Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ У серпні 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов міського голови Миколаївської міської ради Сєнкевича О. (далі позивач, Миколаївська міська рада) до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, комунальне некомерційне підприємство Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4», управління охорони здоров`я Миколаївської міської ради, про відшкодування шкоди, у якому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь через виконавчий комітет Миколаївської міської ради: шкоду у розмірі виплаченого відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] в сумі 23\~147,19 грн; сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2\~270,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.05.2019 року у справі №490/527/19 встановлено, що наказ головного лікаря КНП ММР «ЦПМСД №4» Мотуза С.В. від 10.12.2018 року №246-к про звільнення [PERSON] з посади сестри медичної з фізіотерапії з 14.12.2018 року у зв`язку із скороченням чисельності та штабу працівників скасовано, а [PERSON] поновлено на посаді та стягнуто з КНП ММР «ЦПМСД №4» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23\~147,19 грн. Мотуз на час звільнення [PERSON] перебував у трудових відносинах з КНП ММР «ЦПМСД №4» на посаді керівника. Кошти у розмірі 23\~147,19 грн були списані на користь [PERSON] з реєстраційного рахунку КНП ММР «ЦПМСД №4». Однак станом на момент подання позовної заяви КНП ММР «ЦПМСД №4» не пред`явило регресні вимоги до вказаного працівника, у зв`язку із чим Миколаївська міська рада, як засновник даного підприємства звертається з відповідним позовом. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.08.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 279 ЦПК України. Відповідач станом на час розгляду справи бажання брати участь у судових засіданнях не виявив, правом на подання відзиву не скористався. Враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. Розпорядженням Миколаївського міського голови від 07.12.2012 року № 218рк про призначення на посади керівників комунальних закладів охорони здоров`я міста Миколаєва, відповідача у справі, [PERSON] призначено на посаду керівника центру первинної медико-санітарної допомоги № 4. Розпорядженням Миколаївського міського голови від 23.07.2018 року №278 рік про продовження трудових відносин з керівниками комунальних закладів Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» продовжено трудові відносини з головним лікарем комунального закладу Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» [PERSON] 20.05.2019 року Центральним районним судом м. Миколаєва розглянуто справу №490/527/19 [PERSON] до КНП ММР «ЦПМСД №4», третя особа [PERSON] про скасування наказу та поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу та ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено та скасовано наказ головного лікаря КНП ММР «ЦПМСД №4» від 10 грудня 2018 року № 246-к про звільнення [PERSON] з посади сестри медичної з фізіотерапії з 14 грудня 2018 року у зв`язку зі скороченням численності та штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України), поновлено [PERSON] на посаді сестри медичної з фізіотерапії КНП ММР «ЦПМСД №4», стягнуто з КНП ММР «ЦПМСД №4» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 23 147 грн 19 коп., стягнуто з КНП ММР «ЦПМСД №4» в дохід держави 999 грн 87 коп. судових витрат та допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді сестри медичної з фізіотерапії КНП ММР «ЦПМСД №4». На виконання цього рішення суду, Центральним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист № 490/527/19 від 11 червня 2019 року про стягнення з середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 23 147 грн 19 коп. З розрахункової відомості на червень 2019 року слідує, що [PERSON] отримала кошти у розмірі 23\~147 грн 19 коп. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке. З матеріалів справи слідує, що рішенням суду, ухваленому у справі № 490/527/19 за позовом [PERSON] до КНП Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4», третя особа [PERSON] встановлено, що звільнення [PERSON] з посади медичної сестри з фізіотерапії КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» оформлене наказом головного лікаря Мотуза С.В. від 10 грудня 2018 року № 246-к є таким, що здійснене з порушенням вимог чинного законодавства. На виконання цього рішення [PERSON] отримала 23\~147 грн 19 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ці обставини відповідно до приписів частини четвертою статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у цій справі. Як зазначає позивач, станом на час подання цього позову до суду, КНП Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» не пред`явило регресного позову до [PERSON] , тому із такими вимогами до суду звернулася Миколаївська міська рада у порядку статтей 17, 18 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до чатсини першої статті 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до пункт 8 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо роботодавець затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі (саття 237 КЗпП України). Отже, КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4», яке є комунальним підприємством Миколаївської міської ради, було відшкодовано на користь [PERSON] 23\~147 грн 19 коп. середнього заробітку у зв`язку із незаконним звільненням на підставі наказу, виданого головним лікарем [PERSON] . Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач [PERSON] , у добровільному порядку відшкодував суму коштів 23\~147 грн 19 коп. Тому, враховуючи викладене вище суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, про необхідність їх задоволення та стягнення з [PERSON] на користь Миколаївської міської ради 23\~147 грн 19 коп. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позову у розмірі 2 270 грн 00 коп.

Outcome: approved