Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

Представник позивача - адвокат Поліщук Роман Миколайович в інтересах позивача [PERSON] , подав до Семенівського районного суду Чернігівської області позов до відповідача, [PERSON] , про позбавлення батьківських прав, у якому представник позивача просив: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] ; судові витрати покласти на Відповідача. В обґрунтування позовних вимог представником позивача у позовній заяві зазначено про те, що [PERSON] (надалі - Позивач) є матір`ю неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить паспорт останнього (додається). Батьком дитини є [PERSON] (надалі - Відповідач), доказом чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER] (додається). Між позивачем та відповідачем шлюб був зареєстрований 28 квітня 2007 року, однак він рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 07 листопада 2011 року у справі № 2-261/2011 був розірваним, докази чого додаються. Рішення набрало законної сили. Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 07 листопада 2011 року у справі № 2-261/2011 встановлено, що відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки у присутності малолітньої дитини, під час сварок Відповідач неодноразово завдавав позивачу тілесні ушкодження. Дані факти визнані відповідачем. Згідно свідоцтва про шлюб (видано повторно 06 жовтня 2017 року) серії [NUMBER] позивачкою та [PERSON] зареєстровано шлюб 18 жовтня 2016 року. В результаті цього позивачкою змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Малолітній син [PERSON] постійно проживає разом із матір`ю у [ADDRESS] . Навчається також у місті Києві - гімназії №237 Дарницького району м. Києва. З 2010 року відповідач взагалі не відвідує сина, не піклується про нього, не приймає участі у його вихованні. З 2008 року відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. У зв`язку з зазначеним позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2008 року у справі № 2-424/08 з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з його заробітку (доходу) з 10 грудня 2008 року виконавчий лист був пред`явлений до примусового виконання, проте відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого утворилася значна заборгованість по аліментам (всі наявні докази цього додаються). Зазначені у попередньому абзаці факти встановлені також, зокрема, ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 26 серпня 2014 року у справі № 774/1029/14 (абзац третій описової частини рішення), відповідно до якої Відповідача тимчасово обмежено у виїзді за межі України, та заочним рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2017 року у справі № 774/1102/17 (додаються), які набрали законної сили. Даними судовими актами встановлені факти, які не потребують доказуванню. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Семенівського РВ ДВС Чернігівської області ПС МУ МЮ (м. Суми) наявна заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 135620 гривень 21 копійка станом на травень 2022 року. Отже, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов 'язків щодо своєї дитини, ухиляється від сплати аліментів, не спілкується з ним, не приймає участі у його вихованні, зловживає спиртними напоями, вчиняв сварки у присутності малолітньої дитини, під час сварок Відповідач неодноразово завдавав позивачці тілесні ушкодження. В місці перебування позивачки у місті Києві для дитини забезпечуються всі належні умови для її фізичного та духовного розвитку, матеріального забезпечення, про що свідчить факти встановлені, зокрема, заочним рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2017 року у справі № 774/1102/17. У зв`язку з зазначеним, позивачка звернулась до суду з даним позовом та просить позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (CASE OF HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 57, 58, ЄСПЛ, 07 грудня 2006 року). Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що вихованням в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я , фізичний та духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно Декларації ООН прав дитини (1959 року), визначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особи потребує любові та розумінні. Вона, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Згідно частин другої та четвертої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов 'язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. На підставі аналізу принципів закріплених в Декларації ООН прав дитини суд приходить до висновку, про те, що з боку батьків повинен проявлятися спільний інтерес до дитини, її розвитку та при цьому, останні несуть повну, рівну відповідальність, як моральну так і матеріальну, участь у вихованні дитини кожного з батьків повинна бути активною та дієвою, як наслідок формування у свідомості дитини поняття, що в неї є батько та мати, а не пасивною в формі позиції: «в мене є дитина, і я її батько чи мати». Таким чином, враховуючи встановлені обставини, Відповідач у порушення вимог ст. 150 СК України. належним чином не виконує покладені на нього обов`язки щодо утримання, виховання та розвитку малолітньої дитини - сина [PERSON] , саме ухиляється від сплати аліментів на утримання сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, то негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення: не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти; зловживає спиртними напоями, вчиняв сварки у присутності малолітньої дитини, під час сварок Відповідач неодноразово завдавав Позивачці тілесні ушкодження, тощо. Поважних причин для невиконання батьківських обов`язків стороною Відповідача не існує, що свідчить про свідоме нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 р. звернув увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя. Неврахування положень цієї норми міжнародного права при розгляді справ про позбавлення батьківських прав призводить до того, що в окремих випадках діти невиправдано стають соціальними сиротами. Завдання держави - захистити і підтримати сім`ю, а не позбавляти дитину права на виховання у родинному середовищі, навіть за складних життєвих обставин. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року наголошує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 вказаної Конвенції. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки батька, а саме те, то він без поважних причин самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, це є порушенням прав дитини на нормальний духовний розвиток та розвиток особистості. Нехтування обов`язками з боку батька принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається для неї чужою людиною, може в подальшому призвести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору. Систематична невиплата аліментів, злісне ухилення від сплати аліментів, заборона виїзду за межі України, свідчать, що вказані заходи впливу на його поведінку є недієвими, а тому позбавлення батьківських прав батька відносно малолітньої дитини - хоча і є крайнім заходом впливу на батька, однак в обставинах, що склалися, є недоцільним застосування альтернативних заходів, а тому Відповідача необхідно позбавити батьківських прав. Таке втручання держави в особисте життя Відповідача відповідає вимогам закону і має законну мету - захист інтересів дитини, її емоційного здоров`я та моралі, тобто відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обгрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обгрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. Позбавлення відповідача батьківський прав є виправданим і пропорційним, оскільки цього потребують інтереси дитини, поведінка батька щодо якої свідчить про ризик неналежного її виховання та виконання батьківських обов`язків, тому таке втручання є необхідним. У частині першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На сьогодні відсутні докази на підтвердження того, що Відповідач як батько дитини турбується про неї, цікавиться де дитина навчається, яку має успішність, які має здібності, який має стан здоров`я, приймає участь саме у вихованні дитини, утримує її, виконує обов`язки з матеріального забезпечення, утримання та виховання дитини. Також відсутні докази, що Відповідач має реальні перешкоди у спілкуванні з сином як на момент звернення до суду з позовом. Таким чином, наведені вище обставини та факти вкотре свідчать про те, що відповідач як батько дитини, відсутній в його житті та розвитку, оскільки з боку останнього відсутнє бажання спілкуватися та нести моральну та матеріальну відповідальність покладену на батьків, котре б виражалося в конкретних та реальних діях, вчинках та подіях. Ухвалою судді від 20 червня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30 серпня 2022 року залучено у цивільній справі в якості третьої особи Семенівську міську раду Новгород-Сіверського району Чернігівської області в особі органу опіки та піклування. Ухвалою судді від 30 вересня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, доручила представляти свої інтереси в суді адвокату Поліщуку Роману Миколайовичу. У судове засідання представник позивача - адвокат Поліщук Роман Миколайович не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду подав письмове клопотання, згідно даних якого просив провести судове засідання без його участі та без участі позивача, позовні вимоги вони підтримують у повному обсязі, просив позов задовольнити у повному обсязі, поклавши судові витрати на відповідача, проти заочного розгляду справи сторона позивача не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату час і місце судового засідання, до суду подав письмову заяву, згідно даних якої просив розглянути справу без його участі протягом усіх судових засідань, позов визнає повністю, наслідки визнання позову йому зрозумілі та роз`яснені. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області в особі органу опіки та піклування, головний спеціаліст Служби у справах дітей Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області Верхулевська Надія Василівна у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити за обставин, викладених у позовній заяві. Суд, заслухавши представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю, враховуючи наступні підстави. У справі встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є матір`ю неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження на а. с. 9 та копія паспорту на а. с. 10), батьком якої є відповідач [PERSON] , [INFO] . Між позивачем та відповідачем [PERSON] 28 квітня 2007 року було укладено шлюб (копія свідоцтва про шлюб на а. с. 12). 07 листопада 2011 року шлюб було розірвано Семенівським районним судом Чернігівської області (копія рішення на а. с. 13). Згідно свідоцтва про шлюб (видано повторно 06 жовтня 2017 року) серії [NUMBER] позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб 18 жовтня 2016 року. В результаті цього позивачем змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Малолітній син, позивача [PERSON] постійно проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , та навчається в гімназії № 237 Дарницького району міста Києва. З 2010 року відповідач [PERSON] взагалі не відвідує сина, не піклується про нього, не приймає участі у його вихованні. З 2008 року відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. У зв`язку з зазначеним позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2008 року у справі № 2-424/08 з відповідача, [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з його заробітку (доходу). 10 грудня 2008 року виконавчий лист був пред`явлений до примусового виконання, проте відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого утворилася значна заборгованість по аліментам. Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 26 серпня 2014 року у справі № 774/1029/14 відповідача тимчасово обмежено у виїзді за межі України. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Семенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) наявна заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 135620 гривень 21 копійка станом на травень 2021 року. Отже, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своєї дитини, ухиляється від сплати аліментів, не спілкується з ним, не приймає участі у його вихованні, зловживає спиртними напоями, вчиняв сварки у присутності малолітньої дитини, під час сварок відповідач неодноразово завдавав позивачу тілесні ушкодження. В місці перебування позивача у місті Києві для дитини забезпечуються всі належні умови для її фізичного та духовного розвитку, матеріального забезпечення. Рішенням виконавчого комітету Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області як органу опіки та піклування від 09 вересня 2022 року № 146 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] . Вказані факти підтверджуються: відомостями копії свідоцтва про народження дитини та паспорту: [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач [PERSON] , [INFO] (а. с. 9, 10); копією рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 07 листопада 2011 року про розірвання між сторонами шлюбу (а. с. 13); копією рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2017 року щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , з його матір`ю, [PERSON] , [INFO] (а. с. 14-16); копією ухвали Семенівського районного суду Чернігівської області від 26 серпня 2014 року щодо тимчасового обмеження у виїзді за межі України [PERSON] (а. с. 17 -18); копією постанови відділу державної виконавчої служби Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області про відкриття виконавчого провадження від 30 серпня 2008 року щодо [PERSON] (а. с. 19); копією виконавчого листа Семенівського районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2008 року щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] (а. с. 20 -21); відомостями копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Семенівського районного відділу державної виконавчої служби Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) станом на 01 січня 2021 року відносно [PERSON] (а. с. 22); відомостями копії висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 09 вересня 2022 року № 146 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а. с. 81). Позивачем доведено належними та допустимими доказами факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно її дитини: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради Української PCP від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з викладеного, з метою захисту прав та найкращих інтересів дітей є необхідність у позбавленні батька дитини батьківських прав. Згідно із частиною другою статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Виходячи з викладеного позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною першою статті 142 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вказаної норми закону, враховуючи подання відповідачем до початку розгляду справи по суті заяви про повне визнання позову, 50 відсотків судових витрат зі сплати судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а 50 відсотків судового збору підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачені витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача у заявленому стороною позивача розмірі - 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок, який підтверджується додатком № 1 «Гонорар», Умовами та порядком розрахунків до Договору про надання правничої допомоги № 270 від 29 квітня 2022 року (а. с.65), актом виконаних робіт (наданих послуг) № 1 за договором про надання правової допомоги № 270 від 29 квітня 2022 року (а. с. 68), випискою по надходженням по картці/рахунку представника позивача (а. с. 67). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved