Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

11 листопада 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ Вердикт Капітал", треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д. В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О. М., в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 16 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М., зареєстрований в реєстрі за №16882, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ Вердикт Капітал" заборгованості, що виникла за кредитним договором №1335651695001232 від 12 листопада 2013 року, а також судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначив,\~що 16\~листопада 2021\~року приватний\~нотаріус Київського\~міського нотаріального\~округу Сазонова\~О.\~М.\~вчинила виконавчий\~напис №16882\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» заборгованості,\~що виникла\~за кредитним\~договором №1335651695001230\~від 12\~листопада 2013\~року.\~Вважає,\~що вказаний виконавчий\~напис вчинений\~з порушенням\~норм чинного\~законодавства,\~оскільки станом на\~дату вчинення\~спірного виконавчого\~напису нотаріус\~належним чином\~не перевірив\~факту наявності\~чи відсутності\~спору щодо\~розміру заборгованості\~за вказаним\~кредитним договором.\~Позивач зазначає,\~що 12\~листопада 2013\~року між\~ним та\~ПАТ «Фідобанк»,\~правонаступником якого\~є ТОВ\~«Вердикт Капітал»,\~був укладений\~кредитний договір\~№1335651695001232,\~на підставі\~якого Банк\~надав йому\~кредитні кошти\~у розмірі\~48500\~грн.\~зі строком\~повернення до\~11\~листопада 2016\~року.\~Приватний нотаріус,\~вчиняючи спірний\~виконавчий напис\~у порушення\~вимог ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~не пересвідчилася\~у безспірності\~заборгованості боржника\~перед стягувачем\~з огляду\~на те,\~що строк\~дії кредитного\~договору,\~укладеного між\~позивачем та\~ПАТ «Фідобанк»,\~сплив та\~з моменту\~виникнення у\~відповідача права\~вимоги минуло\~більше ніж\~три роки.\~Крім того,\~виконавчий напис\~вчинений відповідно\~до п.1,\~а не\~п.1-1\~Переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затвердженому постановою\~КМУ від\~29.06.19999\~№ 1172,\~що є\~порушенням ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат».\~Зауважив,\~що нотаріус\~вчинив спірний\~виконавчий напис\~за межами\~свого виконавчого\~округу,\~оскільки дійснює\~свою діяльність\~у м.\~Києві,\~при тому,\~що позивач\~не мешкає\~та не\~зареєстрований у\~м.\~Києві. Посилаючись на викладене, просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Київського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~14\~листопада 2022\~року провадження\~у справі\~відкрито,\~розгляд справи\~ухвалено здійснювати\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження в\~судовому засіданні\~з викликом\~сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від суду від 13 грудня 2022 року задоволено клопотання позивача та витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких відкрито виконавче провадження №68014903 від 28 грудня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ Вердикт Капітал" заборгованості, що виникла за кредитним договором №1335651695001232 від 12 листопада 2013 року. Позивач у судове засідання не з`явився, у позовній зазначив щоб проводили розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ТОВ "Вердикт Капітал" повторно у судове засідання не з`явився, про місце, день та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа\~-\~приватний виконавець\~виконавчого округу\~Харківської області\~Кудряшов Д.\~В. у судове засідання не з`явився, про місце, день та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О. М. у судове засідання не з`явилася, про місце, день та час судового розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Суд встановив, що 16 листопада 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О. М. вчинила виконавчий напис за реєстровим №16882, яким з [PERSON] пропонується звернути стягнення на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором №1335651695001232 від 12 листопада 2013 року з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між [PERSON] та ПАТ «Фідобанк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал». Стягнення заборгованості проводиться за період з 11 грудня 2020 року по 19 жовтня 2021 року. Сума заборгованості складає 53132,55 грн., у тому числі: 3 % річних за період з 11 грудня 2020 року по 19 жовтня 2021 року 11464,52 грн, інфляційні збитки за період з 11 грудня 2020 року по 19 жовтня 2021 року 41668,03 грн. Зі змісту копії виконавчого напису №16882, вчиненого 16 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М., вбачається, що за вчинення вказаного виконавчого напису нотаріус на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнув плату зі стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача, з урахуванням чого загальна сума, що підлягає стягненню складає 53632,55 грн. Крім того, як вбачається з копії виконавчого напису №16882, вчиненого 16 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М., до останнього внесені виправлення в частині зазначення назви стягнення, які пропонується стягнути з боржника на користь стягувача, зокрема: 3 % річних за період з 11 грудня 2020 року по 19 жовтня 2021 року виправлено на заборгованість за процентами та комісія, інфляційні збитки за період з 11 грудня 2020 року по 19 жовтня 2021 року виправлено на заборгованість за сумою кредиту. При цьому вказані виправлення не засвідчені належним чином. 12 листопада 2013 року між ТОВ "Фідобанк" та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту №1335651695001232. Відповідно до умов договору ТОВ "Фідобанк" надає позичальнику кредит у розмірі 48500 грн. з кінцевим терміном повернення до 11 листопада 2016 року включно. Процентна ставка за користування кредитом становить 0,0001%, комісія за обслуговування кредиту 2,90%. Погашення заборгованості за користування кредитом здійснюється відповідно до погодженого графіку, що визначається у Додатку №1 до вказаного договору. Як слідує з Графіку платежів, який долучений до договору про надання кредиту №1335651695001230 від 12 листопада 2013 року, в ньому зазначені: сума платежу за розрахунковий період, погашення основної суми кредиту, проценти за користування кредитом, обслуговування кредитної заборгованості. З матеріалів справи слідує, що вказаний виконавчий напис був пред`явлений для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Кудряшову Д. В., на підставі якого приватний виконавець 28 грудня 2021 року відкрив виконавче провадження №68014903. Отже, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно зі ст. 42 Закону України «Про нотаріат» на момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 Глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік). Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, суд має встановити, що відповідачем нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не завжди свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 02 липня 2019 року по справі №916/3006/19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 по справі №645/1979/15-ц сформульований правовий висновок про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд встановив, що спірний виконавчий напис №16882, вчинений 16 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М. виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Так, п. 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 16 листопада 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. З аналізу викладеного слідує, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п.1 Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому п.2 взагалі не передбачено в діючому Переліку. Таким чином, під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О. М. керувалася визнаним нечинним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяв у порушення норм ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Отже, правомірним є твердження сторони позивача, що спірний виконавчий напис вчинений з порушенням норм законодавства, оскільки до спірних правовідносин підлягала застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. Крім того,\~з наданих\~суду документів\~неможливо встановити,\~чи дійсно\~на момент\~вчинення нотаріусом\~виконавчого напису\~боржник мав\~безспірну заборгованість\~перед стягувачем,\~чи була\~заборгованість саме\~такого розміру,\~як зазначено\~у виконавчому\~написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів того, що дійсно позивачу направлялась претензія з вимогою про погашення заборгованості за вказаним договором. Окрім того,\~суд бере\~до уваги\~посилання позивача\~з приводу\~того,\~що з\~моменту виникнення\~у відповідача\~права вимоги\~пройшло більш\~ніж три\~роки,\~з огляду\~на те,\~що в\~кредитному договорі №1335651695001232,\~укладеному 12\~листопада 2013\~року між\~позивачем та ПАТ «Фідобанк», правонаступником якого є відповідач, заначений строк виконання такого договору, а саме 11 листопада 2021 року. Суд також враховує, що відповідач по справі своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заперечень щодо заявлених позивачем вимог та доказів на спростування викладених у позовній заяві доводів не подавав. З урахуванням вказаних обставин, суд приймає рішення на підставі доказів, наявних у матеріалах справи. Так, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Разом з тим зі змісту долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що відповідач звернувся до приватного нотаріуса з метою одержання виконавчого напису, після спливу чотирьох років з моменту виникнення у відповідача права вимоги. Таким чином, правомірним є твердження позивача, що спірний виконавчий напис вчинений з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника, що передбачено ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій, зазначені у написі, є безспірними. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не витребував від стягувача додаткових документів, вчинив виконавчий напис в порушення норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач, не подаючи відповідний доказ, не спростовує в такий спосіб твердження позивача. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги, що судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов і взагалі свою позицію щодо позовних вимог не висловив, а отже обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не спростував, що з огляду на положення ст.ст. 12, 81, 84 ЦПК України надає суду підстави зробити висновок про обґрунтованість заявлених позивачем вимог. За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною. Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 992,40 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved