Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - начальника відділу кадрів Київського національного університету ім.Т.Шевченка Іванченка О.Г., третя особа - Київський національний університет імені Т.Шевченка, про захист прав відповідно до Закону України «Про звернення громадян», а саме просить: - визнати бездіяльність відповідача протиправною щодо ненадання відповіді на заяву від 18 вересня 2017 року; - зобов`язати відповідача надіслати письмову відповідь про результат розгляду заяви від 18 вересня 2017 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 вересня 2017 року звернувся із письмовою заявою до ректора Київського національного університету ім. Т.Шевченка Губерського Л.В., однак відповіді не отримав. При цьому, у ході розгляду справи № 761/28148/18 з відзиву ректора від 14 листопада 2018 року він дізнався про те, що ректор доручив відповідачу надати відповідь на заяву. Вказує на те, що ненадання відповіді на заяву було порушено право позивача щодо отримання інформації щодо розгляду заяви, як того вимагають строки, передбачені ст.ст. 15, 18, 19,20 ЗУ «Про звернення громадян». З підстав вищевикладеного, позивач вимушений звернутись до суду та просить визнати бездіяльність, що полягає у ненаданні відповіді на заяву від 18.09.2017 відповідача протиправною з зобов`язанням надіслати на адресу позивача письмову відповідь. Справа перебувала у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва. 11 серпня 2021 року суддею Шевченківського районного суду м. Києва Саадулаєвим А.І. постановлено ухвалу щодо передачі справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Деснянського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 25 листопада 2021 року справу розподілено судді Саламон О.Б. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 22 червня 2022 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва постановлено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову в повному обсязі та просить задовольнити позов. Зазначила також про те, що позивач звільнений з Київського національного університету ім. Т.Шевченка. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи в суді повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи в суді повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Згідно зі ст. 20 та 21 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII, за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором У відповідності до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб і на свій вибір. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено наступні обставини. Позивач [PERSON] 18 вересня 2017 року звернувся до ректора Київського національного університету ім. Т.Шевченка Губерського Л.В. із заявою про направлення на підвищення кваліфікації. У відповідності до заяви, позивач просив направити його на курси задля підвищення кваліфікації та забезпечення в майбутньому проходження наступної атестації. Також, як вбачається з відбитку штемпеля, вказана заява отримана уповноваженою особою 18.09.2017 (а.с.3). Позивач посилається на те, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 761/28148/18, в матеріалах якої міститься відзив від представника Київського національного університету ім. Т.Шевченка, згідно з якого вбачається, що ректор «доручав» відповідачу надати відповідь на заяву від 18.09.2017. Однак, як стверджує позивач, в порушення положень Закону України «Про звернення громадян», відповідач начальниу відділу кадрів Київського національного університету імені Т.Шевченка відповіді на вказану заяву від 18.09.2017 не надав. В матеріалах справи міститься відзив ректора Губерського Л.В. від 05.11.2018, що поданий в процесі розгляду цивільної справи № 761/28148/18 в Шевченківському районному суді м. Києва за позовом [PERSON] до Губерського Л.В. про захист прав відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (а.с.4). З наданої копії відзиву вбачається, що Губерський Л.В. , виконуючи обов`язки ректора університету, доручав надавати відповіді по суті поставлених у листах питань відповідним посадовим особам університету, начальнику відділу кадрів та начальнику Інституту високих технологій. При цьому зазначено про те, що відповідач добросовісно вважав, що відповіді надано. Також, вказує на те, що з метою забезпечення дотримання вимог законодавства щодо звернення громадян та для недопущення в подальшому порушень таких вимог, відповідачем було видано розпорядження від 30.10.2018 за № 912-32, згідно з якого, зокрема зобов`язано начальника відділу кадрів Іванченка О.Г. та директора Інституту високих технологій Ільченка В.В. надати відповіді на заяви [PERSON] від 03.04.2017, 23.08.2017, 18.09.2017, 02.10.2017, 27.04.2018, 17.05.2018, 08.06.2018 та проконтролювати виконання вказаного розпорядження (а.с.4). Позивач, обґрунтовуючи вимоги позову та підстави звернення до суду посилається, на те, що внаслідок бездіяльності начальника відділу кадрів Іванченка О.Г. було порушено право позивача на отримання відповіді на заяву від 18.09.2017, однак, позивачем не доведено належними і допустимими доказами того, що саме відповідач мав виконати доручення ректора університету щодо надання відповіді на звернення. Зокрема, з відзиву не вбачається, що зобов"язано надати відповідь по заяві від 18.09.2017 безпосередньо саме начальнику відділу кадрів Київського національного університету ім. Т. Шевченка - Іванченку О.Г. З поміж іншого, позивач свідомо надав до суду тільки копію відзиву на позовну заяву по справі № 761/28148/18, без додатків до неї, зокрема з тексту відзиву вбачається, що ректором Губерським Л.В. було видано розпорядження № 912-32 від 30.10.2018 та доручено уповноваженим особам надати відповіді на заяви [PERSON] від 03.04.2017, 23.08.2017, 18.09.2017, 02.10.2017, 27.04.2018, 17.05.2018 та 08.06.2018. Суд звертає увагу на те, що до відзиву додано копію розпорядження від 30.10.2018 та копію відповіді від 01.11.2018 № 08/53, однак [PERSON] не надав суду повний пакет документів, що унеможливлює встановлення дійсних обставин справи, що полягають у наданні відповіді у відповідь на заяви. Суд критично відноситься до твердження сторони позивача, а саме його представника [PERSON] , котра в судовому засіданні при наданні усних пояснень зазначила, що ненадання відповіді на заяву позивача від 18.07.2017, що є власне предметом позову, порушує право позивача на отримання підвищення кваліфікації та порушує його право у розумінні ЗУ «Про звернення громадян». Також, [PERSON] повідомила суду, що позивач [PERSON] звільнений з роботи у зв`язку зі скороченням штату та, будучи незгодним з таким висновком, звертався до суду з позовною заявою з метою вирішення трудового спору та поновлення на роботі, проте рішення суду залишено вимоги без задоволення. Однак, стороною позивача вказане рішення суду не надано до матеріалів справи. Також, слід зазначити, що лише копія заяви [PERSON] про направлення останнього на курси підвищення кваліфікації від 18.09.2017 судом не може братись до уваги як належний та допустимий доказ по справі в розумінні ст. ст. 76, 77 ЦПК України, згідно з якими, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до положень ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Зважаючи на викладене, оцінивши у сукупності досліджені судом докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, а також приймаючи до уваги зміст пред`явлених позовних вимог, їх підстави, обраний позивачем спосіб захисту, суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed