, що громадянка України [PERSON] , своєю заявою, засвідченою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І.. за №4129 від 15.06.2021 року, надала згоду на те, щоб батьками дитини яку вона народить, жіночої статі, в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства, та яка мають генетичну спорідненість зі своїми генетичними батьком громадянином Німеччини (ФРН) - [PERSON] та генетичною матір`ю громадянкою Німеччини (ФРН) - [PERSON] , були записані ці особи, які є генетичними батьками новонародженої дитини. Реєстрація факту народження дитини була здійснена відповідно до п. 11 наказу Міністерства юстиції України №52/2 від 18.10.2000 р. (в редакції наказу №3307/5 від 24.10.2010 р), що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00032355853 від 31.08.2021 року. В державному реєстрі актів цивільного стану записано, що заявники [PERSON] є матір`ю, а її чоловік [PERSON] є батьком дитини - [PERSON] . Судом встановлено, що відповідно до законодавства Німеччини (ФРН), заборонено медичний супровід та посередництво щодо сурогатного материнства, (п.п. 7 п. 1 статті 1 Закону ФРН Про захист ембріонів). Разом із цим у німецькому законодавстві чітко вказано, що матір`ю дитини є жінка, яка її народила (статті 1591 Цивільного кодексу ФРН), а батьком дитини є чоловік, який перебував у шлюбі з матір`ю дитини на час її народження (п.п. 3 статті 1952 ЦК ФРН). Ці норми також поширені і на випадки сурогатного материнства. З матеріалів справи вбачається, що дані роз`яснення та норми Законодавства Німеччини (ФРН) чітко зазначені в юридичному висновку від 20.06.2022 р. адвоката адвокатського бюро «Кребс Колнера права» доктора Ундіна Кребс. Таким чином, здійснений в Україні актовий запис про батьків в реєстрі актів цивільного стану громадян, та видане на цій підставі свідоцтво про народження дитини не визнається в Німеччині (ФРН) як рішення (акт) компетентного органу України, зокрема, не визнається і свідоцтво про народження, в якому матір`ю народженого в Україні [PERSON] , записана [PERSON] , а батьком [PERSON] . Згідно ч.3. ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право», особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм. Згідно ст. 4. Закону України «Про міжнародне приватне право» (надалі -Закон»), право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Статтею 65 цього Закону передбачено, що встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження. Відповідно до ст. 16 цього Закону, особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Статтею 7 Закону України «Про громадянство в Україні» встановлено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. У рішеннях від 26 червня 2014 року у справі «Меннессон проти Франції» скарга №65192/11 та у справі «Лабассе проти Франції» скарга №65941/11, Європейський суд з прав людини зазначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак Суд також визначив, що заборона сурогатного материнства не може впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті Суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У зв`язку із вищевикладеним, для необхідності захисту інтересів дитини та її батьків, суд вважає за необхідне задовольнити заяву і встановити факт, що громадянин Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] та його дружина - громадянка Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] , є батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] у місті Львів (Україна), шляхом використання допоміжних репродуктивних технологій. З огляду на наведене, та

Outcome: approved