Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

Адвокат Калінічук В.В. в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , в якому просив визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на нежитлове приміщення (офіс-магазин) загальною площею 23,1 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , витребувати у [PERSON] нежитлове приміщення (офіс-магазин) загальною площею 23,1 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , шляхом звільнення від майна [PERSON] та будь-яких третіх осіб та передати його позивачам, зобов`язати скасувати запис про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення (офіс-магазин) загальною площею 23,1 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] за [PERSON] . \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04 травня 2021 року по справі 606/2131/17 визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 21 березня 2008 року за реєстровим номером 971, який було укладено між [PERSON] та [PERSON] . Постановою Тернопільського апеляційного суду від 04.11.2021 року вказане рішення суду було залишено без змін. \~ \~ \~ \~Рішенням виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 28 серпня 2008 року надано [PERSON] дозвіл на реконструкцію квартири [ADDRESS] . Квартира, яку придбав [PERSON] , переобладнана під нежитлове приміщення - офіс-магазин. В подальшому, рішенням виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 24 лютого 2009 року вирішено оформити за [PERSON] право власності на офіс магазин, на підставі вказаного рішення видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~24 грудня 2015 року [PERSON] , на підставі договору, подарував [PERSON] нежитлове приміщення офіс-магазин в [ADDRESS] . Представник позивачів вказує, що, оскільки, договір купівлі продажу квартири визнаний недійсним, [PERSON] не набув права власності на вказане нерухоме майно, отже [PERSON] володіє спірним майном протиправно. До спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 3 ст. 388 ЦК України, згідно з якою, якщо майно було набуто безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребовувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Обґрунтовуючи свою позицію, щодо способу захисту порушених прав позивачів, представник вказує, що квартира [ADDRESS] та нежитлове приміщення в [ADDRESS] є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна, оскільки збільшення площі, реконструкція та добудова приміщення не свідчать про створення нового об`єкта нерухомого майна. Також представник просив врахувати критерій пов`язаності «новоствореного» приміщення з раніше існуючим майном, так як не є новоствореним об`єкт нерухомого майна, створений з прив`язкою до вже існуючої нерухомості з використанням її функціональних елементів. Щодо визнання права власності, представник послався на ст. 392 ЦК України, відповідно до якої власник майна може пред`явити позов про визнання права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, з цих підстав просив задоволити позовні вимоги про визнання права власності, адже відповідач не визнає право власності позивачів на спірне нерухоме майно та протиправно продовжує ним користуватися, заподіюючи власниками матеріальну та моральну шкоду. Ухвалою судді від 16 травня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 10.06.2022 року представник відповідача надіслав відзив, у якому просив в задоволенні вимог відмовити. Вказував, що договір купівлі-продажу не визнаний недійним повністю, а лише в частині між [PERSON] та [PERSON] . Від імені малолітніх дітей, окрім матері [PERSON] , діяв батько [PERSON] і в цій частині договір не був визнаний недійсним. Представник відповідача вказував, що позивачами не додано жодних доказів, які б свідчили, що вони є власниками спірного майна офісу - магазину по [ADDRESS] , оскільки вони не є власникам, то не можуть ставити вимогу про витребовування майна. Крім того, майно, яке придбане [PERSON] за договором купівлі - продажу та майно, яке є предметом спору не є одним і тими же об`єктом нерухомого майна, тому вимоги позивачів є безпідставними та необґрунтованими. Третя особа [PERSON] надіслав суду письмові пояснення, вважав позов безпідставним та необґрунтованим, оскільки договір купівлі-продажу визнано недійсним лише в частині, квартира була реконструйована під нежитлове приміщення, тому в позивачів не має права витребовувати те, що не було придбане за договором купівлі-продажу. Ухвалою суду від 20 червня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі. Протокольною ухвалою суду без видалення судді до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 26 липня 2022 року закрито підготовче провадження по справ та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачів та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові та доданих документах. В подальшому, представник відповідача надіслав заяву, в якій повідомив, що договір між ним та позивачами розірвано, надіслав письмовий виступ в дебатах. Інші позивачі в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві. Відповідач в судове засідання не з`явився. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надіслав письмові пояснення. Суд, заслухавши доводи сторін, письмові пояснення третьої особи, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 21 березня 2008 року зареєстрованого в реєстрі за № 971 [PERSON] з однієї сторони і діяв від імені малолітніх дітей, що вказані нижче та [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , як продавці, а з другої сторони [PERSON] , як покупець, уклали договір про те, що продавці зобов`язуються передати за плату, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити однокімнатну квартиру під [ADDRESS] . Загальна площа квартири становить 18.2 м.кв. Продавцям вказана квартира належала на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2007 року. Відповідно до рішення Теребовлянського районного суду від 24 травня 2021 року, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 04.11.2021 року, позов задоволено частково, визнано договір купівлі-продажу квартири від 21 березня 2008 року за реєстровим номером 971 укладеним між [PERSON] та [PERSON] , що діяла від свого імені та імені малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в частині відчуження вказаного нерухомого майна [PERSON] . Відповідно до ухвали Теребовлянського районного суду Тернопільської області виправлено допущену в рішенні від 24 травня 2021 року описку в написанні\~резолютивної частини\~де \~не вірно\~зазначено : "Визнати\~договір купівлі\~ продажу\~ квартири\~від 21\~березня 2008\~року \~за реєстровим\~номером \~971\~ укладеним\~ \~між \~ [PERSON] та\~ [PERSON] " замість "Визнати договір купівлі продажу квартири від 21 березня 2008 року за реєстровим номером 971 укладеним між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] ". Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18 серпня 2008 року однокімнатна квартира за адресою [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] , на підставі договору купівлі продажу від 21 березня 2008 року. Рішенням виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 28 серпня 2008 року № 245 «Про надання дозволу різного роду» надано дозвіл [PERSON] на реконструкцію квартири під [ADDRESS] під офіс магазин. Рішенням виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 24 лютого 2009 року № 57 «Про оформлення права власності на офіс-магазин» вирішено оформити право власності на офіс-магазин, який знаходиться в [ADDRESS] , за [PERSON] , виконавчому комітету міської ради видати свідоцтва про право власності. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.04.2009 року, нежитлове приміщення офіс-магазин за адресою: [ADDRESS] загальною площею 23,1 кв. м на праві власності належить [PERSON] . Як слідує з відповіді Теребовлянського бюро технічної інвентаризації від 27.09.2017 року № 94, право власності на квартиру [ADDRESS] 18.08.2008 року було зареєстровано за [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу від 21.03.2008 року. Після проведеної реконструкції квартири у офіс-магазин, що підтверджено актом прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 15.12.2008 року право власності на реконструйований офіс-магазин було перереєстровано 13.04.2009 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Теребовлянською міською радою згідно з рішенням № 57 від 24.02.2009 року. Згідно договору дарування від 24 грудня 2015 року серії НВС 183576 [PERSON] передав безоплатно, а [PERSON] прийняла у власність, як дарунок, нежиле приміщення (офіс-магазин), що знаходиться за адресою [ADDRESS] , площею 23,1 м. кв. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України. Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Представник позивача, обґрунтовуючи вимогу про визнання права власності на спірне нежитлове приміщення (офіс-магазин), що знаходиться за адресою [ADDRESS] посилався на\~статтю 392 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~Водночас, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18)). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) та від\~30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). \~ Водночас у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними. Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постанові від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19). Враховуючи вищенаведене, у задоволенні вимоги позивачів про визнання права власності на спірне майно на підставі ст. 392 ЦК України, слід відмовити, оскільки позивачі просить задоволити їх вимоги, як власників, в порядку ст. 388 ЦК України. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2)\~було викрадене\~у власника\~або особи,\~якій він\~передав майно\~у володіння; 3)\~вибуло з\~володіння власника\~або особи,\~якій він\~передав майно\~у володіння,\~не з\~їхньої волі\~іншим шляхом. Майно\~не може\~бути витребувано\~від добросовісного\~набувача,\~якщо воно\~було продане\~у порядку,\~встановленому для\~виконання судових\~рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. За висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, відповідно до\~статті 387 ЦК\~особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень\~ЦК. Такі ж способи захисту застосовуються і до речей, визначених родовими ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положень частини 1\~статі 184 ЦК\~річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Суд приходить до переконання, що спірне майно, яке просять витребувати позивачі у відповідача, а саме: нежиле приміщення (офіс-магазин), що знаходиться за адресою [ADDRESS] площею 23,1 м. кв не є тим самим об`єктом, що належало їм на праві власності, а саме: однокімнатна квартира під [ADDRESS] , загальна площею 18.2 м.кв. \~Відповідно до норм ДБН В.2.2-15:2019 "Житлові будинки. Основні положення", які затверджені Наказом Міністерства регіонального розвитку,будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 березня 2019 року № 87, квартира комплекс взаємопов`язаних приміщень, що використовуються для проживання однієї сім`ї різного чисельного складу, який включає основні приміщення-житлову (житлові ) кімнати та допоміжні приміщення; нежитлове приміщення-приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду. Фізичні характеристики об`єкта нерухомості включають зокрема місце розташування, форму, розміри, тобто визначають конкретні показники залежно від об`єкта нерухомості. Сукупність цих характеристик визначає індивідуальні ознаки об`єкту нерухомості, тобто ці ознаки характеризують та відрізняють різні об`єкти нерухомості, що дає змогу їх ідентифікувати. При цьому, як вже зазначалося вище - індивідуальні ознаки (функціональне призначення, загальна розрахункова площа, планування), якими наділена однокімнатна квартира\~під [ADDRESS] ,\~загальна площею\~ 18.2\~м.кв, яка зазначена у договорі купівлі-продажу від 21 березня 2008 року, не відповідають індивідуальним ознакам притаманним нежилому приміщенню (офіс-магазин), що знаходиться за адресою [ADDRESS] площею 23,1 м. к. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилася, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень\~глави 83 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про витребовування у [PERSON] нежитлове приміщення (офіс-магазин) загальною площею 23,1 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , шляхом звільнення від майна [PERSON] та будь-яких третіх осіб та передати його позивачам не підлягають до задоволення, так як до правовідносин, які виникли застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень\~глави 83 ЦК України. Оскільки суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання права власності та витребування майна, то не підлягає до задоволення похідна вимога про зобов`язання реєстратора скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нежитлове приміщення [ADDRESS] площею 23,1 м. к. Відтак, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed