Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

у липні 2022 році [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з [PERSON] у зв`язку з продовженням навчання та просить стягнути на його користь частину з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, до закінчення строку навчання, але не довше, ніж до досягнення [PERSON] [INFO] . В обґрунтування заяви зазначив, відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства серія [NUMBER] , виданого 27.02.2004 року Люблінським відділом ЗАГС Москви, його батьком є [PERSON] (а.с. 7, 9). Вказав, що він [INFO] досяг повноліття та на даний час є студентом І курсу денної форми навчання за умовами договору на гуманітарно-педагогічному факультеті Національного університету біоресурсів і природокористування України за спеціальністю «Психологія» (копія довідки додається) (а.с. 8). Навчання на денній формі позбавляє його можливості заробляти собі на життя, вимагає значних витрат, доходів матері на це не вистачає, що свідчить про те, що він потребує матеріальної допомоги так як продовжує навчання. Тому, просив стягнути з [PERSON] частини від усіх його доходів, щомісячно до закінчення строку навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.11.2022 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін на 25.01.2023 року (а.с.31-32). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем в установлений судом строк, відзив на позов не подано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства серія [NUMBER] , виданого 27.02.2004 року Люблінським відділом ЗАГС Москви, батьком [PERSON] є [PERSON] . [INFO] [PERSON] досяг повноліття та на даний час є студентом І курсу денної форми навчання за умовами договору на гуманітарно-педагогічному факультеті Національного університету біоресурсів і природокористування України за спеціальністю «Психологія». Навчання на денній формі позбавляє його можливості заробляти собі на життя, вимагає значних витрат, доходів матері на це не вистачає, що свідчить про те, що він потребує матеріальної допомоги так як продовжує навчання. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивачем додано до позову довідку, яка підтверджує його навчання на 1 курсі денної форми навчання за умов договору на гуманітарно-педагогічному факультеті Національного університету біоресурсів і природокористування України, освітній ступінь «бакалавр», галузь знань «Соціальні поведінкові науки», спеціальність «психологія». Позивач в позовній заяві посилалався на те, що відповідач не надає допомоги на утримання дитини яка продовжує навчання та потребує такої допомоги, а відповідач має змогу надавати таку допомогу і зобов`язаний це робити. Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, враховуючи денну форму навчання, відсутність об`єктивних даних про наявність у позивача доходу, необхідність в харчуванні та одязі, витратах на проїзд, придбання підручників та канцелярських товарів, суд надходить до висновку про те, що у зв`язку з навчанням позивач потребує матеріальної допомоги. Відповідачем доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, суду не надано. Таким чином, дослідивши матеріали справи та за сукупності наданих до позову доказів, суд надходить до висновку про задоволення вказаного позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved