Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позові зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу Н-2932 від 12.11.1998 року. У вказаній квартирі зареєстрована її донька - [PERSON] , [INFO] . З 2019 року, [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до міста Одеса, та у вказаній вище квартирі не проживає, що підтверджується показами свідків - [PERSON] та [PERSON] . Незважаючи на те, що відповідачка тривалий час не проживає у належній позивачці квартирі, [PERSON] не змінила місце своєї реєстрації у добровільному порядку. Позивачка просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Справа призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить задовольнити позов у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи повідомлялась вчасно за місцем реєстрації рекомендованою кореспонденцією, у визначений строк не надала суду відзив на позовну заяву. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідачів. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши сторону позивача та свідків [PERSON] , [PERSON] , оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 12.11.1998 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який зареєстровано в бюро технічної інвентаризації за [PERSON] в реєстрову книгу №270 за реєстровим №37937 16 листопада 1998 року, що підтверджено копією вищевказаного договору та технічним паспортом, інвентарний №1720 (а.с. 7-8) На теперішній час в квартирі зареєстрована [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. (а.с.10) Також, за вказаною адресою зареєстрована [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом від 23.08.2022 року з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи. (а.с.17) Відповідачка не проживає в квартирі [ADDRESS] , де вона зареєстрована, квартирою не цікавиться, не сплачує комунальні платежі, а позивачка змушена сплачувати додаткові комунальні послуги. Факт не проживання [PERSON] підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 15.08.2022 року, який посвідчений сусідами [PERSON] [PERSON] та їх поясненнями. Так, в судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона сусідка позивачки та проживає в квартирі [ADDRESS] близько 20 років. Пояснила, що дочка позивачки [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] вже близько 2 років, оскільки вийшла заміж та поїхала. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона подруга позивачки [PERSON] . Пояснила, що дочка позивачки [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] , вона ходить у гості до позивачки та [PERSON] в квартирі не бачить, знає що наразі вона перебуває десь закордоном. Стаття 41\~Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним Стаття 47\~Конституції України та ст.\~9\~ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст.\~383\~ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Такий правовий висновок зроблений в постанові ВС КЦС від 09.12.2020 року справа № 209/2642/18. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вже тривалий час не проживає в квартирі [ADDRESS] , де вона зареєстрована, що підтверджується показами свідка. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved