Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 29 червня 2022 року між ними було укладено шлюб, від якого неповнолітніх дітей не мають. На даний час їх подружні відносини фактично припинені через різні погляди на життя, характери, спільного господарства не ведуть, шлюб має формальний характер і подальше збереження шлюбу буде шкодити їх інтересам, а тому просить шлюб розірвати, залишивши їй прізвище без змін. Позивачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення згідно заявки, але в судове засідання не з`явилась, про причини неприбуття не повідомила, у поданій заяві просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових документів за місцем перебування під вартою в ДУ «Чернігівський СІЗО» (ч.7 ст.130 ЦПК України),але відзиву на позов чи письмових пояснень не подав, у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу без надання часу для примирення. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 29 червня 2022 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Фортечним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за актовим записом №516. Від даного шлюбу подружжя спільних неповнолітніх дітей не має. Сторони разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільних інтересів не мають, примиритися не бажають, позивачка категорично наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідач з грудня місяця 2022 року відбуває покарання у виді позбавлення волі й не заперечує проти розірвання шлюбу. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі № 442/6319/16-ц. Позивачка при реєстрації шлюбу не змінювала прізвище, в зв`язку з чим в силу вимог ст.113 СК України після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved