Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

23 серпня 2022 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , визначивши третьою особою Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР із вимогою про усунення перешкод у користуванні квартирою (а. с. 2-5). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . 16 березня 2020 року вона зареєструвала в цій квартирі свого брата, який є відповідачем у справі. Фактично він жодного дня не мешкав за цією адресою, не сплачував комунальні платежі, не приймав участі у підтримуванні квартири в належному стані. З грудня 2020 року на підставі договору оренди в квартирі мешкає [PERSON] . Вважає, що таким чином відповідач створює їй перешкоди в користуванні своїм майном, у зв`язку із чим прохає суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у ній та зняти його з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 03 жовтня 2022 року позов залишено без руху, позивачці надано строк для усунення недоліків (а.с. 31). Ухвалою суду від 28 жовтня 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання 22 листопада 2022 року (а. с. 42). Вказана ухвала суду надіслана учасникам справи 02 листопада 2022 року за вихідним № 19114/22-вих/2/204/1994/22 (а. с. 43). Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, в якій зазначено про підтримання позовних вимог у повному обсязі (а. с. 68). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надав суду нотаріально посвідчену заяву по розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог (а. с. 50). Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, також у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 57-58). З урахуванням викладеного, спираючись на норми ст. ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи наданими письмовими доказами, суд доходить висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 14 січня 2015 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 22). У вказаній квартирі крім позивачки зареєстрований, але не проживає, відповідач [PERSON] (а. с. 23, 24). З грудня 2020 року на підставі договору оренди в квартирі мешкає [PERSON] (а.с. 15-18). Відповідач [PERSON] залишається зареєстрованим у квартири [ADDRESS] , проте в ній не мешкає, особистих речей в ній не має, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи. У судовому засіданні 08 грудня 2022 року свідок [PERSON] пояснила, що вона мешкає у квартирі [ADDRESS] з 10 грудня 2020 року, оскільки орендує її на підставі відповідного договору оренди. Відповідача ніколи не бачила, у вказаній квартирі він ніколи не мешкав, його речей вона не спостерігала, але обізнана про те, що він зареєстрований за вказаною адресою. У судовому засіданні 08 грудня 2022 року свідок [PERSON] пояснив, що він є сином [PERSON] . Його мати орендує квартиру [ADDRESS] та фактично мешкає за цією адресою з грудня 2020 року. Вона мешкає одна, відповідача він ніколи не бачив, його речі у квартирі відсутні. Він знає про це, оскільки часто навідує свою матір за місцем її мешкання. Приписами ч.\~1\~ст.\~13 ЦПК\~України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 386\~ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ця норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду у разі: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи те, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] , в якій без достатніх підстав на теперішній час зареєстрований відповідач, проте за місцем реєстрації не мешкає тривалий час, чим порушує майнові права позивача, а позивач реалізував своє право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, що в свою чергу є підставою для зняття його із реєстраційного обліку. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, суд\~стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial