Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-12 00:00:00

У серпні 2022 року до суду надійшов вищезазначений позов в якому приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» просить суд стягнути з [PERSON] виплачене страхове відшкодування у розмірі 28\~938,64 грн. та вирішити питання розподілу удових витрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 03.02.2021 у м. Києві між автомобілем марки «TОYOTA RAV 4» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «VOLKSWAGEN POLO» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] сталося ДТП, в результаті якого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до копії постанови Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2021, [PERSON] визнано винною у ДТП яке мало місце 03.02.2021 та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..124 КУпАП. Оскільки майнові інтереси власника автомобіля марки «VOLKSWAGEN POLO» державний номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП, були застраховані у ПрАТ «СК «Українська страхова група», за заявою, власника автомобіля (ТОВ «Порше Лізинг Україна») було виплачено страхове відшкодування у розмірі 28\~938,64 грн. З огляду на те, що на момент ДТП, автомобіль марки «TAYOTA RAV 4» державний номерний знак [NUMBER] не був застрахований, а [PERSON] , у добровільному порядку, не відшкодувала ПрАТ «СК «Українська страхова група» суму виплаченого страхового відшкодування, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашова І.А. від 02.11.2022 відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача просив провести розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було встановлено зареєстроване місце проживання відповідача. На її адресу судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позову разом з доданими матеріалами, а також запропоновано відповідачу подати заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та відзив на позовну заяву. Будь-яких заяв, клопотань, відзиву від [PERSON] не надходило. Отже, оскільки до суду не надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та проведенням судового засідання, суд, враховуючи ціну позову, категорію та складність справи, характер і обсяг доказів, дійшов висновку про розгляд спору за наявними у справі матеріалами (доказами), без проведення судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником автомобіля марки «VOLKSWAGEN POLO» державний номерний знак [NUMBER] є ТОВ «Порше Лізинг Україна». Згідно з копією генерального договору та додатку до нього №28-0199-0157/19/0060, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «VOLKSWAGEN POLO» державний номерний знак [NUMBER] станом на 03.02.2021 була застрахована у ПрАТ «СК «Українська страхова група». Відповідно до копії постанови Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2021 (справа №757/9555/21) винною у ДТП яке мало місце 03.02.2021 між автомобілем марки «TОYOTA RAV 4» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «VOLKSWAGEN POLO» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , визнано [PERSON] та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. 03.02.2021 ТОВ «Порше Лізинг Україна» було подано до ПрАТ «СК «Українська страхова група» заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Відповідно до ремонтної калькуляції від 03.02.2021, 16.02.2021, вартість ремонту з ПДВ автомобіля марки «VOLKSWAGEN POLO» державний номерний знак [NUMBER] становить 37\~231,45 грн. Згідно з копією страхового акту №СТОЙКА-14763 та розрахунку суми страхового відшкодування погоджена сума страхового відшкодування 28\~938,64 грн. Відповідно до копії платіжного доручення №5070 від 26.02.2021, ПрАТ «СК «Українська страхова група» виплатило страхове відшкодування у розмірі 28\~938,64 грн. Згідно з виписки з бази даних М(Т)СБУ, поліс на ТЗ № [NUMBER] відсутній. Так, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України (254к/96-ВР), Цивільним кодексом України (435-15), Законом України «Про страхування» (85/96-ВР), цим та іншими законами України і нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до них. Відповідно до ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Приписами частини 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з положеннями ч.1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з положеннями частини 3 статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Положеннями статті 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Положеннями статей 1191, 1192 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно приписів статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.27 Закону №85/96-ВР, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Закон №1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). У даному випадку відбувся перехід до позивача після виплати страхового відшкодування потерпілому за договором страхування від останнього прав кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). Також, суд бере до уваги роз`яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4, викладені у пункті 27 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до яких при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 у справі №754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13.06.2019 у справі №587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17.10.2019 у справі №370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30.10.2019 у справі №753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19, 22.04.2020 у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), 15.10.2020 у справі №755/7666/19 (провадження № 61-10010св20). Крім цього,\~суд зазначає,\~що цивільне\~законодавство в\~деліктних зобов`язаннях\~передбачає презумпцію\~вини завдавача\~шкоди,\~згідно з\~якою особа,\~яка завдала\~шкоду,\~буде вважатися\~винною,\~якщо вона\~не доведе\~відсутність своєї\~вини,\~зокрема у\~зв`язку\~із наявністю\~вини іншої\~особи або\~через дію\~об`єктивних\~обставин. Такий висновок повністю узгоджується з правовим висновок Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №686/10520/15-ц. Також суд наголошує, що відповідно до позиції колегії суддів висвітленої в постанові ВП/ВС у справі\~№904/5726/19 та виходячи із приписів матеріального і процесуального права, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. З огляду на встановлені фактичні обставини спору, судом застосовуються приписи матеріального права, що регулюють механізм відшкодування шкоди в порядку суброгації, а не регресу та у зв`язку з чим, враховуючи докази, що підтверджують правомірність і обґрунтованість заявлених позовних вимог суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 2\~481, 00 грн. належить стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved