Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-04 00:00:00

Позивач ТОВ «УМ Факторинг» звернулось до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , за участю третіх осіб ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Фінансова компанія ВЕЙ ФОР ПЕЙ», про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 51 132 грн. 26 коп., з яких 15000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 34200 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами в межах строку надання кредиту (30 днів відповідно до п.1.4. Кредитного договору та 90 днів автопролонгації Кредитного договору відповідно до п. 4.3.1. Кредитного договору), 1932,26 грн. - збитки у вигляді упущеної вигоди та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає про те, що 27.01.2021 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] (надалі Відповідач) було укладено кредитний договір №3570026 (надалі Кредитний договір), відповідно до умов якого Відповідач отримавши одноразовий ідентифікатор С957347, що направлявся йому шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер, який вказувався при реєстрації, отримав кредит у сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч гривень) 00 копійок, строком до на 30 днів (п. 1.4. Договору) шляхом переказу коштів на його банківську картку № [NUMBER] через транзакцію в системі WayForPay, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,425 % (знижена процентна ставка) від суми кредиту за кожен день користування та 1,90% (стандартна процентна ставка) від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення позики. Станом на 26.02.2021 року Відповідачем кошти не повернуто, таким чином Кредитний договір було автопролонговано з 26.02.2021 року по 26.05.2021 року (90 днів) зі сплатою стандартної процентної ставки, та нараховані Позивачем відсотки за цей період і є такими, що нараховані у межах строку надання кредиту. Оскільки, станом на 26.05.2021 року відповідач борг у сумі 15000,00 грн. та нараховані відсотки у сумі 34 200 грн. 00 коп. за користування кредитними коштами в межах строку надання кредиту (30 днів відповідно до п.1.4. Кредитного договору та 90 днів автопролонгації Кредитного договору відповідно до п. 4.3.1. Кредитного договору) не повернув, то з 27.05.2021 року наявне прострочення за договором споживчого кредитування №3570026 від 27.01.2021 року. Станом на останній день, за який належало нараховувати відсотки відповідно до Кредитного договору (26.05.2021 року), заборгованість відповідача перед ТОВ «Авентус Україна» складала 15 000,00 грн. суми основного боргу та 34 200 грн. 00 грн. відсотків за користування кредитом на умовах договору. 03.08.2021 року ТОВ «Авентус Україна» передала право вимоги за договором № 3570026 від 27.01.2021 року ТзОВ «УМ Факторинг» у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі договором факторингу №1 від 06.09.2019 року. Відповідно до діючого договору, на якому ґрунтується право вимоги за цим позовом, воно (право) передане позивачу згідно реєстру прав вимоги № 14 від 03.08.2021 за п. 240 - відповідно передано право стягнення коштів. Відповідно до цих документів до позивача перейшло право вимоги до відповідача, а тому новим кредитором став позивач - ТзОВ «УМ Факторинг», а отже у зв`язку з наявною заборгованістю у відповідача перед позивачем, останній звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.08.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 24.08.2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав. Відповідач стверджує, що жодним доказом, що наданий позивачем разом із поданою позовною заявою, не доведено укладення кредитного правочину від 27.01.2021 №3570026 між відповідачем і третьою особою ТОВ "Авентус Україна", надання (перерахування) ТОВ "Авентус Україна" відповідачу коштів у позику за кредитним договором від 27.01.2021 №3570026; відступлення права вимоги до відповідача ТОВ "Авентус Україна" на користь Позивача за Договором факторингу від 06.09.2019 N1. Крім того наявність будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем жодним документом не підтверджено. Позивачем не подано належних доказів для підтвердження наявності такої заборгованості та не доведено правомірності підстав для нарахування таких процентів, що позбавляє можливості перевірити правильність здійсненого позивачем розрахунку боргу, що вказує на недоведеність позивачем належними доказами розміру заборгованості, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Згідно позиції відповідача, що наведена у відзиві усі твердження позивача є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях (а.с. 76-84). Інших заяв по суті спору матеріали справи не містять, іншими учасниками справи заяв, клопотань, пояснень з приводу позовної заяви подано не було. Ухвалою судді від 20.09.2022 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та вирішено витребувати у ТОВ ФК «Вей Фор Пей» платіжне доручення про зарахування коштів на картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] на суму 15000 гривень за номером транзакції в системі «WayForPay creditplus» 14015568; інформацію про зарахування на картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] на суму 15000 гривень за номером транзакції в системі WayForPay creditplus 14015568, а саме в якій зазначено повний номер карти №[NUMBER] , в якій зазначено банк емітента карти (який випустив карту) № [NUMBER] . (а.с. 106). 19.10.2022 року на адресу суду від ТОВ ФК «Вей Фор Пей» на виконання ухвали суду від 20.09.2022 року надійшов лист, де зазначено, що ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» є фінансовою компанією, яка надає послуги з організації переказів грошових коштів на підставі Ліцензії НБУ на переказ коштів без відкриття рахунків №35 від 31.12.2015 року. На підставі договорів про організацію переказу грошових коштів, з рахунку ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» здійснюються перекази коштів на картки фізичних осіб, в тому числі на виконання договорів позик чи видачі кредиту, укладених, відповідно, між кредитними установами та фізичними особами. Крім того, в листі повідомлено повний номер банківської картки відповідача - № [NUMBER] , банк-емітент даної картки АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Зазначено, що виплати за договорами про організацію переказів грошових коштів їхньою організацією здійснюється без платіжних доручень, в тому числі і за транзакцією вказаною в ухвалі суду. Таким чином, надати витребувані документи, а саме платіжне доручення ТОВ ФК «Вей Фор Пей»не має можливості (а.с.133). Ухвалою судді від 01.11.2022 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та вирішено витребувати у АТ КБ «Приватбанк» виписку по рахунку за карткою № [NUMBER] , яка належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 27.01.2021 року по 29.01.2021 року. (а.с. 140). 05.12.2022 року на виконання ухвали суду від 01.11.2022 року від АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшла виписка по рахунку за карткою №[NUMBER] , IBAN [NUMBER] , яка належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 27.01.2021 року по 29.01.2021 року (а.с. 145-148). 23.12.2022 від відповідача по справі надійшла заява в якій він просив визнати доказ - виписка по рахунку [PERSON] за його карткою за період з 27.01.2021 по 29.01.2021 неналежним, недопустимим та недостовірним. (а.с. 151 - 152). Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Сторони клопотання про розгляд справ за їх присутності не подали. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, всебічно перевіривши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір №3570026 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав позику у розмірі 15000,00 грн. строком на 30 днів шляхом переказу коштів на його платіжну картку (а.с. 45-48). Графіком платежів до договору про надання споживчого кредиту №3570026 визначено наступне: кількість платежів/періодичність внесення один/одноразово; дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів 26.02.2021; сума кредиту 15000,00 грн.; сума нарахованих процентів 6 412,50 грн.; разом до сплати 21 412,50 грн. (зворотній бік а.с. 49). Згідно з паспортом споживчого кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надало кредит у розмірі 15000,00 грн.; строк кредитування 30 днів; мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби; спосіб та строк надання кредиту: шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки зазначеної споживачем не пізніше трьох календарних днів від дати підписання договору; періодичність внесення платежів: одноразово, сума кожного платежу становить 21 412,50 грн.; штрафи 720,00 грн. на 4 (четвертий) день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або процентів за користування кредитом та 165,00 грн. починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або процентів за користування кредитом; процентна ставка (% річних), яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту, в період пролонгації та автопролонгації 693,50 річних (1,90% в день), процентна ставка (% річних), яка застосовується протягом початкового строку кредиту (до дати пролонгації) - 520,13% річних (1,425% в день). (а.с. 49-50). З наданої АТ КБ «Приватбанк» виписки по рахунку за карткою № [NUMBER] , IBAN [NUMBER] , судом встановлено, що вказана картка належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також те, що 27.01.2021 року о 13.00 год. відбулося зарахування переказу коштів на його картку у розмірі 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень) (а.с. 145 зворотній бік). Вказаним доказом спростовується позиція відповідача щодо неотримання ним кредитних коштів від ТОВ «Авентус Україна», через ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», оскільки останнє своєю відповіддю від 17.10.2022 (отримано судом 19.10.2022) підтвердило перерахування коштів на банківську картку відповідача № [NUMBER] , емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 133). Виписка по банківському рахунку фізичної особи в розумінні ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним фінансовим документом, який підтверджує здійснення відповідної господарської операції (за досліджуваних обставин операції з зарахування коштів), а тому доводи відповідача в частині неналежності, недопустимості та недостовірності вказаного доказу судом до уваги не приймаються. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст.3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.7,12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Як встановлено судом кредитний договір 3570026 від 27.01.2021 було підписано відповідачем електронно - цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором С957347, що встановлено судом з матеріалів справи, а тому його доводи щодо не підписання наведеного договору не ґрунтуються на матеріалах справи, а тому судом відхиляються. [PERSON] як особу, яка виявила бажання отримати кредит було належним чином ідентифіковано. Отже, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] виникли кредитні правовідносини, тому при вирішенні вказаного спору суд керується умовами кредитного договору та ст.526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 627-629, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За договором факторингу №1 від 06.09.2019 ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги ТОВ «УМ Факторинг» за кредитними договорами, 03.08.2021 року вказаними особами підписано реєстр прав вимог №14, за яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №3570026 від 27.01.2021 року, де боржником є [PERSON] , заборгованість по основному боргу становить 15000,00 грн., заборгованість за відсотками - 34200,00 грн., загальна заборгованість 49 200,00 грн. (а.с. 12,13, 24-26) Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Отже, враховуючи, що ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги ТОВ «УМ Факторинг» за кредитним договором до боржника [PERSON] , у позивача наявне право на пред`явлення позову про стягнення заборгованості за цим договором. З наведеного позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] на день подання позову становить 51 132 грн., з яких: - 15000,00 грн. тіло кредиту; - 34 200 грн. заборгованість за відсотками у межах строку кредитування (30 днів відповідно до п.1.4. Кредитного договору та 90 днів автопролонгації Кредитного договору відповідно до п. 4.3.1. Кредитного договору); - 1932,26 грн. упущена вигода. Доказів щодо сплати коштів за кредитним договором, які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав, тому вимоги в частині стягнення 15000,00 грн. тіла кредиту; 34 200 грн. заборгованості за відсотками у межах строку кредитування (30 днів відповідно до п.1.4. Кредитного договору та 90 днів автопролонгації Кредитного договору відповідно до п. 4.3.1. Кредитного договору), підлягають задоволенню. Щодо стягнення 1932,26 грн. упущеної вигоди, яку позивач обґрунтовував звітом про проведення оцінки грошового збитку (а.с. 35-52), суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані у виді доходів. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Так, матеріали справи містять акт повернення права вимоги підписаного ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «УМ Факторинг» (без дати) (а.с.28); витяг із реєстру прав вимоги №14 від 03.08.2021 (завірений оригінал не містить відбитків печатки та підписів) (а.с.12), з яких встановити період, за який у позивача було право вимоги, є неможливим, тому, враховуючи, що звіт про грошову оцінку грошового збитку зроблений з періоду планового повернення, відсутні докази того, що позивач дійсно отримав би дохід у сумі 1932,26 грн., у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Заяви та клопотання відповідача про сумнівність наданих позивачем доказів та виключення електронних документів із числа доказів (а.с. 90 - 91), про зобов`язання третьої особи надіслати відповідачу копії витребуваних судом доказів (а.с. 112 - 113), про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» надіслати відповідачу витребувані судом докази (а.с. 138 - 139), а так само його заява про визнання доказів недопустимими та недостатніми (а.с. 151 - 152), не заслуговують на увагу та відхиляються судом оскільки докази наявні в матеріалах справи, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, підстав для визнання наявних в матеріалах справи доказів неналежними та недопустимими судом не встановлено. Вимоги відповідача щодо надсилання на його адресу затребуваних судом доказів та які отримані судом, не ґрунтуються на вимогах ЦПК України, а тому до задоволення також не підлягають. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] 11.11.2022 та 19.12.2022 ознайомився з матеріалами справи та всі необхідні копії відзняв, а тому в його розпорядженні наявні всі матеріали справи. Вимоги відповідача щодо постановлення судом з наведених вище питань окремих письмових ухвал не ґрунтуються на вимога ЦПК України, а тому до задоволення такі клопотання також не підлягають. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до положення ст.141 ЦПК України. Зважаючи на часткове задоволення позову (96,22%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 387,22 грн. судового збору. Щодо стягнення витрат на проведення оцінки грошового збитку у розмірі 15000,00 грн., суд, враховуючи відмову у задоволенні позову в частині стягнення упущеної вигоди, відмовляє у стягненні такого виду витрат. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.526, 527, 610-612, 627- 629,638 ЦК України,

Outcome: partial