Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 30 серпня 2022 року надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК Груп» про розірвання договору про надання послуг, стягнення коштів та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 18 травня 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №825Д180522 про надання послуг з підбору та доставки автомобіля. Відповідно до листа замовлення додаток №1 до договору про надання послуг підбору, оформлення та доставки автомобіля № 825Д180522 позивач, як замовник замовив автомобіль марки «Citroen. Renault» моделі «С4, Scenic»; рік випуску: 2006, тип кузова: седан, хетчбек; вид палива: дизель, вартість автомобіля за цим договором встановлено в доларах по курсу НБУ і орієнтовно складає (включає стандартні послуги, які містяться в п.З): до 4000 доларів США, що відповідає сумі 117020 грн. за офіційним курсом НБУ, встановленим на дату підписання договору. З метою виконання покладених на себе зобов`язань після підписання договору позивач, як замовник, сплатив ТОВ «ПЛК Груп» 400 доларів США за умовами 5.1 та 5.2 договору. На виконання вимог договору 08 червня 2022 року позивачем було сплачено на розрахунковий рахунок товариства 93\~495,79 грн, (еквівалент 2664 Євро) у зв`язку з повідомленням від представника відповідача про наявність у продажу автомобіля, що відповідав вимогам Листа-замовлення (Додатку №1 до Договору) та необхідності оплатити грошові кошти у вказаній сумі для його придбання. Станом на день укладання Договору в Україні, відповідно до чинного законодавства, діяли податкові пільги для розмитнення автомобілів, ввезених з-за кордону. Під час укладення договору, між позивачем та виконавцем було узгоджено виконання послуг з доставки автомобілю, який підлягав митному оформленню у «пільговий період». Після підписання договору, 30 травня 2022 року у Верховній Раді Україні під № 7418 було зареєстровано «Проект Закону про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо перегляду окремих пільг з оподаткування», який передбачав скасування «пільгового розмитнення» з 01 липня 2022 року, про що було достеменно відомо відповідачу, про що свідчить переписка між сторонами у «Вайбері». Вказаний законопроект був прийнятий 21 липня 2022 року. Проте вказаний автомобіль не був доставлений позивачу у цей період. Внаслідок чого позивач зазнав матеріальних збитків на суму 105195,79 грн., а також моральних збитків, якій він оцінює у розмірі 50\~000 грн. У зв`язку з викладеним просить суд розірвати договір №825Д180522 про надання послуг з підбору та доставки автомобіля, укладений між [PERSON] та ТОВ «ПЛК Груп», укладений 18 травня 2022 року та стягнути вказані збитки на свою користь разом із судовими витратами. Представник відповідача надав відзив, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач скористувався правом на подання відповіді на відзив в якій наполягав на задоволенні позову з підстав у ньому викладених. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 18 травня 2022 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЛК ГРУП», було укладено Договір про надання послуг з підбору та доставки автомобілю № 825Д180522. Відповідно до умов договору його сторони підписали Додаток № 1 до цього - Лист-замовлення, у якому позивач виклав свої вимоги до автомобілю, що має бути підібраний за цим договором та доставлений йому. Згідно з п. 2.1. договору, виконавець зобов`язується відповідно до листа-замовлення Замовника забезпечити надання комплексу послуг по підбору, оформленню (в тому числі митному) та доставці автомобіля в пункт призначення, зазначений в Листі-замовлення, і видати його, а також супутні документи Замовнику за Актом Приймання-передачі автомобіля (Додаток 2 до цього Договору), а Замовник зобов`язується на умовах даного Договору прийняти та оплатити вартість автомобіля, а також вартість комплексу послуг, наданих Виконавцем та супутніх послуг. Відповідно до п.п. 5.1; 5.2. Договору, під час заповнення Листа замовлення, Замовник видає Виконавцю завдаток в розрахунок платежів за комплекс послуг на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Розмір завдатку становить 400 доларів США у еквіваленті до гривні за офіційним курсом на день розрахунку. В разі якщо ставка на аукціоні становитиме більше, ніж 4000 чотири) тисячі доларів США у еквіваленті до гривні за офіційним курсом НБУ на день розрахунку, то завдаток складає 10% від вартості максимальної ставки на аукціоні. Так, відповідно до листа замовлення додаток № 1 до договору про надання послуг з підбору, оформлення та доставки автомобіля № 825Д 180522 [PERSON] , як Замовник, замовив автомобіль марки: Citroen, Renault; роки випуску: 2006, тип кузова: седан, хатчбек; модель: С4, Scenic; вид палива: дизель; вартість автомобіля за цим договором встановлено в доларах по курсу НБУ і орієнтовно складає (включає стандартні послуги, які містяться в п.З): 4 000 доларів США, що відповідає сумі 117 020 грн. за офіційним курсом НБ України, встановленим на дату підписання договору. З метою виконання покладених на себе зобов`язань після підписання договору [PERSON] , як замовник, сплатив ТзОВ «ПЛК Груп» 11 702 грн, за умовами 5.1 та 5.2 Договору, та 93 495,79 грн. з метою перерахування на користь продавця для придбання автомобіля. Як вбачається з позовної заяви та відзиву, спілкування позивача з представником віповідача надалі, після укладення договору, відбувалося через електронні засоби, а саме через додаток VIBER. Після придбання автомобілю, він був підготований до перевезення на митну територію України, але після 01 липня 2022 року, та скасування митних пільг щодо розмитнення транспортних засобів - позивач відмовився від подальшого транспортування автомобілю - мотивуючи це, коштовним розмитненням автомобілю. Статтею 627\~ЦК України передбачено, що відповідно до ст.\~6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України). Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч.2\~ст. 631 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1\~ст. 638 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч.1\~ст. 14 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст. 509 ЦК України,\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Так, відповідно до\~ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частина 1\~ст.903 ЦК України\~встановлює обов`язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором, якщо останнім передбачено надання такої послуги за плату. Статтею 907 ЦК України\~передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Відповідно до\~ст. 3 Закону України "Про захист прав споживачів"\~споживачі послуг мають право на державний захист своїх прав; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Відповідно до\~ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: -безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); -безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; -відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; -реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Приписами частини другої\~статті 651 Цивільного кодексу України\~визначена можливість зміни або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частина друга цієї статті визначає одну підставу для розірвання та зміну договору, а саме "істотне порушення договору другою стороною". Водночас цією нормою визначено, що названа підстава не є єдиною. Апелюючи до інших підстав розірвання та зміни договору, законодавець не виключає їх існування у передбачених положеннях договору або закону. "Істотність порушення договору" є загальною підставою, яка може бути встановлена лише шляхом оцінки "істотності" у порушенні договору. У разі існування загальної підстави у вигляді "істотності порушення договору" суб`єктом оцінки, відповідно до положень ч. 2 зазначеної статті, має бути лише суд. Відповідно визначається, що договір, у разі істотності його порушення може бути розірвано лише за рішенням суду. Визначення "істотності порушення договору" у ч. 2 зазначеної статті надано через іншу оціночну категорію "значна міра" позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору. Значна міра позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору має визначатися посилаючись на об`єктивні обставини. Так, зміст договору може допомогти визначити очікування особи на які вона розраховувала при укладенні договору і які вона визначила об`єктивно погоджуючи його умови. Ч. 2 вказаної статті передбачає лише загальну підставу - "істотність порушення договору" без можливості вказівки на об`єктивні ознаки такого порушення. Можливість зазначення об`єктивних ознак істотності порушення договору може існувати лише у поіменованих договорах, коли у абстрактній формі можна визначити його зміст та правову мету. З огляду на те, що істотність порушення договору визначається за об`єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, вина сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення для оцінки порушення договору в межах питання визначення його істотності та відповідно розірвання договору на підставі ч. 2\~ст. 651 Цивільного кодексу України. Частина 2 зазначеної статті також, у питанні розірвання або зміни договору, визначає можливість розірвання договору за рішенням суду, на вимогу однієї із його сторін, у разі коли підстави такого розірвання передбачені у договорі та законі. Законодавець не вказує у ч. 2 зазначеної статті, що інші підстави розірвання та зміни договору, мають обов`язково ґрунтуватися на істотності порушення договору. Навпаки, за змістом ч. 2\~ст. 651 ЦК України, можна зробити висновок, що у визначенні інших договірних підстав розірвання або зміни договору, сторони можуть відійти від "істотності порушення договору", як загальної підстави його розірвання у судовому порядку, і передбачати ознаки "неістотного порушення договору", що за волею сторін, будуть підставою для розірвання або зміни договору. Якщо ж спеціальним законом або договором сторін не визначено інше, порушення договору, що не є істотним, не може бути підставою для розірвання договору у судовому порядку. Спеціальні норми про розірвання того чи іншого, врегульованого положеннями ЦК України договору, можуть передбачати випадки, коли договір може бути розірваний без факту "істотності його порушення", вказуючи на інші обставини розірвання та зміни договорів. Оціночна категорія "істотність", що міститься у ч. 2\~ст. 651 Цивільного кодексу України, має функцію отримання таких оціночних результатів як "істотність порушення" або навпаки "неістотність порушення". У свою чергу оціночні результати "істотність порушення" або "неістотність порушення" має функцію встановлення наявності або відсутності підстави для зміни або розірвання договору. Через поміщення у ч. 2 ст. 651 оціночної категорії "істотність порушення договору", суб`єкту правозастосування надається можливість у спосіб оцінки визначитися з наявністю або відсутністю оціночного факту - факту порушення договору, наявність якого і є підставою для розірвання договору. Виходячи із об`єкту оцінки суб`єкт оцінки має визначити "міру позбавлення того, на що розраховувала сторона договору при укладенні договору". У даному випадку результат оцінки, зокрема "істотність порушення" не є об`єктивно існуючим даним, як наприклад юридичний факт, а залежить від оцінки міри позбавлення можливості отримання очікуваних результатів виконання договору. Оціночний факт на відміну від інших підстав розірвання договору необхідно отримувати шляхом оцінки та не встановлюється шляхом доказування. Шляхом доказування встановлюються факти (обставини), що на момент їх встановлення є існуючими. Оціночний факт доказуванню не підлягає так як його виникнення залежить лише від оцінки та об`єктивації його існування, зокрема у спосіб встановлення його рішенням суду. При об`єктивації оціночного факту, зокрема істотності порушення договору звичайно необхідно визначати, у спосіб оцінки, ті об`єктивні ознаки, що слугують свідченням його існування. Першою об`єктивною ознакою, що має бути встановлена у спосіб оцінки і яка свідчить про "істотність порушення договору" є "значна міра позбавлення того на що особа розраховувала при укладенні договору". Отже, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої\~статті 651 Цивільного кодексу України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13. Суд зазначає, що посилання позивача на грубе порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні вимог цивільного процесуального законодавства. Пунктом 6.1 Договору\~№ 825Д180522 передбачено право замовника відмовитись від виконання даного договору. Заява про відмову замовника від надання послуг в письмовій формі приймається виконавцем до виконання з дня отримання такої заяви. Відповідно до п. 9.2 укладеного між сторонами договору, такий може бути розірваний достроково, з ініціативи однієї із сторін, але не раніше дати проведення усіх взаєморозрахунків. Відповідно до п. 8.1 договору сторони звільняються від майнової відповідальності за невиконання зобов`язань, передбачених Договором, при виникненні форс-мажорних обставин, а саме: повінь, землетрус, цунамі, епідемії й інші стихійні явища природи, що віднесені в даній місцевості до розряду стихійних; лісові пожежі, вибухи, страйк, саботаж; локаут, оголошена чи неоголошена війна, революція, масові безладдя, терористичні акти, аварії, інші непередбачені ситуації, що безпосередньо вплинули на виконання умов даного Договору; несприятливі погодні умови, що не є стихійними явищами, але які призводять до неможливості надання послуг в повному обсязі та належної якості, прийняття державними органами нормативних актів, що призвели до неможливості належного виконання сторонами зобов`язань, які вони взяли на себе відповідно до умов даного Договору. Згідно з п.1, 3\~ст.\~129\~Конституції України та ст.ст.\~12,\~76-81 ЦПК України, всі учасники судового процесу рівні перед законом і судом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Крім того, відповідно до ч. 4 ст.\~12, ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З системного аналізу діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позивачем не доведена вина відповідача щодо невиконання або неналежного виконання умов договору, а також не доведено, що відповідач ухилився від виконання зобов`язань за договором про надання послуг. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). З урахуванням наведеного у сукупності суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт порушення його прав та охоронюваних законом інтересів в межах спірних правовідносин, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК Груп» про розірвання договору про надання послуг, стягнення коштів та моральної шкоди слід відмовити. Згідно ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed