Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-02 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Позов мотивовано тим, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. За час спільного проживання у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає із позивачем та знаходяться на утриманні позивача. З 01.09.2022 син навчається в ДПТНЗ «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище», що підтверджується довідкою з місця навчання, і у зв`язку з цим він потребує матеріальної допомоги. Відповідач отримує дохід, фізично здоровий і може надавати матеріальну допомогу в розмірі 1/4 всіх видів доходів щомісяця, однак добровільно цього не робить. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 10.10.2022 призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 28.10.2022 відповідачем було надано суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Відзив аргументований тим, що відповідач на даний час не отримує жодного доходу, оскільки з останнього місця роботи Компанії "Ларис" звільнився 27.09.22, де працював фосфатувальником. Причин звільнення, декілька, а саме: з початком війни підприємство суттєво скоротило виробничі потужності, що позначилось на заробітній платі, окрім цього, специфіка роботи передбачала постійне перебування в приміщенні з високою температурою, що шкодило здоров`ю відповідача. В 2020 році відповідач переніс інфаркт і йому була призначена 3 група інвалідності. Через це було важко влаштуватись на роботу, тому групу інвалідності далі не підтверджував. Також відповідач у відзиві зазначив, що окрім сина [PERSON] , ще має двох неповнолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] які народились в шлюбі з [PERSON] . На даний час відповідач фактично перебуває на утриманні в дружини і власного доходу не має, а тому матеріально підтримати сина не має можливості. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач), відповідний актовий запис № 2936, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.10.2004. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.08.2017 змінено розмір аліментів, які стягувались за рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 24 вересня 2009 року з [PERSON] , [INFO] , уродженця та жителя [ADDRESS] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця та жителя [ADDRESS] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходів), щомісячно, починаючи з 18.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки ДПТНЗ «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище» від 07.09.2022 № 174, [PERSON] дійсно навчається у даному закладі на денній формі навчання, бюджет. Термін навчання з 01.09.2022 по 15.02.2024. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років, але не більше 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 182 СК України вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аналізуючи викладені вище правові норми, судом відзначається, що правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей, якими вказаний обов`язок, встановлений щодо обох батьків, більше того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права і залежать від можливості надавати матеріальну допомогу. При визначенні суми матеріальної допомоги мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем навчання. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. При цьому суд враховує, що особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. З огляду на спільний обов`язок батьків щодо утримання повнолітньої дитини на період продовження навчання, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, який би був справедливим і не накладав би непропорційний фінансовий тягар на нього, зокрема, з урахуванням того, що його син [PERSON] є повнолітнім. Відповідач [PERSON] відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААБ № 833215 є інвалідом третьої групи. Інвалідність встановлено на строк до 01.10.2021. 20.11.2010 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , та від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] та [NUMBER] . З копії трудової книжки, виданої на ім`я [PERSON] , вбачається, що 27.09.22 останній був звільнений за угодою сторін. Разом з тим, позивач не надала до суду доказів, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на період навчання повнолітнього сина. В постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61- 350св17) щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд зазначив, що, не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття. Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Тому, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач отримує дохід та спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина на час його навчання. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина на час його навчання, у зв`язку з відсутністю доказів про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу та вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір в розмірі 992, 40 гривень слід віднести за рахунок держави, витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 800, 00 гривень - залишити за нею. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed