Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

11 серпня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано 28.08.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 101. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя між нею та відповідачем не склалося через різні погляди на життя, непорозуміння з приводу різних побутових питань. З липня 2022 року вони почали проживати окремо. Тому шлюб носить тільки формальний характер, а тому подальше його існування позивач вважає недоцільним. Від даного шлюбу у них народилися діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на вихованні матері. 02.09.2022 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання спільної сумісної власності майна подружжя та визначення часток. Зустрічний позов обґрунтований тим, що за час спільного життя ними набуте у власність нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] . Дане майно придбане 20.07.2017 року та зареєстроване в реєстрі речових прав на відповідача [PERSON] . Таким чином дане майно є спільною сумісною власністю, яке набуте за час шлюбу. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 07.11.2022 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до\~ [PERSON] про\~визнання спільної\~сумісної власності\~майна подружжя\~та визначення\~часток до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач по первісному позову та відповідач по зустрічному позову [PERSON] в судове засідання не з`явилася, натомість її представник подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити, зустрічний позов визнає частково, просила визнати за відповідачем право власності 1/3 частки квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині просить відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. Відповідач по первісному позову та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, його представник подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Первісний позов визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Зустрічний позов підтримала та просила задоволити. Відповідно до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 28.08.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 101, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.08.2007 року (а.с. 19). У шлюбі у позивача та відповідача народилися діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 17-18). Вирішуючи спір в частині розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Відповідно до\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із частиною п`ятою\~ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої\~ст.56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,\~інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з частиною третьою\~ст. 105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст.110 цього Кодексу. З доводів позивача вбачається, що спільне життя між ними з відповідачем не склалося, подружжя спільного господарства не веде, а шлюб носить лише формальний характер. При таких обставинах та з урахування визнання позову відповідачем за первісним позовом, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, являються обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому первісний позов підлягає задоволенню. Статтею 113\~СК України передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За заявою [PERSON] після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище « [PERSON] ». Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання спільної сумісної власності майна подружжя та визначення часток, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності № 308717757 від 01.09.2022 року квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Право власності зареєстровано 20.07.2017 року на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 2106, виданий 20.07.2017, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу (а.с. 38-43). Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним, за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Частиною 2 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11). Як встановлено судом, домовленості між сторонами щодо збільшення або зменшення часток майна що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя не було, договір про поділ спільного майна між ними не укладався. При вирішенні даного спору, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що чинним законодавством встановлена презумпція рівності часток подружжя, підстави для відступу від якої потребують доведення. Частково заперечуючи проти позову та в обґрунтування відступу від засад рівності часток подружжя відповідач покликається на те, що позивач пошкодив спільне майно подружжя, що підтверджується актом про пожежу 24.07.2022 року. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно із наданим позивачем актом про пожежу 24.07.2022 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] виникла пожежа (а.с. 95). Також з довідки від 18.07.2022 року, складеної начальником Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, вбачається, що перевіркою встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються подружжям та проживають спільно в одній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.2 ст. 194 КК України її об`єктом є знищення або пошкодження чужого майна, а тому в діях [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, а вбачається адміністративне правопорушенн, передбачене статтею 173-2 КУпАП (а.с. 98-99). Відповідно до судового наказу від 06.09.2022 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходів) до досягнення дітьми повноліття (а.с.100). Таким чином, під час судового розгляду жодних доказів, які б підтверджували наявність обставин, передбачених ч. 2 ст. 70 СК України, суду не представлено. Відтак, доводи відповідача щодо необхідності відступлення від рівності часток при поділі спільного майна подружжя не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст.\~77,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов, враховуючи вищенаведені встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати 1/2 частки на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати, а саме сплачений сторонами судовий збір.

Outcome: approved