Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

01.08.2022 року позивач звернулись до суду із позовом до відповідачів про стягнення матеріальної та моральної шкоди, у якому просить: стягнути з МТСБУ страхове відшкодування в сумі 130000,00 грн.; стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 30412,23 грн.; стягнути з [PERSON] моральну шкоду в сумі 3000,00 грн.; стягнути з відповідачів пропорційно від задоволених позовних вимог витрати з проведення незалежної оцінки вартості матеріального збитку в сумі 2500,00 грн., а також покласти на відповідачів понесені позивачем інші судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 22.05.2021 року відповідач [PERSON] керуючи автомобілем «Рено», д.н.з. [NUMBER] , по пр. А. Палладіна, 26 у м. Києві не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого сталась ДТП з ТЗ «Сіат», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками. Під час скоєння ДТП відповідач [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння. Постановами Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2021 року та від 07.07.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 КУпАП та на нього накладені адміністративні стягнення. Автомобіль «Сіат», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності позивачу. Цивільна відповідальність відповідача [PERSON] застрахована не була. В свою чергу цивільна відповідальність позивача була застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності в СК «Мега-Гарант», поліс №21994883. З огляду на відсутність страхування цивільної відповідальності відповідача [PERSON] , позивач 25.05.2021 року через засоби поштового зв`язку звернувся до МТСБУ. Оскільки протягом 10 днів аварійний комісар не оглянув пошкоджений автомобіль позивача, останній самостійно звернувся до експерта і згідно висновку експерта від 08.06.2021 року: вартість відновлювального ремонту станом на день дослідження 02.06.2021 року становить 160412,23 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 91603,67 грн., в тому числі ПДВ 20% - 15267,28 грн.; розмір збитку завданого власнику автомобіля станом на момент пошкодження становить 91603,67 грн. За проведення автотоварозначого дослідження позивачем сплачено 2500,00 грн. Таким чином, виходячи з деліктних зобов`язань [PERSON] повинен відшкодувати, шляхом повного відновлення речі до такого стану, який вона мала до пошкодження, 160412,23 грн., і ураховуючи, що відповідальність позивача була застрахована, страхову виплату має здійснити МТСБУ. Крім матеріальної шкоди позивачу заподіяно і моральну шкоду, яка оцінюється ним у сумі 3000,00 грн. Моральна шкода полягає у душевних хвилюваннях в зв`язку із пошкодженням доволі цінної речі, а також нервовим потрясінням від цього та зміною усталеного розпорядку життя, що у час військового стану набуває особливого значення. Завдана моральна шкода підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається, зокрема, на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі №350/1376/19, від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, від 03.10.2018 року у справі №760/15471/15-ц, від 14.12.2021 року у справі №147/66/17. Сторона позивача вказує, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини виходячи з оголошеного в Україні воєнного стану, проживання позивача у м. Буча Київської області, яка перебувала тривалий час під тимчасовою окупацією, та у зв`язку із сімейними обставинами у вигляді хвороби дружини, втрати ненародженої дитини, у зв`язку з відсутністю фактичної можливості звернутись із письмовою заявою до МТСБУ та переміщення в іншу місцевість виходячи з наявності зазначених подій. Крім того, з представником позивача угода про надання правової допомоги була укладена 02.11.2021 року, тобто за довго до закінчення річного терміну, але з кінця квітня 2021 року представник позивача перебувала на стаціонарному лікуванні, була прооперована на серці з приводу тяжкого захворювання, а з 24.02.2022 року у зв`язку із введенням воєнного стану та отриманням статусу тимчасово переміщеної особи, не мала з поважних причин можливості подати заяву про страхову виплату. Ухвалою суду від 09.08.2022 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ураховуючи, що отримана судом інформація не дала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача [PERSON] , повідомлення зазначеного відповідача про наявність на розгляді суду відповідної справи здійснювалось шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Станом на час ухвалення у справі рішення, відповідач [PERSON] своїм право на подання відзиву на позовну заяву не скористався. За змістом ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 02.09.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача МТСБУ зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що відповідач не отримував від позивача будь-яких повідомлень та заяв і доказів цьому суду не надано, що свідчить про те, що позивач не звертався до МТСБУ. Згідно п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків визначених цим законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкоду заподіяно майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. На думку відповідача, у сторони позивача було достатньо часу для звернення до МТСБУ з відповідними заявами, повідомленнями, документами тощо. Неможливість надання правової допомоги, в силу тривалої хвороби адвоката, була підставою у позивача для розірвання з адвокатом договору. Відповідач посилається на наявність ухвали Верховного Суду від 27.05.2020 року у справі №147/66/17, якою справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду та стверджує, що по цій справі на теперішній час рішення не прийняте. Однак, що стосується права потерпілого на отримання страхового відшкодування (регламентної виплати) у разі неподання заяви впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, пряма норма спеціального Закону передбачає відмову у виплаті страхового відшкодування (регламентної виплати). При цьому, такий строк поновленню не підлягає. Крім того, заявлена вимога у розмірі 130000,00 грн. не може бути задоволена, адже мають відшкодовуватись матеріальні збитки з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Поряд із цим, зі змісту поданого позивачем висновку від 08.06.2021 року вбачається, що розмір відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 91603,67 грн., в тому числі ПДВ - 15267,28 грн. Також чинним законодавством передбачено, що доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Отже, у разі дотримання позивачем порядку та строків звернення до МТСБУ позивач мав би розраховувати на отримання регламентної виплати в сумі 76336,39 грн. (91603,67 - 15267,28). Стосовно вимог до іншого відповідача [PERSON] представник МТСБУ вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесених ним реальних збитків в сумі 160412,23 грн., крім того, у разі заміни запчастин на нові (без зносу) на позивача має бути покладений обов`язок повернути відповідачеві пошкоджені запчастини, які мають певну цінність (п. 9 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 року). Стосовно витрат на правову допомогу представник відповідача вказує, що на його думку, такі витрати є завищеними і взагалі не підлягають стягненню з МТСБУ, оскільки позивач не набув права на отримання регламентної виплати. 23.09.2022 року до суду надійшли письмові пояснення представника МТСБУ стосовно поданих стороною позивача доказів на підтвердження факту відправлення позивачем документів для отримання регламентної виплати, у яких представник вказує, що копія фіскального чеку від 26.05.2021 року не є підтвердженням направлення документів в МТСБУ. Копії опису та накладної свідчать про те, що документи були направлені в МТСБУ за іншою адресою ніж місцезнаходження відповідача, оскільки МТСБУ знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Русанівський, 8, а документи направлені за адресою: м. Київ, бул. Русанівський, 1. В накладній зазначений номер мобільного телефону, який не може бути офіційним телефоном МТСБУ. Відсутні будь-які докази (підпис), що уповноважена особа МТСБУ отримала заявлені документи від позивача. Таким чином, МТСБУ не могло отримати від позивача будь-яких документів, оскільки позивач вказав неправильну адресу, що свідчить про те, що позивач в МТСБУ з повідомленням та заявою про виплату не звертався. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2021 року у справі №759/11835/21 відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу. За змістом вказаної постанови суду, 22.05.2021 року [PERSON] приблизно о 01 год 40 хв. керуючи транспортним засобом «Рено», д.н.з. [NUMBER] , по пр. Ак. Паладіна, 26 у м. Києві не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Сіат», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів з матеріальними збитками. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль «Сіат», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності позивачу у справі, що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. За допомогою офіційного Інтернет-сайту МТСБУ судом перевірені дані щодо наявності чинного полісу страхування цивільно-правової відповідальності водіїв ТЗ станом на день дорожньо-транспортної пригоди (22.05.2021 року) та встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія ТЗ д.н.з. [NUMBER] була застрахована в АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ», натомість поліс внутрішнього старування на ТЗ д.н.з. [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] , був відсутній. Згідно висновку експерта №043/20 від 08.06.2021 року: 1. Вартість відновлювального ремонту, у відповідності до технологічних вимог заводу-виробника, пошкодженого в результаті ДТП від 22.05.2021 року автомобіля «Сіат», д.н.з. [NUMBER] станом на день дослідження 02.06.2021 року становить 160412,23 грн.; 2. Вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, пошкодженого в результаті ДТП від 22.05.2021 року автомобіля «Сіат», д.н.з. [NUMBER] станом на день дослідження 02.06.2021 року становить 91603,67 грн. в тому числі ПДВ 20% - 15267,28 грн.; 3. Розмір (вартість) збитку завданого власнику автомобіля «Сіат», д.н.з. [NUMBER] станом на момент пошкодження в ДТП від 22.05.2021 року становить 91603,67 грн. За проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «Сіат», д.н.з. [NUMBER] , позивач сплатив 2500,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №043/21 від 02.06.2021 року. На підтвердження звернення позивача після настання ДТП до МТСБУ сторона позивача надала суду копію вкладення у цінний лист, копію фіскального чеку та копію поштової накладної зі змісту яких вбачається, що 26.05.2021 року позивач надіслав на ім`я МТСБУ за адресою: [ADDRESS] : повідомлення про страховий випадок - ДТП на 1 арк.; копію свідоцтва про державну реєстрацію автомобіля на 1 арк. та копію посвідчення водія [PERSON] на 1 арк. Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України). Згідно ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. Статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Згідно ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). За положеннями ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», основними завданнями МТСБУ є: 39.2.1. здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Ураховуючи, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Рено», д.н.з. [NUMBER] , який визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, потерпіла особа має право на відшкодування заподіяної їй матеріальної шкоди за рахунок винної особи або за рахунок регламентної виплати МТСБУ та/або за рахунок регламентної виплати МТСБ і винної особи в частині, що не покриває завданої шкоди регламентною виплатою. Разом з тим, статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Із матеріалів справи вбачається, що позивач після настання ДТП направив на ім`я МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, при цьому адреса знаходження МТСБУ у поштовій документації зазначена не вірно, МТСБУ стверджує, що не отримувало від позивача жодних звернень та документів, а стороною позивача не доведено фактичне отримання направленої кореспонденції відповідачем - МТСБУ. Зміст положень ст.ст. 33, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» свідчить про те, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заява про страхове відшкодування є різними за своєю суттю документами, подаються у різні строки і згідно ст. 37 вказаного Закону неподання впродовж одного року саме заяви про страхове відшкодування є підставою для відмови у здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Вбачається, що позивач протягом року від дня настання дорожньо-транспортної пригоди (22.05.2021 року) не звертався до МТСБУ із заявою про страхове відшкодування, як і після закінчення однорічного терміну, та звернувся безпосередньо до суду із позовом 22.07.2022 року (через засоби поштового зв`язку). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі №147/66/17 вказано наступне: 65. Крім того, у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом № 1961-IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV); 66. Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки; 67. Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого; 97. У постанові від 11 грудня 2019 року (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19), розглядаючи справу за позовом фізичної особи до ПрАТ «УПСК» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди, Велика Палата Верховного Суду визначила, що «зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає», а «тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування». 117. Припинення ж права на відновлення або захист порушеного права, право на відшкодування шкоди за рахунок певної особи не позбавляє особу взагалі цивільного права, але має наслідком неможливість отримання відновлення порушеного права або відшкодування шкоди тощо за рахунок певної особи (припинення поруки, пропуск позовної давності до одного з боржників). При цьому особа не позбавлена права на отримання захисту або відновлення порушеного права від іншого боржника за його наявності. 118. Таким чином, припинення цивільного права має бути передбачено законом, на відміну від чого припинення права на отримання відшкодування від певної особи не позбавляє особу цивільного права, а лише позбавляє її можливості отримати відшкодування від цієї особи. 119. Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. 120. Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону №1961-IV). 121. Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)). 122. В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19). 127. Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. 128. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. 132. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. 133. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. 136. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Отже, нездійснення потерпілою особою всупереч своїм власним інтересам обов`язку звернутися до страховика (МТСБУ) із заявою про страхове відшкодування впродовж одного року (з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди) жодною нормою чинного законодавства не визнано як підстава припинення права вимоги до завдавача шкоди і обов`язку такої особи відшкодувати завдану нею шкоду. У даній справі суд дійшов висновку, що позивач не набув права на відшкодування шкоди шляхом отримання регламентної виплати від МТСБУ, оскільки не звернувся до МТСБУ із заявою про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП і не довів суду, що ним було здійснено розумних заходів для отримання регламентної виплати від МТСБУ та строк пропущено через незалежні від нього причини. Повідомлення про ДТП було відправлене не за адресою місця знаходження МТСБУ, що призвело до неотримання вказаним відповідачем навіть цієї першої заяви, і зворотного (про отримання повідомлення), позивачем не доведено. Відповідно не отримавши повідомлення про ДТП, МТСБУ про настання події не мало інформації, отже і не мало можливості направити свого аварійного комісара для огляду транспортного засобу. Посилання позивача як на поважність причин пропуску річного строку на оголошення воєнного стану, проживання у м. Буча Київської області, переїзд в іншу місцевість, сімейні обставини, тяжке захворювання представника, суд до уваги не приймає. Дорожньо-транспортна пригода відбулась 22.05.2021 року і відповідно до оголошення в Україні воєнного стану позивач мав дев`ять місяців для звернення до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, однак цього не зробив, хоча висновок про розмір матеріального збитку був виготовлений вже 08.06.2021 року. За цей період часу позивачем жодними належними та достатніми доказами не підтверджено наявності у нього таких обставин непереборної сили, що позбавляли його можливості у встановленому законом порядку звернутись до МТСБУ, а посилання на наявність сімейних обставин нічим не підтверджено і не вбачається такого взаємозв`язку із ними для виправдання пропуску дев`ятимісячного терміну від дня ДТП до початку збройної агресії росії. Обставини хвороби представника позивача не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку, оскільки участь адвоката в процесі подання заяви про здійснення регламентної виплати не є обов`язковою, потерпілий не позбавлений можливості звернутись до МТСБУ за відсутності будь-якого представника. Кожна фізична особа самостійно та на власний розсуд обирає собі представника і у разі наявності бажання скористатись послугами адвоката при поданні заяви про здійснення страхового відшкодування, позивач не був обмежений у праві скористатись послугами іншого представника, ураховуючи хворобу його адвоката. Крім того, принаймні із початку травня 2022 року, при фактичному ослабленні бойових дій на території Чернігівської області, позивач не був позбавлений можливість скористатись послугами поштового зв`язку для направлення на адресу МТСБУ відповідної заяви, у разі відсутності з особистих підстав можливості фактично з`явитись до МТСБУ, однак і цього позивач не зробив протягом трьох місяців, адже звернувся до суду лише у кінці липня 2022 року. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог спрямованих до Моторного (транспортного) страхового бюро України. Натомість відмова у задоволенні позову в частині позовних вимог заявлених до МТСБУ не позбавляє позивача права на отримання відшкодування завданої шкоди від винуватця ДТП [PERSON] . Поряд із цим, слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, суд діючи в межах заявлених позовних вимог до завдавача шкоди [PERSON] доходить висновку про необхідність задоволення позову про стягнення з [PERSON] на користь позивача завданої матеріальної шкоди в розмірі 30412,23 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вивчивши матеріали справи та встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням належного йому майна, що в свою чергу безсумнівно призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, завданих пошкодженням його автомобіля, а також керується принципами співмірності, розумності та справедливості, і вважає, що визначений позивачем розмір завданої йому моральної шкоди в сумі 3000,00 грн., що має бути стягнутий з відповідача [PERSON] , відповідає вказаним принципам та встановленим обставинам, а тому підлягає до задоволення. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом ст. 137 ЦПК України , 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Статтею 140 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Ураховуючи положення Закону України «Про судовий збір» при поданні позовної заяви майнового характеру з вимогами про стягнення з відповідачів грошових коштів у загальній сумі 163412,23 грн., позивач мав сплатити судовий збір в розмірі 1634,12 грн., натомість позивачем сплачений судовий збір у загальній сумі 2596,54 грн. і відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивач має право на повернення надміру сплачених коштів за його окремим клопотанням, при цьому суд здійснює розподіл судового збору виходячи із вірної суми в розмірі 1634,12 грн. Позовні вимоги на суму 163412,23 грн. суд задовольним в розмірі 33412,23 грн., що становить 20% від ціни позову, відтак стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 326,82 грн. Вимоги про пропорційне стягнення витрат на проведення оцінки вартості завданого збитку в сумі 2500,00 грн. підпадають під регулювання ч. 2 ст. 140 ЦПК України і аналогічно до стягнення судового збору, ураховуючи задоволення позову на 20%, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача зазначені витрати в сумі 500,00 грн. Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, із матеріалів справи вбачається, що 02.11.2021 року був укладений договір про надання правничої допомоги, додатковою угодою №1 до вказаного договору сторони погодили розмір гонорару в сумі 10000,00 грн., які були сплачені позивачем згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 12.11.2021 року. Із розрахунку витрат робочого часу адвоката від 21.07.2022 року вбачається, що до нього включено також участь в судовому розгляді (орієнтовно) 2 години. Поряд із цим, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, відтак адвокат не приймав часті в розгляді справи у судовому засіданні. За таких умов, витрати на 2 години участі адвоката в судовому розгляді є витратами, які не пов`язані з дійсним розглядом цієї справи, а відтак ціна цих двох годин має бути відрахована від загальної суми гонорару, який підлягає пропорційному розподілу (10000,00 - 1040,00 х 2 = 7920,00). Аналогічно до порядку стягнення вище описаних судових витрат, ураховуючи задоволення позову на 20%, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1584,00 грн. (7920,00 х 20%). На підставі викладеного,

Outcome: partial