Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. Позивачка [PERSON] 24.10.2022 року, скориставшись канцелярією, звернулася у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, що була зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 13944, в якій просить ухвалити рішення про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за зареєстрованим місцем його проживання у будинку [ADDRESS] . Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення цієї позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру у розмірі 992 грн. 40 коп., позивачка [PERSON] залишає за собою та при ухваленні рішення просить покласти на неї. Позов обґрунтовано тим, що відповідач [PERSON] , який приходиться позивачці [PERSON] сином, з народження був зареєстрованим у будинку [ADDRESS] , за її згодою як власниці цього домоволодіння, однак з 2017 року фактично у цьому житлі не проживає, переїхав на постійне місце проживання за місцем своєї праці російську федерації, де й перебуває на даний час. Позивачка [PERSON] стверджує, що вона є одноосібною власницею домоволодіння [ADDRESS] . Натомість відповідач [PERSON] виїхав з житлового приміщення у вказаному домоволодінні та забрав свої особисті речі. Тому позивачка [PERSON] вказує про припинення у цього відповідача права користування житловим приміщенням у згаданому домоволодінні. Позивачка [PERSON] звертає увагу суду також на ту обставину, що відповідач [PERSON] залишаючись зареєстрованим у належному їй на даний час домоволодінні, однак фактично проживаючи в іншій місцевості в іншій державі, тим самим чинить їй перешкоди, зокрема порушує її право власності щодо вказаного домоволодіння, тобто право вільно ним користуватись і розпоряджатись, так як добровільно не знявся з реєстрації, хоча міг би зареєструвати своє місце проживання за місцем фактичного проживання чи перебування, а також унеможливлює звернення позивачки [PERSON] за отриманням пільг по оплаті житлово-комунальних послуг та вирішення інших питань, пов`язаних з утриманням цього житла. Відтак позивачка [PERSON] , виходячи з положень статей 15-16, 319, 383, 391, 405 ЦК України, була змушена звертатись до суду із даним позовом, у котрому обрала спосіб захисту визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до нього про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не подав, свою позицію у справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навів. Заяви та клопотання учасників справи. Позивачка [PERSON] , скориставшись канцелярією, 24.10.2022 року, одночасно із зверненням у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, що була зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 13944, подала заяву про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] , для їх допиту у судовому засіданні під час розгляду справи по суті. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачем у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог частин 6, 7 ст. 187 ЦПК України, 26.10.2022 року було вжито заходів для звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи відповідача [PERSON] .. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 27.10.2022 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , який у цьому позові не має статусу підприємця, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 01.12.2022 року, 10:30 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 01.12.2022 року підготовче провадження у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Задоволено заяву про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] , для їх допиту у судовому засіданні під час розгляду справи по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду даної справи по суті зал судових засідань приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 16.01.2023 року о 11:00 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 16.01.2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, вирішено проводити заочний розгляд даної справи та ухвалення у ній заочного рішення. Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження. У призначене судове засідання щодо розгляду даної справи по суті з`явилася уповноважена представниця позивачки [PERSON] адвокатка Маципура Г.І. (ордер на надання правничої допомоги серія ВС № 1149405 від 30.11.2022 року в оригіналі та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 176 від 13.10.1993 року у належно засвідченій копії містяться у матеріалах справи), а також свідки [PERSON] та [PERSON] .. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] у таке судове засідання не з`явилися, останній про поважні причини своєї неявки суд не повідомляв. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до\~ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~4,\~ч.\~1\~ст.\~5\~ЦПК України,\~кожна особа\~має право\~у порядку,\~встановленим цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів,\~а суд,\~здійснюючи правосуддя,\~захищає права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Крім того, за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дотримуючись положень\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивачки [PERSON] за пред`явленими нею позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких її прав відповідача [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із зазначенням відповідних доказів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є одноосібною власницею домоволодіння [ADDRESS] , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 30283711, сформованим Реєстраційною службою Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області 01.12.2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 515755346253 (копія міститься у справі, а. с. 8), забудовницею котрого являється. У вказаному домоволодінні зареєстрована та фактично проживає позивачка [PERSON] , а також, з-поміж інших, має зареєстроване місце проживання також її син відповідач [PERSON] , що стверджується довідкою виконавчого комітету Моршинської міської ради Львівської області від 29.09.2022 року за вих. № 274 (міститься у справі, а. с. 13), а також будинковою книгою для прописки громадян (копія міститься у справі, а. с. 9-12), який був зареєстрованим у вказаному домоволодінні з її дозволу як власниці. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] у вказаному домоволодінні хоча й зареєстрований, проте з 2017 року не проживає та не здійснює оплати за надані комунальні послуги. Так, допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка проживає по сусідству з позивачкою [PERSON] , та допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , який приходиться рідним братом позивачці [PERSON] , а дядьком відповідачеві [PERSON] , обоє надали покази, згідно з котрими зазначений відповідач у зв`язку із наявним у нього місцем праці виїхав з належного зазначеній позивачці домоволодіння [ADDRESS] у російську федерацію, забрав свої особисті речі, після чого туди на постійне місце проживання не повертався, там не проживає, жодних відомостей про нього після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на Україну немає. Отже відповідач\~ [PERSON] ,\~більше п`яти\~років за\~своєю добровільною\~згодою не\~проживає за\~зареєстрованим у\~встановленому порядку\~своїм місцем\~проживання по\~ [ADDRESS] ,\~а виїхав\~на постійне\~місце проживання\~в іншу\~місцевість в\~іншу державу,\~зокрема у\~російську федерацію,\~де й\~фактично проживає. Крім того, позивачка [PERSON] більше не веде спільного господарства з цим відповідачем, а останній, відповідно, не бере участі в утриманні житла у згаданому домоволодінні. Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного заочного рішення. До спірних\~правовідносин,\~які виникли\~між сторонами,\~підлягають застосуванню\~норми Конституції\~України,\~окремі норми\~чинних Цивільного\~кодексу України\~(надалі\~ ЦК\~України)\~та Житлового\~кодексу України\~(у\~редакції Закону\~України №\~2215-ІХ\~від 21.04.2022\~року «Про\~дерадянізацію законодавства\~України» (надалі\~ ЖК\~України),\~положення Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод 1950\~року й\~протоколи до\~неї, норми Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Так, за загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених у ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 4 ст. ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.\~ Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ \~Про зазначене також йдеться у статтях 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статей 16, 386, 387 та 391 вказаного Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, або якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Верховний Суд\~у складі\~колегії суддів\~першої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~у постанові\~від 16.12.2020\~року у\~справі за\~єдиним унікальним\~номером 320/9482/17\~та номером\~провадження 61-6318св19\~вказав,\~що початок\~відліку часу\~відсутності особи\~у житловому\~приміщенні визначається\~від дня,\~коли ця\~особа залишила\~житлове приміщення. Повернення\~особи до\~жилого приміщення,\~яке вона\~займала,\~перериває строк\~тимчасової відсутності.\~ Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі за єдиним унікальним номером 490/12384/16-ц та номером провадження 61-37646св18; від 22.11.2018 року у справі за єдиним унікальним номером 760/13113/14-ц та номером провадження № 61-30912св18; від 26.02.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 333/6160/17 та номером провадження 61-7317св19); від 18.03.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 182/6536/13-ц та номером провадження 61-23089св19. Висновок суду за результатами розгляду справи. Оскільки вичерпного переліку поважності причин непроживання особи в житловому приміщенні чинне законодавство не встановлює, то зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи та зібраних у справі доказів. Отже, позивачка [PERSON] , як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи її позову, доводиться їхня достатність та переконливість. У свою чергу, наданими позивачкою [PERSON] й дослідженими судом у даній справі доказами, у їх сукупності та взаємозв`язку, безперечно стверджується та обставина, що відповідач [PERSON] , який приходяться їй сином, відсутній у житловому приміщенні належного їй домоволодіння [ADDRESS] понад один рік, так як зі своєї добровільної згоди не проживає у вказаному домоволодінні ще з 2017, в силу фактичного проживання в іншому житлі в іншій місцевості в іншій державі, де був працевлаштованим, він протягом вказаного строку туди на постійне місце проживання не повертався, у зв`язку з чим право зазначеного відповідача щодо користування згаданим житловим приміщенням у вказаному вище будинку слід вважати припиненим, а його самого слід визнати таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~Суд також вважає за необхідне зазначити, що припинення права користування відповідача [PERSON] житловим приміщенням у згаданому домоволодінні надасть можливість усунути позивачці [PERSON] перешкоди вільно ним користуватись та розпоряджатись, зокрема й звернутись за отриманням пільг по оплаті житлово-комунальних послуг, а також скористатись іншими можливостями власниці об`єкта нерухомого майна, пов`язаного з його використанням та розпорядженням, що у повній мірі буде справедливим по відношенню до останньої. Відтак позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачкою [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру у розмірі 992 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією Стрийського відділення № 1 АТ «ІДЕЯ БАНК» від 30.09.2022 року (міститься у справі, а. с. 1), слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, зокрема в силу ухвалення заочного рішення на користь позивачки [PERSON] та її відповідної волі про покладення цих судових витрат на неї, залишити за зазначеною позивачкою. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved