Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

У грудні 2021 року представник позивача звернувся до суду з зазначеним вище позовом, в якому просив визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5324255100:00:001:0214 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Решетилівської міської ради Полтавської області. Позов обґрунтований тим, що на підставі заяви позивача наказом від 14.03.2017 №2726-СГ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га. Уповноваженим суб`єктом на замовлення позивача було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства. Після цього позивач звернувся до державного кадастрового реєстратора із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, за результатами розгляду якої реєстратором були внесені відповідні відомості та земельній ділянці присвоєний кадастровий номер 5324255100:00:001:0214. Розпорядником спірної земельної ділянки є Решетилівська міська рада, куди позивачем було подане клопотання про затвердження проекту землеустрою. Питання про затвердження проекту землеустрою та передання земельної ділянки у власність було винесене на засідання позачергової сесії міської ради 30.09.2021, однак відповідне рішення [PERSON] так і не було надане, у зв`язку з чим представник позивача був вимушений звернутися із запитом. У відповідь було отримано лист, в якому повідомлено, що клопотання [PERSON] про затвердження проекту землеустрою було винесено на розгляд сесії міської ради 30.09.2021, але з огляду на рекомендації постійної комісії з питань земельних відносин, екології, житлово-комунального господарства, архітектури, інфраструктури, комунальної власності та приватизації пункт по заяві [PERSON] було виключено. При цьому було рекомендовано звернутись повторно до сесії міської ради. Вказані дії сторона позивача трактує як невизнання права власності на земельну ділянку. При цьому позивач, посилаючись на правовий висновок, вкладений у поставові Верховного Суду від 30.08.2018 у справі №817/586/17, зазначає, що враховуючи приписи статті 9 Закону України «Про державний земельний кадастр», відповідач не має повноважень на здійснення перевірки документації із землеустрою на відповідність нормам чинного законодавства, оскільки такі повноваження надані лише державному кадастровому реєстратору. Також позивач звертав увагу на правову позицію Верховного Суду. викладену у цій же постанові, відповідно до якої в разі погодження проекту землеустрою у відповідності до статті 186-1 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, позбавлений можливості приймати альтернативні рішення крім як рішень про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Посилаючись на вищезазначені обставини представник позивача просив визнати за позивачем [PERSON] право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 5324255100:00:001:0214, площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства. Ухвалою судді від 22 грудня 2021 року у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 08 лютого 2022 року. 17\~січня 2022\~року до\~суду надійшов\~відзив на\~позовну заяву,у якому представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на раду обов`язку щодо надання цієї земельної ділянки у власність. Рада може відмовити у затвердженні проекту та наданні земельної ділянки у власність з підстав, визначених законом. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №826/5737/16 представник відповідача зазначив, що надання дозволу вповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі. У розвиток\~цього висновку,\~надання дозволу\~на розробку\~проекту землеустрою\~щодо відведення\~земельної ділянки\~не покладає\~на раду\~обов`язку\~(не\~є підставою\~для виникнення\~зобов`язання\~перед особою,\~яка розробила\~проект землеустрою)\~щодо надання\~цієї земельної\~ділянки у\~власність.\~Рада може\~відмовити у\~затвердженні проекту\~та наданні\~земельної ділянки\~у власність\~з підстав,\~визначених законом\~(постанова\~Верховного Суду\~від 03.04.2019\~у справі\~509/4722/16-а). Крім того, представник позивача зазначив, що питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки розглядається на сесії міської ради та ніхто не може обмежити повноваження депутата місцевої ради голосувати «за», «проти» чи «утримався». Тому представник відповідача вважає звернення позивача безпідставним та необґрунтованим (а.с. 78-81). 08 лютого 2022 року ухвалою суду провадження у справі № 546/1213/21 зупинене до набрання законної сили рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року у справі № 440/14246/21 за позовом [PERSON] до Решетилівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. 10 листопада 2022 року ухвалою суду поновлене провадження у справі та призначене підготовче засідання на 29 листопада 2022 року. Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду по суті на 21 грудня 2022 року. Судове засідання, призначене на 21 грудня 2022 року в зв`язку з перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті по справі №546/951/21, було відкладене на 25 січня 2023 року. У судове засідання 25 січня 2023 року позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.а.с. 118, 121). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову заперечують (а.с. 114). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (частина 1 статті 223 ЦПК України). Відповідно до положень частини 5 статті 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Враховуючи, що позивач та його представник про дату, час та місце судового засідання повідомлені шляхом направлення судової повістки на електронну адресу представника позивача, яка зазначена ним у позовній заяві, про причини неявки суд не повідомили, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. При цьому суд керується висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 01 січня 2020 року (справа № 361/8331/18), відповідно до якого,\~якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов [PERSON] ,\~в інтересах\~якого діє\~адвокат Павлюк\~І.О.,\~про визнання\~права власності\~на земельну\~ділянкуне підлягає задоволенню з огляду на наступне. Фактичні обставини справи, встановлені судом Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 14.03.2017 надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області за межами населених пунктів (а.с. 22). Фізичною особою-підприємцем [PERSON] розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Решетилівської міської ради Полтавського району Полтавської області (а.с. 17-68). У пояснювальній записці до проекту землеустрою зазначено, що відведення земельної ділянки, при використанні її за цільовим призначенням, не завдаватиме незручностей власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок та не перешкодить їм використовувати свої земельні ділянки відповідно до їх цільового призначення (а.с. 18-20). Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4616630892021 від 13.08.2021, земельній ділянці присвоєний кадастровий номер 5324255100:00:001:0214 (а.с. 12-16). На адвокатський запит [PERSON] було надано відповідь, у якій зазначено, що за рекомендаціями постійної комісії з питань земельних відносин, екології, житлово-комунального господарства, архітектури, інфраструктури, комунальної власності та приватизації виключено з проекту рішення пункт «Затвердити [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства та передати її у приватну власність (кадастровий номер 5324255100:00:001:0214) за адресою: Полтавська область, Полтавський район, за межами м. Решетилівка», про що гр. [PERSON] направлено лист. У зв`язку з вищевикладеним рішення за результатами розгляду клопотання від гр. [PERSON] «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під кадастровим номером 5324255100:00:001:0214 та передачі земельної ділянки у власність» не приймалось (а.с. 10-11). Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року, яке набрало законної сили 18 лютого 2022 року, позов [PERSON] до Решетилівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Решетилівської міської ради стосовно не розгляду у передбачений законодавством спосіб клопотання [PERSON] від 08 вересня 2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі її у власність площею 2,0 га, яка розташована за адресою: Полтавська область, Полтавський район, Решетилівська міська рада, кадастровий номер 5324255100:00:001:0214. Зобов`язано Решетилівську міську раду Полтавської області у передбаченому Земельним кодексом України порядку розглянути клопотання [PERSON] від 08 вересня 2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі її у власність площею 2,0 га, яка розташована за адресою: Полтавська область, Полтавський район, Решетилівська міська рада, кадастровий номер 5324255100:00:001:0214, із прийняттям відповідного рішення (а.с. 96-98). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Конституції України,\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно зі\~ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підстави набуття права на землю шляхом передачі земельних ділянок у власність встановлюються нормами\~Земельного кодексу України. За змістом ч. 1\~ст. 116 Земельного кодексу України (далі ЗК України)\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 4 ст. 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення. За змістом п. "б" ч. 1 ст. 121 ЗК України\~громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Частиною 6 статті 118 ЗК України\~визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Приписами ч. 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122\~цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Як встановлено в ході розгляду даної справи позивачем було отримано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та у встановленому законом порядку розроблено проект землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером 5324255100:00:001:0214. Приписами ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду Решетилівську міську раду було зобов`язано розглянути клопотання [PERSON] від 08 вересня 2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із прийняттям відповідного рішення. В той же час, на момент розгляду справи, 25 січня 2023 року, у суду відсутні відомості щодо результатів розгляду Решетилівською міською радою заяви [PERSON] від 08 вересня 2021 року. Як зазначає представник позивача у позовній заяві, відповідач фактично відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її власність, що по суті є формальним етапом. За таких обставин, суд вбачає публічно-правовий спір між сторонами даної справи, який по суті повинен вирішуватися у порядку адміністративного судочинства відповідним судом. Крім того, з досліджених матеріалів справи встановлено, що Решетилівську міську раду було зобов`язано Полтавським окружним адміністративним судом розглянути клопотання [PERSON] від 08 вересня 2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із прийняттям відповідного рішення, однак про результати її розгляду суду не було подано доказів. У той же час, представник позивача [PERSON] у позові зазначає, що своїми діями відповідач Решетилівська міська рада фактично не визнає право власності [PERSON] на земельну ділянку. Відповідно до\~статті 392 Цивільного кодексу України,\~особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У постанові від 13 травня 2019 року у справі № 905/494/18 Верховний Суд дійшов висновку, що суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. Як встановлено судом, стороною позивача не доведено того, що відповідач ставить під сумнів наявність права власності позивача на земельну ділянку, як і не доведено порушення, невизнання та/або оспорення його прав власника будь-якими іншими особами, що підтверджується дослідженими доказами та встановленими обставинами у даній справі. Таким чином, суд доходить висновку, що позов [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Павлюк І.О., про визнання права власності на земельну ділянку задоволенню не підлягає. Відповідно до частини 9 статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частина 10 статті 158 ЦПК України). Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року було задоволено заяву сторони позивача про забезпечення позову та заборонено Решетилівській міській раді Полтавської області до набрання сили судовим рішенням у даній справі здійснювати державну реєстрацію зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 5324255100:00:001:0214 у відповідності до рішення Решетилівської міської ради Полтавської області № 734-13-VIII від 22.10.2021, а також заборонено Державним кадастровим реєстраторам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснювати державну реєстрацію зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 5324255100:00:001:0214 у відповідності до рішення Решетилівської міської ради Полтавської області № 734-13-VIII від 22.10.2021. З огляду на викладене, в зв`язку з відмовою у задоволенні позову, заходи забезпечення позову визначенні ухвалою суду від 13.12.2021, слід скасувати. Щодо судових витрат Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд покладає судові витрати на позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed