Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

позивач 3 листопада 2021 року звернувся до суду з позовом про відшкодування йому за рахунок відповідача майнової шкоди у розмірі 132500 грн., що еквівалентно 5000 доларів США. Позов мотивує\~тим,\~що 10\~вересня 2020\~року ним\~було укладено\~в м.\~Львові в\~приватного нотаріуса\~Львівського міського\~нотаріального округу\~Синюк С.В.\~угоду про\~наміри та\~завдаток купівлі-продажу\~своєї земельної\~ділянки з\~відповідачем [PERSON] .\~Вказана земельна\~ділянка мала\~площу 0,1425\~га,\~була розташована\~на [ADDRESS] і\~мала цільове\~призначення \~для колективного\~садівництва.\~Відповідно до\~укладеної угоди\~вартість земельної\~ділянки становила\~3562240\~грн.,\~що було\~еквівалентно сумі\~128000\~доларів США,\~про що\~було зазначено\~в укладеній\~угоді.\~Вказує,\~що 30\~жовтня 2020\~року цим\~же нотаріусом\~був посвідчений\~договір купівлі-продажу\~вказаної земельної\~ділянки.\~У зазначеному\~договорі земельна\~ділянка була\~оцінена на\~суму 812000\~грн.,\~однак згідно\~угоди від\~10\~вересня 2020\~року за\~домовленістю з\~відповідачем її\~ринкова ціна\~відповідала сумі\~3562240\~грн., що було еквівалентно 128000 доларів США, які відповідач зобов`язувалась виплатити. 12 жовтня 2020 року відповідач заплатила за земельну ділянку 123800 доларів США і написала розписку, що зобов`язується ще доплатити 5000 доларів США після виготовлення документації на зміну цільового призначення земельної ділянки і отримання витягу на державну реєстрацію. Позивач вказує, що питанням виготовлення документації займалась їх сторона і відповідно до змісту розписки, написаної відповідачем, документацію вона повинна була отримати до 20 лютого 2021 року. Зазначає, що до укладення договору купівлі-продажу на розгляд сесії Львівської міської ради були подані документи на виготовлення технічних умов на його ім`я та ними одразу після оформлення в нотаріуса договору купівлі-продажу земельної ділянки було подано необхідні документи в ТОВ «Гід-Проектбуд» для виготовлення технічних умов на земельну ділянку на прізвище відповідача. Вказана установа виготовила технічні умови і подала їх на затвердження на сесії Львівської міської ради, де вони були розглянуті і затверджені відповідними відділами. У зв`язку з тим, що документація перероблялась на прізвище відповідача, а також з ситуацією в м. Львові, яка склалась у зв`язку з корона вірусним захворюванням, технічні умови були подані в міську раду всередині грудня 2021 року і не були розглянуті на першому засіданні сесії Львівської міської ради в 2021 року. З даного приводу відповідач пред`явила претензії позивачу, на які отримала відповідь, що все практично готово і документи будуть розглянуті на наступній сесії Львівської міської ради, яка мала відбутись в березні 2021 року. В подальшому, користуючись тим, що стороною позивача документи були переоформлені на відповідача, остання самостійно забрала їх і відмовилася доплатити позивачу 5000 доларів США згідно укладеного договору і домовленості. Позивач вказує, що спочатку свою відмову відповідач мотивувала тим, що отримала документацію з порушенням обумовлених термінів, однак порушення термінів виготовлення документації не було обумовлено виною позивача, ним вчасно було подано необхідні документи для виготовлення документації, однак терміни її виготовлення були затягнутими у зв`язку з переоформленням документів на прізвище відповідача і ситуацією, що склалась у зв`язку з пандемією, хоч і з невеликим запізненням, але документацію на земельну ділянку відповідач отримала. Звертає увагу на те, що ні в договорі, ні при складанні розписки не було передбачено підстав відмови доплати 5000 доларів США у випадку несвоєчасного виготовлення документації і отримання її відповідачем з порушенням встановлених термінів і в самій розписці не було обумовлено, що питанням виготовлення технічної документації повинен був займатись позивач. Позивач вказує, що у зв`язку з відмовою відповідача сплатити йому обумовлену суму він неодноразово телефонував відповідачу, однак спочатку відповідач заявляла, що грошей йому не заплатить, а в подальшому не відповідала на його телефонні дзвінки. В липні 2021 року позивач прибув на квартиру до відповідача і пред`явив їй вимогу доплатити йому 5000 доларів США, які остання зобов`язувалася сплатити згідно договору і розписки, однак відповідач заявила, що жодних документів на оплату позивачу вказаної суми вона не оформляла і не підписувала, у зв`язку з чим нічого сплачувати позивачу не збирається. Таким чином на думку позивача відповідач відмовилася від виконання взятих на себе зобов`язань по повній оплаті вартості за земельну ділянку, яку вона отримала відповідно до укладеного договору. Додатково вказує, що дії відповідача підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, він звертався з заявою в Залізничний ВП ГУНП у Львівській області, де йому 9 липня 2021 року було відмовлено у відкритті кримінального провадження. Ухвалою суду від 25 листопада 2021 року позов залишено без руху та повідомлено [PERSON] про необхідність виправити недоліки позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання ухвали, а саме: надати копію позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї, для третьої особи. 10 грудня 2021 року представником позивача адвокатом Савчуком О.Л., що діє на підставі ордеру серії ВС №1101419 від 10 грудня 2021 року, на виконання вказаної вище ухвали подано до суду копію позовної заяви з додатками. Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду у підготовче засідання. Надалі справу неодноразово було призначено до розгляду у підготовчі засідання, зокрема на 27 січня 2022 року, 25 лютого 2022 року, 28 квітня 2022 року, 1 червня 2022 року та 21 червня 2022 року, однак розгляд справи у таких було відкладено у зв`язку з неявкою в них учасників справи та їх клопотаннями про відкладення розгляду. 17 лютого 2022 року на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Олексюка Н.М., згідно з яким в задоволенні позову просить відмовити. Вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема вказує, що на підтвердження своїх доводів позивачем представлено суду три документи, які позивач вважає правочинами, які створили зобов`язання для відповідача: угоду про наміри та завдаток від 10 вересня 2020 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30 жовтня 2020 року та розписку про зобов`язання доплати 5000 доларів США відповідачкою позивачу від 30 вересня 2020 року. Зі змісту даних документів слідує, що між сторонами виникли правовідносини з приводу купівлі-продажу земельної ділянки, означеної кадастровим номером 4610137200:50:006:0302, який вказано у кожному із цих документів. Відповідно зобов`язанням позивача було передати земельну ділянку відповідачеві, а останньої здійснити оплату за це. Вважає, що угода про наміри та завдаток від 10 вересня 2020 року за своїм змістом є забезпеченням зобов`язання за договором купівлі-продажу земельної ділянки, що був укладений 30 жовтня 2020 року. Крім того, вказана угода є попереднім договором купівлі-продажу, адже містить згадку про істотні умови договору: конкретизацію земельної ділянки, її вартість та строк вчинення основного договору. Звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 570, ч. 1 ст. 635, ст. 657 ЦК України така угода мала бути складена у формі, встановленій для основного договору, зокрема підлягала нотаріальному посвідченню, однак таку не було нотаріально посвідчена, а відтак такий правочин є нікчемним згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України. Зазначає, що за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30 жовтня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В., вартість земельної ділянки визначена за спільною згодою позивача та відповідача в розмірі 812000 грн., які позивач повністю отримав до підписання договору та жодних претензій з даного приводу не мав (п. 4 договору). При цьому звертає увагу на те, що п. 24 даного договору передбачено, що зміни до такого вносяться шляхом укладання додаткового договору, який підлягає нотаріальному посвідченню. Вважає, що розписка від 30 жовтня 2020 року за своїм змістом є виявом зміни вказаного вище договору, адже вона змінює суму коштів, передбачену в п. 4 такого на іншу, адже вказує на обов`язок відповідача як покупця доплатити 5000 доларів США, однак оскільки дана розписка не була нотаріально посвідченою, а відтак в силу положень ст. 215, 220, 654 ЦК України така є нікчемним правочином, який не створює правових наслідків. Звертає увагу на те, що твердження позивача щодо того, що до моменту укладення договору-купівлі продажу ним було подано документи до Львівської міської ради про виготовлення технічних умов не відповідає дійсності та не підтверджене жодними доказами. Також зазначає, що не відповідає дійсності посилання позивача на те, що він займався виготовленням документації щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, оскільки відповідач не уповноважувала жодним чином позивача та не видавала йому довіреностей чи доручень на вчинення таких дій. З аналогічних підстав не відповідає дійсності твердження позивача щодо того, що після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки ним було подано документи в ТОВ «Гід-проектбуд» для виготовлення технічної документації, відповідач сама особисто зверталась у згадану організацію 6 листопада 2020 року та підписала завдання на розроблення проекту землеустрою. Технічна документація, виготовлена ТОВ «Гід-проектбуд» була прийнята [PERSON] 12 листопада 2020 року відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт. Також вказує, що доводи позивача спростовуються заявою [PERSON] від 5 листопада 2020 року про намір змінити цільове призначення земельної ділянки, яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В. та зареєстрована в реєстрі за №3861. Зазначає, що аналогічно не витримують критики доводи позивача про те, що документація подавалась на розгляд до Львівської міської ради виконавцем робіт, а саме ТОВ «Гід-проектбуд», адже таке було подане разом із зверненням [PERSON] від 29 грудня 2020 року за №3-А-80022/АП-24, що вказано в ухвалі Львівської міської ради від 25 березня 2021 року № 421. За таких обставин вважає доводи позивача безпідставними, не підтверджені жодними доказами, а також, що надані стороною відповідача докази повністю спростовують вказані аргументи. Окрім того звертає увагу на те, що подаючи позовну заяву позивач зазначив третьою стороною, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] , при цьому в самому тексті позовної заяви відсутнє будь-яке обґрунтування як рішення у вказаній справі може вплинути на права чи обов`язки останньої. Зазначає, що вказана особа жодним чином не дотична до спірних правовідносин та не згадується в жодному з документів та у самій позовній заяві, відповідачеві невідомо ким є дана особа і яке її відношення така має до справи. Відтак вважає, що дана особа була вказана у позовній заяві з метою перешкоджання завданням цивільного судочинства, шляхом введення суду в оману задля створення штучних чи фіктивних умов щодо неможливості швидкого розгляду справи, що на думку сторони відповідача є зловживанням позивачем процесуальними правами, у зв`язку з чим просить накласти на позивача штраф в дохід державного бюджету в розмірі трьох прожиткових мінімумів на працездатних осіб. Також вказує, що відповідач очікує понести витрати, пов`язані з розглядом даної справи за наступними розрахунками: консультації адвоката - 1 (одна) година - 2000 грн., але не більше 4 годин, тобто 8000 грн.; генерація, подання до суду відзиву - 2500 грн., участь адвоката у судовому засіданні у першій інстанції за один раз 1200 грн., але не більше 6 разів, тобто 7200 грн., всього 17700 грн. 30 травня 2022 року відповідач [PERSON] подала до суду клопотання про здійснення розгляду справи за її відсутності, відповідно до якого проти позовних вимог заперечує з обставин, зазначених у відзиві, та в задоволенні позовної заяви просить відмовити. 1 червня 2022 року представником позивача [PERSON] подано до суду відповідь на відзив у якому останній вказує, що доводи і висновки, зазначені відповідачем у відзиві, не відповідають фактичним обставинам справи і суперечать нормам цивільного права. Зокрема, щодо твердження відповідача про те, що угода про наміри та завдаток від 10 вересня 2020 року є за змістом забезпечення зобов`язання за договором купівлі-продажу земельної ділянки і є попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки, а відтак повинна була бути завірена нотаріально, вказує, що укладена сторонами угода є лише декларацією про наміри сторін і ціну предмету майбутнього договору. Звертає увагу на те, що у вказаній угоді не зазначено зобов`язання про укладення договору купівлі-продажу, а лише вказано про його нотаріальне оформлення в майбутньому, якщо він буде укладений. Вважає, що угода про наміри та завдаток є пропозицією укласти договір, оскільки в такій відсутня інформація про відповідальність сторони у випадку необґрунтованого ухилення від укладення договору, а зазначено лише про зобов`язання повернути завдаток у випадку відмови від нотаріального посвідчення договору. На підставі наведеного вважає, що зазначена угода обов`язковому нотаріальному посвідченню не підлягала. Що ж до розписки відповідача від 30 жовтня 2020 року зазначає, що така не є виявом зміни договору купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до змісту розписки відповідач на підставі ст. 509 ЦК України брала на себе зобов`язання сплатити позивачу грошову суму еквівалентну 5000 доларів США після виготовлення документації на зміну цільового призначення. Вказує, що розписка була написана відповідачем добровільно, не є додатковим документом, який змінює умови договору купівлі-продажу земельної ділянки, відтак теж не підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Стверджує, що після проведення оплати і написання розписки нотаріус Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В. оформила і нотаріально засвідчила договір купівлі-продажу земельної ділянки, в якому за проханням відповідача вказала ціну продажу 812000 грн. для того, щоб остання понесла менші витрати при реєстрації права власності на земельну ділянку. Зазначає, що після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки відповідно до усної домовленості питанням виготовлення документації на зміну цивільного призначення земельної ділянки займалась дочка позивача [PERSON] , в позовній заяві описано, які безпосередньо дії вона вчиняла і причини, у зв`язку з якими вона не мала змоги до дати вказаній в розписці 20 лютого 2021 року оформити документи на зміну цільового призначення. Також вказує, що остання разом з позивачем приймала безпосередню участь в перемовинах з відповідачем щодо укладення угоди про наміри і договору купівлі-продажу земельної ділянки. У зв`язку з наведеним вважає, що остання має всі правові підстави виступати у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. При цьому звертає увагу на те, що вимогами до позовної заяви, передбаченими ст. 175 ЦПК України, не передбачено обґрунтування підстав залучення до участі в розгляді справи третьої особи. Зазначає, що доводи сторони відповідача про зловживання процесуальними правами шляхом залучення в якості третьої особи [PERSON] є надуманими і такими, що суперечать чинному законодавству. Ухвалою суду від 11 липня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду по суті. 2 вересня 2022 року відповідач [PERSON] подала до суду клопотання про розгляд справи без участі її представника. Вказала, що проти позовних вимог заперечує з підстав, зазначених у відзиві, та в задоволенні позовних вимог просила відмовити. В судовому засіданні 11 листопада 2022 року судом було заслухано вступні слова сторони позивача та третьої особи. Так позивач [PERSON] в своєму вступному слові позов підтримав з мотивів, викладеним у такому, просив позов задовольнити. Додатково повідомив, що всім займалась його донька третя особа [PERSON] . Зокрема пояснив, що зміною цільового призначення земельної ділянки займалась третя особа та таку було розпочато ще до продажу земельної ділянки, відповідачу вони документів не передавали. Зазначив, що доказів іншої ціни земельної ділянки, окрім зазначеної у договорі, не має. На запитання суду вказав, що договору купівлі-продажу земельної ділянки не оскаржував, довіреності на третю особу не давав. Представник позивача [PERSON] у вступному слові позов також підтримав з мотивів, викладених у ньому та просив задовольнити позов. Вважає, що відповідач взяла на себе зобов`язання доплатити позивачу суму після виготовлення документації. Щодо доказів зміни цільового призначення земельної ділянки зазначив, що такі наявні у відзиві. Третя особа [PERSON] у вступному слові позов підтримала та просила його задовольнити. Вказала, що займалась оформленням документації на земельну ділянку, однак всі документи підписував позивач. Зазначила, що про все вони домовлялись на словах. На її думку розписка підтверджує наявність у відповідача зобов`язання щодо сплати коштів. В наступному судовому засіданні 1 грудня 2022 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи та поданням 30 листопада 2022 року до суду представником позивача [PERSON] заяви про перенесення розгляду справи у зв`язку з його захворюванням (доказів наявності якого до заяви не було долучено). В судове засідання 25 січня 2023 року позивач [PERSON] та його представник [PERSON] повторно не з`явились, представник позивача подав 24 січня 2023 року до суду заяву, відповідно до якої просить перенести розгляд справи на іншу дату у зв`язку з захворюванням позивача, який бажає, щоб розгляд справи проводився з його участю, однак доказів поважності причин неявки позивача (зокрема захворювання останнього), а також будь-яких доказів неможливості представника позивача з`явитись в судове засідання до вказаної заяви не долучено. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання 25 січня 2023 року теж не з`явилась, матеріали справи містять заяву останньої про розгляд справи без її участі. Третя особа [PERSON] , що належним чином повідомлялась про повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в дане судове засідання також не з`явилась. З урахуванням наведеного вище, зокрема того, що стороною позивача та третьою особою вже надано пояснення по суті справи, а відповідач виклала свої заперечення проти позову у відзиві на позовну заяву та просить розгляд такої здійснювати без її участі, за клопотанням сторони позивача судом вже відкладався розгляд справи, однак доказів поважності причин неявки позивача та неможливості представника останнього з`явитись для участі у розгляді справи як у попереднє, так і в дане засідання, стороною позивача суду не надано, при цьому згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України за загальним правилом неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, відтак суд вважає за можливе завершити розгляд справи за відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача завдану йому майнову шкоду. Так дійсно пунктом 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Зокрема згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому ч. 2 даної статті кодексу визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). А відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судовим розглядом встановлено, що 10 вересня 2020 року позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено угоду про наміри та завдаток (а.с. 4-5), згідно з п. 1.1 якої сторони дійшли згоди в тому, що для забезпечення належного та вчасного оформлення договору купівлі-продажу об`єкту, а саме: земельної ділянки площею 0,1425 га, кадастровий номер 4610137200:05:006:0302, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для колективного садівництва, та на виконання зобов`язань за ним, покупець сплачує продавцю суму у розмірі 83490 грн., що еквівалентно 3000 доларів США, яка має статус завдатку. Відповідно до п. 1.2 угоди сторони дійшли згоди, що ціна об`єкту складає 3562240 грн., що еквівалентно 128000 доларів США. А відповідно до п. 1.3 нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу повинне було відбутися не пізніше 10 грудня 2020 року. При цьому пунктом 3.3 угоди було визначено, що її підписання сторонами свідчить про факт передачі суми завдатку покупцем продавцю. Надалі 30 жовтня 2020 року позивачем [PERSON] , та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В. та зареєстрований в реєстрі за №3781 (а.с.7-10). Відповідно до п. 1 вказаного договору продавець (позивач) продав, а покупець (відповідач) купила земельну ділянку площею 0,1425 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , дачний кооператив «Веселка-плюс», кадастровий номер земельної ділянки: 4610137200:05:006:0302. Цільове призначення земельної ділянки для колективного садівництва, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання ведення садівництва. При цьому пунктом 4 договору встановлено, що ціна продажу земельної ділянки встановлюється за згодою сторін і становить 812000 грн., які повністю передані покупцем продавцю до підписання цього договору згідно вимог чинного законодавства України, а також що будь-яких матеріальних претензій в продавця до покупця немає. \~ \~ \~ \~ Окрім того відповідно до п. 22 договору правові наслідки, пов`язані з умисним заниженням дійсної суми договору (в тому числі суми, зазначеної в п. 4 такого) сторонам було роз`яснено. А п. 24 такого визначено, що зміни до договору вносяться шляхом укладення додаткового договору з дотриманням вимог чинного законодавства, підписуються сторонами та посвідчуються нотаріально. Також 30 жовтня 2022 року відповідачем [PERSON] складено розписку (а.с. 6), відповідно до якої вона зобов`язувалась оплатити позивачу [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 доларів США після виготовлення документації, а саме: зміни цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер 4610137200:05:006:0302 (після отримання витягу про державну реєстрацію до 20 лютого 2021 року. Відтак наведені вище обставини не свідчать про заподіяння позивачу відповідачем будь-якої матеріальної шкоди, як і не долучено будь-яких інших доказів заподіяння такої до матеріалів позову. Водночас зі змісту позовної заяви вбачається, що на думку позивача відповідачем не було виконано зобов`язання за вказаною вище розпискою. При цьому позивач стверджує, що зазначені в розписці кошти є частиною вартості земельної ділянки, що мала бути сплачена відповідачем. Водночас суд не може погодитись з твердженнями позивача виходячи з наступного. Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків належать, зокрема, договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. А згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. При цьому згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. З аналізу змісту угоди про наміри та завдаток від 10 вересня 2020 року вбачається, що така, як слушно звертає увагу сторона відповідача, є одночасно правочином щодо забезпечення зобов`язання та попереднім договором щодо договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 жовтня 2020 року. Так відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України). Частиною 1 ст. 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. А згідно з ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Так у вказаній вище угоді про наміри та завдаток сторони зобов`язувалися до 10 грудня 2020 року укласти договір-купівлі продажу земельної ділянки площею 0,1425 га, кадастровий номер 4610137200:05:006:0302. Даною угодою було встановлено ряд істотних умов майбутнього договору купівлі-продажу, зокрема предмет та ціну такого, а також угода містила передбачену відповідальності сторін за відмову оформити нотаріальний договір купівлі-продажу, тобто за відмову від укладення основного договору. Частиною 1 ст. 635 ЦК України визначено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. При цьому частиною 1 ст. 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Оскільки угода про наміри та завдаток від 10 вересня 2020 року не була нотаріально посвідчена, а відтак така в силу вказаних вище положень є нікчемною, та зазначена в ній ціна земельної ділянки не може братись судом до уваги. Що ж до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 жовтня 2020 року, то як вже зазначалось вище, відповідно до пункту 4 такого ціна продажу земельної ділянки була встановлена у розмірі 812000 грн., які були повністю передані покупцем продавцю до підписання договору. При цьому згідно з договором будь-яких матеріальних претензій в продавця до покупця не було, а сторони були попереджені про наслідки, пов`язані з умисним заниженням дійсної суми договору (вказаної ціни земельної ділянки). Даний договір сторонами не оскаржувався. Відтак з договору купівлі-продажу земельної ділянки вбачається, до відповідачем [PERSON] було в повному обсязі виконано взяте нею зобов`язання щодо купівлі земельної ділянки кадастровий номер 4610137200:05:006:0302 та повністю оплачено вартість такої позивачу. Посилання сторони позивача на те, що ціну продажу земельної ділянки у розмірі 812000 грн. було вказано у договорі за проханням відповідача для зменшення витрат при реєстрації права власності на земельну ділянку, є голослівними та не підтверджуються жодними доказами. Розписка написана відповідачем [PERSON] 30 жовтня 2020 року, хоч сторона відповідача і визнає у відповіді на відзив, що така фактично була складена в доповнення до договору купівлі-продажу, не містить посилання та те, що 5000 доларів США, які відповідач за такою зобов`язувалась сплатити позивачу, є доплатою вартості самої земельної ділянки. Натомість з розписки вбачається, що обов`язок по сплаті даних коштів відповідачем позивачу мав би виникнути після виготовлення документації на зміну цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер 4610137200:05:006:0302 та отримання витягу про державну реєстрацію до 20 лютого 2021 року. Жодних доказів того, що позивачем, або ж за дорученням останнього третьою особою, надавались відповідачу будь-які послуги щодо виготовлення вказаної документації, а також що таку було отримано відповідачем до 20 лютого 2021 року, матеріали справи не містять. При цьому посилання сторони позивача на те, що виготовленням вказаної документації займалась третя особа [PERSON] не підтверджуються жодними належними доказами, окрім пояснень останньої, наданих в судовому засіданні, що самі по собі не можуть братись судом до уваги, натомість з долучених до відзиву заяв [PERSON] директору ТОВ «Гід-Проектбуд» щодо виготовлення проекту землеустрою від 6 листопада 2020 року (а.с. 89) та компетентним органам щодо зміни цільового призначення земельної ділянки від 5 листопада 2020 року (а.с. 91) вбачається, що відповідач особисто зверталась до відповідних органів для виготовлення документації. При цьому згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку щодо ділянки кадастровий номер 4610137200:05:006:0302 цільове призначення такої змінено 21 квітня 2021 року (а.с. 87). Факт того, що документи було виготовлено лише в 2021 році, визнається і самим позивачем у позовній заяві. Оскільки визначені розпискою умови сплати коштів не настали, відтак у відповідача відсутній обов`язок щодо сплати таких позивачу, судом не встановлено факту порушення відповідачем будь-яких зобов`язань перед позивачем, та відтак позов останнього до задоволення не підлягає. Що ж до клопотання сторони відповідача про накладення на позивача штрафу у зв`язку з зловживанням позивачем процесуальними правами, що на їх думку полягає в залученні у якості третьої особи [PERSON] , то таке теж до задоволення не підлягає. Зокрема суд погоджується з тим, що матеріали позову не містять будь-яких доказів того, що рішення у даній справі може вплинути на права чи обов`язки останньої. Водночас визначення кола учасників справи у позовній заяві є правом позивача, судом під час розгляду справи не встановлено фактів зловживання стороною позивача процесуальними правами чи вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству. Частина 2 ст. 44 ЦПК України містить вичерпний перелік випадків, що саме може бути визнано судом зловживанням процесуальними правами, а випадки, коли суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу передбачені ч. 1 ст. 148 Кодексу та залучення до числа учасників справи третіх осіб до таких випадків не входить. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, а також в судових засіданнях, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Ухвалюючи рішення у справі у відповідності до статті 141 ЦПК України суд повинен вирішити питання судових витрат. Оскільки суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову, а тому судові витрати слід покласти на сторону позивача. Відповідач не надав доказів понесених судових витрат, а тому відсутні підстави для їх стягнення при ухваленні рішення у справі.

Outcome: dismissed