Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

позивач звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом до відповідача про стягнення з відповідача заборгованості за надані за адресою: [ADDRESS] житлово-комунальні послуги в розмірі 12\~250,95 грн. Позов мотивує тим, що [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», що підтверджується довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №116906788 від 13.03.2018 року та довідкою №1 з місця проживання та реєстрації відповідача. Між позивачем та відповідачем виникли відносини, в яких позивач надає послуги, а відповідач ними користується, що зумовлює факт наявності зобов`язань між сторонами, до яких входить обов`язок споживача здійснювати оплату за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за вказаною адресою. Позивач зазначає, що вказана квартира була від`єднана від послуги централізованого опалення, про що було складено акт з 03.12.2020 року, проте дане відключення було здійснене поза межами заявленого позивачем періоду та з порушенням процедури, а тому вважає таке відключення самовільним та законодавчо невизнаним, на підтвердження чого було складено протокол про адміністративне правопорушення від 09.03.2010 року. Позивач також вказує, що 05 квітня 2018 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулось до Личаківського районного суду м. Львова про видачу судового наказу у справі №463/2285/18 про стягнення заборгованості з житлово-комунальних послуг, однак ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 03 серпня 2018 року за заявою відповідача даний судовий наказ було скасовано. Таким чином позивач вважає, що у зв`язку з поданням заяви про видачу судового наказу строк позовної давності перервався, а судовий збір за подання даної заяви має бути зарахований до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви та стягнений з відповідачів. Внаслідок чого, позивачем зазначено, що неправомірні дії відповідача призвели до порушення майнових інтересів позивача, а через несплату боргу відповідачем позивач не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати працівникам, а також має заборгованість перед іншими підприємствами. Крім того, оскільки боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а позивач прострочив строк виконання такого зобов`язання, тому вважає, що у відповідності до вимог ст.625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню також інфляційні втрати та три відсотки річних. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказану справу передано до Личаківського районного суду м. Львова для розгляду. У відповідності до вимог ст.33 Цивільного процесуального кодексу України, автоматизованою системою документообігу суду було визначено суддю Гирича С.В. для розгляду вказаної справи. Ухвалою від 19 липня 2021 року відкрито провадження та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомлення сторін. Представник відповідача вважає дану позову заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] 20.05.2003 року. На момент придбання даної квартири у квартирі вже було відсутнє централізоване опалення, батареї зняті, ЛМКП «Львівтеплоенерго» жодних послуг не надає, договір між позивачем та відповідачем про надання послуг не укладався, а строк позовної давності був пропущений позивачем з огляду на те, що видача судового наказу у 2018 році не переривала строк позовної давності. Позивач просить стягнути заборгованість за період, що виникла з 01.07.2014 року по 28.02.2018 року, а позов до суду було подано 30.03.2021 року, що свідчить про пропущення позивачем трирічного строку позовної давності. Крім того, відповідачем було подано заяву, в якій повідомлялося, що за адресою: [ADDRESS] в будинку є своя автономна газопаливна котельня, лічильника тепла немає, а є лише газовий. Отримати дозвіл чи згоду на «документальне відключення» від комунального теплопостачання нема шляхів, а договір з позивачем про надання послуг не підписував. Представник позивача заперечив проти викладених відповідачем пояснень, спираючись на те, що відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №116906788, [PERSON] є власником вказаної квартир з 22.04.2009 року, а жодних доказів, які б підтверджували, що на момент придбання квартири система централізованого опалення була уже демонтована не надано. Крім того, протоколом від 09.03.2010 року про адміністративне правопорушення складене директором ЛКП 503 [PERSON] встановлено, що у квартирі [ADDRESS] було здійснено самовільне від`єднання від мереж централізованого опалення, тобто після придбання квартири відповідачем. Повторно було наголошено, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання, а також зазначено, що відповідач не звертався до ЛМКП «Львівтеплоенерго» з питанням відключення від послуги централізованого опалення, а 03.09.2021 року звертався за визначенням можливості встановлення індивідуального лічильника обліку централізованого опалення його квартири. Факт надання відповідачу послуги з централізованого опалення позивач підтверджує актами про відключення системи теплопостачання за спірний період, а також просить визнати причини пропуску строку для звернення до суду з позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів поважними та поновити строк позовної давності. Крім того, представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 23\~439,48 грн, 1\~595,53 грн інфляційні втрати, 334,48 грн 3% річних. Дану заяву мотивує тим, що 19 жовтня 2021 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до Личаківського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу та стягнення з [PERSON] заборгованості за централізоване опалення уже за наступний період з 01.03.2018 року по 30.09.2021 року. Водночас, 21 листопада 2022 року за заявою [PERSON] . Личаківський районний суд м.Львова скасував даний судовий наказ ухвалою від 21.11.2022, а тому до 21 листопада 2022 року позивач не міг збільшити позовні вимоги у даній справи, через наявність судового наказу від 17.12.2021 році у справі №463/12267/21, який стосувався періоду з 01.03.2018 року по 30.09.2021 року. Представник відповідача, отримавши заяву про збільшення позовних вимог, у свою чергу, подала заяву про застосування строків позовної давності, у якій зазначає, що позовні вимоги позивача, які стосуються нарахувань, строк оплати яких настав до листопада 2019 року, задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом позовної давності, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена законом в один рік, тому також не підлягає до задоволення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Інших заперечень щодо поданої заяви про збільшення позовних вимог не подавала. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Просила суд позовні вимоги задоволити повністю. Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового засідання представник відповідача була належним чином повідомлена. Заслухавши пояснення представника позивача та викладені пояснення відповідача та представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Як вбачається із довідки, виданої ЛМКП «Львівтеплоенерго» №1 від 03 березня 2021 року (а.с.12), [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Власником квартири відповідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №116906788 (а.с.10) є також [PERSON] . Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. Згідно зі ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1, ч.2 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Обов`язок споживача оплачувати послуги з теплопостачання закріплений також статтею 160 ЖК України, згідно якої члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право сторін. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду України у справі № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року), оскільки згідно зі статтею 11ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутній письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг, проте послуги з централізованого опалення відповідачам надавалися, що підтверджується актами про включення системи теплоспоживання (а.с. 94-96,116-117). Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У запереченнях позову відповідач зазначає, що у квартирі [ADDRESS] , шо належить відповідачеві на праві власності з моменту придбавання квартири (з 2001р.) немає жодних батарей опалення, квартира опалюється тепловою помпою, що працює від електромережі, рушникосушки електричні, квартира утеплена по додатковому проекту для індивідуального опалення (а.с.81). Однак, такі заперечення суд не бере до уваги з наступних мотивів. Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків на момент існування спірних правовідносин регулювалося Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630\~(із змінами, внесеними\~постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268), Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим\~наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4\~(далі - Порядок). Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Згідно з пунктом 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до\~Закону України «Про теплопостачання»\~схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268\~до Порядку було внесено зміни, а саме, передбачено, що відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в окремих квартирах багатоквартирних будинків з ініціативи окремих споживачів не може бути здійснено, а відключення багатоквартирних будинків в цілому здійснюється з ініціативи усіх споживачів. Згідно з пунктом 1.2 Порядку (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії. Відповідно до пунктів 2.1-2.2.2 Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до комісії з письмовою заявою про відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання, в якій зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. У пунктах 2.3-2.7 Порядку визначено, що отримання технічних умов може виконуватись безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект також узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання виконуються у міжопалювальний період. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Згідно з пунктом 2.6 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення квартири від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання населенню послуг з централізованого теплопостачання. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2022 року у справі № 159/7123/19 (провадження № 61-16319св20) суд зазначив таке: «У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 1 грудня 2021 року у справі № 607/25229/18 (провадження № 61-13855св19) зроблено висновок, що "відповідно до Порядку № 4 від 22 листопада 2005 року для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком № 4 від 22 листопада 2005 року процедури. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15, постановах Верховного Суду від 3 травня 2018 року; у справі № 209/4950/15-ц (провадження № 61-12661св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 683/2223/17 (провадження № 61-44982св18), від 18 вересня 2019 року у справі № 215/1724/16-ц (провадження № 61-1632св18). Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не дотримано визначеної Порядком № 4 від 22 листопада 2005 року процедури та не надано до суду акта встановленої форми, затвердженого комісією з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення, який є підставою для відключення від мереж". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2022 року у справі № 953/24063/19 (провадження № 61-5095 св 21) вказано, що "17 вересня 2019 року набрав чинності наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169 "Про затвердження Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води" (далі - Порядок № 169). Пункт 1 розділу ІІІ Порядку № 169 визначає, що власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до мережі (системи) централізованого опалення (теплопостачання) (далі - ЦО) та системи (мережі) постачання гарячої води (далі - ГВП), мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України "Про житлово-комунальні послуги" не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 169). Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води (пункт 4 розділу ІІІ Порядку № 169). Для відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власник забезпечує розроблення проєкту відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, який виготовляється відповідно до державних будівельних норм і правил та має забезпечити ізоляцію транзитних стояків, а також, у разі потреби, перенесення транзитних стояків. За потреби, власник забезпечує виготовлення проєкту встановлення системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні, виготовленого відповідно до державних будівельних норм і правил (пункт 7 розділу ІІІ Порядку № 169). Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади"». Матеріали справи, не містять докази, які засвідчують факт відключення квартири [ADDRESS] від мереж центрального теплопостачання та ненадання відповідачу послуг з постачання тепла, тому суд не може взяти до уваги дані твердження відповідача. Оскільки між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по теплопостачанню, які врегульовано\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги»,\~Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідачі мають зобов`язання перед позивачем по оплаті комунальних платежів. У відповідності до вимог п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч.1 ст.10 Закону «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст. 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у первинній редакції).Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року). Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Як вбачається із позовної заяви та додатків до неї, позивачем надаються послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . Відповідачеві нарахування за надані послуги з централізованого опалення проводяться по показах будинкового лічильника №91360054. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З представленого позивачем розрахунків заборгованості від 16.03.2018 року (а.с.17) вбачається, що відповідач не вносив плату з надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість за централізоване опалення за період з 01.07.2014 по 16.03.2018 в загальному розмірі 10\~320,94 грн. Водночас, відповідно до розрахунку заборгованості від 13.10.2021 року (а.с.114), відповідач в подальшому не вносив оплату за надані послуги, внаслідок чого заборгованість за централізоване опалення за період з 01.02.2018 по 13.10.2021 становить 23\~439,48 грн. З урахуванням вищевикладеного, оскільки відповідач користуючись послугою з централізованого опалення зобов`язаний оплачувати таку, однак вказаного обов`язку належним чином не виконав, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь Львівського міського\~комунального підприємства\~«Львівтеплоенерго» заборгованості в розмірі 23\~439,48 грн, що є актуальною з урахуванням внесених відповідачем платежів за оплату послуг з централізованого опалення. Виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої\~статті 625ЦК України\~як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Разом з тим, ст. 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно зіст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. 24.02.2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан. Постановою КМ України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Отже, починаючи з 24.02.2022 заборонено як нараховувати, так і стягувати інфляційні нарахування та проценти річні нараховані на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення 3% річних та сум інфляції не підлягають до задоволення. Окрім цього, суд погоджується з доводами сторони позивача щодо того, що посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17 є безпідставним, оскільки йдеться про інші обставини справи - відмова у видачі судового наказу у зв`язку з наявністю між сторонами спору про право, тому висновок є нерелевантним до правовідносин, шо виникли у даній справі. Верховний Суд України прийшов до висновку, що відповідно до ч.1 ст.160 ЦІК України судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів. Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності (постанова ВСУ від 23.05.2018 року у справі №216/5756/15-ц). Аналогічну позицію з урахуванням вищенаведеного висловлює й Львівський апеляційний суд м. Львова у постанові від 24 червня 2022року №464/5012/21 та у постанові №464/7249/20 від 18 серпня 2022року та вказує, що судовий захист право кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів може бути реалізовано у позовному провадженні або шляхом видачі судового наказу, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває перебіг позовної давності. Таким чином, суд приходить до переконання, що доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності є безпідставними. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 2 270 грн. в користь позивача.

Outcome: approved