Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-12 00:00:00

Позивачкою за первісним позовом [PERSON] подано до суду позов до відповідача - [PERSON] , третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, Служба у справах дітей Великоберезовицької селищної ради про визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю та відібрання дитини від батька [PERSON] , з котрим зараз фактично проживає [PERSON] , та повернути дитину матері [PERSON] , яка зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 04.07.2020 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , також є син [PERSON] . Їхня сім`я в проживала у [ADDRESS] , але після обстрілів м.Чорткова, вони вирішили поїхати до батьків чоловіка в с.Петриків. 20.06.2022року перебуваючи у батьків відбувся конфлікт з чоловіком, і вона почала збирати речі з дому для того аби поїхати з дітьми в [ADDRESS] ; помітивши це [PERSON] почав її штовхати і шарпати, вона закрилася в кімнаті і викликала таксі. Зібравши речі дітей вона винесла їх до брами, куди приїхав водій таксі. Син [PERSON] був у [PERSON] на руках і він відмовився його віддавати, разом з своєю матір`ю забрали дитину шарпаючи і кричучи до позивачки, й утікаючи від насилля вона була змушена сховатись в таксі. Батько відповідача, [PERSON] , намагався відкрити двері в таксі аби нанести їй удар, свідком чого став водій. Таким чином відповідач [PERSON] самочинно, без її згоди змінив місце проживання десятимісячної дитини, позбавивши її материнського піклування. В стресі та паніці вона була змушена поїхати до своєї мами в Березовицю. В подальшому з працівниками поліції та Службою у справах дітей Великоберезовицької селещної ради вона намагалась повернути дитину чи хоча б побачити, однак її не пускали навіть на подвір`я будинку. Згодом їй стало відомо, що 20.06.2022 [PERSON] о 18:00 звернувся до Тернопільської обласної дитячої лікарні зі скаргою на ушкодження [PERSON] . Лікарем, за результатом оцінки скарги відповідача та огляду голови дитини було діагностовано черепно-мозкову травму. Зі слів [PERSON] травма отримана від матері, однак від огляду і лікування [PERSON] відмовився. Оглянувши дитину працівник Служби у справах дітей Великоберезовицької селищної ради Тернопільської області зафіксувала в акті наданому правоохоронним органам, що ушкоджень не виявлено. Звертає увагу, що це є наклепом - до сімейного лікаря він також не звертався. Також їй стало відомо, що внаслідок неналежного догляду за сином, [PERSON] потрапив в лікарню із температурою і гострим респіраторним захворюванням, що підтверджуються листом від Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні. Позивачка вважає, що незаконними діями відповідача, порушено її права, як матері, на виховання дитини, виконання материнських прав та обов`язків. Крім цього грубо порушено права дитини, оскільки внаслідок залишення сина за місцем проживання батьків відповідача, дитину позбавлено материнської любові та піклування. З цих підстав, позивачка переконана, що слід відібрати дитину від батька [PERSON] , який фактично проживає з ним у своїх батьків в [ADDRESS] та повернути дитину матері [PERSON] , визначивши місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом із нею за адресою: [ADDRESS] , оскільки через свій вік син потребує саме материнської любові, піклування та догляду. Також зазначає, що вона характеризується позитивно за місцем проживання, не перебуває на диспансерному обліку та у лікаря нарколога, нею створені всі належні умови для проживання дитини у вказаній квартирі, тому для визначення місця проживання малолітнього сина разом із матір`ю буде відповідати повному і гармонійному його розвитку. 11.08.2022 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти викладених у позові обставин та зустрічний позов до [PERSON] , треті особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, Служба у справах дітей Великоберезовицької селищної ради про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] . На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ним по [PERSON] справі було зареєстровано шлюб, у відповідачки вже був син [PERSON] [INFO] , коли вона завагітніла, він визнав батьківство щодо [PERSON] , хоча не є його біологічним батьком, адже вважав, що у братів має бути одне прізвище. [INFO] у них народився син [PERSON] . Буквально через 2 тижні у них з відповідачкою почалися непорозуміння, вона не мала бажання опікуватися малим [PERSON] та й з [PERSON] теж, їй кудись було постійно необхідно іти по своїх справах в зв`язку із чим вона неодноразово викликала його з роботи щоб він посидів з дитиною бо в неї є особисті плани. Від початку шлюбу і до кінця 2021 року вони проживали за адресою [ADDRESS] . В кінці грудня переїхали жити до Відповідачки за адресою [ADDRESS] . 24 лютого 2022 року розпочалась війна і вони переїхали у більш безпечніше місце до його батьків у с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області. До 20 червня 2022 року вони проживали за адресою [ADDRESS] . З 20 червня 2022 року, [PERSON] з сином, проживає за вищевказаною адресою разом із своїми батьками оскільки відповідачка після конфлікту забрала [PERSON] та просто втекла. Звертає увагу суду, що конфлікт розпочала саме відповідачка, після того, як він повідомив, що хоче йти на роботу і займатися дітьми прийдеться їй, на що вона відреагувала вкрай негативно, почала його обзивати та шарпати за одяг, почала погрожувати що забере [PERSON] і з ним буде сидіти її прабабця, після чого вона пішла в будинок і за якийсь час вийшла з нього вже із зібраними речами і продовжила його ображати нецензурними словами, підбігши до нього вона вдарила сина [PERSON] , який в той час перебував у нього на руках, наслідком цього удару стало те, що у [PERSON] діагностовано закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку. Після цього, лише одного разу відповідачка приїхала разом із правоохоронними органами та представником Служби у справах дітей Великоберезовицької селишної ради, вела себе зухвало і знову намагалась вчинити конфлікт, [PERSON] налякався та розплакався і [PERSON] вимушений був його заспокоювати. Як він потім дізнався від своєї матері, представник Служби у справах дітей Великоберезовицької селишної ради радила Позивачці «зібрати хлопців та забрати дитину». Після цих слів його мати заборонила Позивачці заходити на подвір`я, оскільки хвилювалась щоб вона не нашкодила [PERSON] . Зазначає, що він не перебуває на обліку ні у психіатра ні у нарколога. Має самостійний дохід. Є власником квартири загальною площею 55,3 кв.м житловою 30,1 кв.м. за адресою [ADDRESS] , протягом 10 місяців практично самостійно виховує сина [PERSON] , проживає на даний час разом із батьками в с. Петриків тому що це є безпечніше, є укриття в якому можна перечекати повітряну тривогу. За вказаних обставин просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом із ним батьком [PERSON] . В судовому засіданні позивач - відповідач [PERSON] , та її представники [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали, з підстав зазначених у позові, відповіді на відзив, у задоволенні зустрічного позову просять відмовити.вважають, що є всі підстави для відібрання дитини від батька [PERSON] , який фактично проживає з ним у своїх батьків в [ADDRESS] та повернення дитини матері [PERSON] , визначивши місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом із нею за адресою: [ADDRESS] . Позивач - відповідач [PERSON] , його представник [PERSON] просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] , задоволивши зустрічний позов з підстав у ньому зазначених та поясненнях викладених у відзиві. Зазначили, що категорично проти встановлення місця проживання [PERSON] разом із матір`ю, оскільки вважають, що таке проживання не в інтересах дитини, це призведе до того, що дитиною буде опікуватись прабабця [PERSON] . Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника, надано висновок відповідно до якого орган опіки і піклування рекомендує означити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Представник Служби у справах дітей Великоберезовицької селищної ради Руцька І.Б. підтримала первісний позов [PERSON] , зазначивши, що справді мав місце факт недопускання батьком [PERSON] матері [PERSON] до дитини [PERSON] , який є немовлям і потребує материнської турботи та догляду. Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини: 27 липня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) складено актовий запис № 770. В шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом Серія [NUMBER] про народження дитини Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ). Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 03.01.1997року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) належить 1/4частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 17.02.2021року виданої відділом реєстрації управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до характеристики наданої ОСББ Новий Світ 91, [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] , бегдоганно вічлива , відповідальна, неконфліктна, скарг на неї не надходило. Відповідно до довідки №2238/1 від 12.07.2022 року КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] на обліку не перебуває. Як вбачається із інформації КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» №473 від 06.07.2022року, діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , знаходяться на обліку в педіатричному відділенні «1 КНП «ТМДКЛ», згідно документації жодних травм та ушкоджень в дітей зареєстровано не було. Відповідно до інформації лікаря педіатра психомоторний розвиток дітей відповідає віку. Згідно довідки №445 КНП «Тернопільська обласна клінічно-психоневрологічна лікарня» [PERSON] на диспансерному обліку не знаходиться ознак психічного захворювання не виявляє Відповідно до довідки КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» від 01.08.2022року [PERSON] на диспансерному обліку в КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» ТОР з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, опіоїдів не перебуває. Як вбачається із довідки про склад сім`ї виданої Великоберезовизькою селищною радою №22 від 29.07.2022року та довідки №717 від 29.07.2022 року за адресою [ADDRESS] значиться сім`я, яка складається із: [PERSON] (проживає без реєстрації), [PERSON] (проживає без реєстрації), [PERSON] , [PERSON] . Згідно характеристики виданої Великоберезовизькою селищною радою за№29 від 29.07.2022року, [PERSON] за час проживання в [ADDRESS] зауважень з приводу поведінки не мав, скарг не поступало, порушень громадського порядку не виявлено. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності [PERSON] є власником квартири загальною площею 55,3 кв.м житловою 30,1 кв. м-. за адресою [ADDRESS] . Відповідно до Висновку органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] [INFO] , орган опіки і піклування рекомендує виззначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи з`ясовано, що батько [PERSON] дійсно перешкоджає матері [PERSON] бачитись з сином. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.ч.2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частини 1, 2 ст.155 СК України вказують, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. У відповідності із ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, інші обставини, що мають істотне значення, але насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналогічні висновки містяться і в рішенні ЄСПЛ від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», де Суд наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Поряд з цим Суд враховує правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, у справі № 757/33742/19-ц від 22 червня 2022 року, змістом якого ВС наголосив на такому: «ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті. У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20). Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.» Вищезазначено, що Суд дійшов до перконання, що батько, самостійно визначивши місце проживання малолітнього дестимісяного сина разом з ним в будинку батьків в с. Петриків (як видається суду за їх сприяння, що опосередковано випливає з показів матері [PERSON] котра свідчила про особу невістки в негативному прояві), впродовж тривалого часу перешкоджав та перешкоджає матері [PERSON] бачитись з сином та брати участь в його вихованні. Означених висновків суд дійшов за результатами дослідження наявних у справі письмових доказів, зокрема листа ГУНП в Тернопільській області Тернопільського РУП відділення № 1 м. Тернопіль вул. 22.07.2022 року (арк. справи 105 - 106), скрін шотів переписки учасників справи (арк. справи 107), рішення ВК Великоберезовицької селищної ради від 26.09.2022 року (арк.справи 139 - 140), рапорта та довідки поліції (арк. справи 141-143), протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (арк.. справи 144-146), рапорта поліції (арк..справи 147), пояснення [PERSON] (арк.справи 149 - 150), пояснення [PERSON] від 07.10.2022 року (арк.справи 151-152), рапорт поліції та довідка (арк..справи 153-155), протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (арк.. справи 156-158) , допитаного свідка [PERSON] та встановленого факту невиконання [PERSON] висновку орігну опіки та піклування про визначення способу участі матері у вихованні та спідкуванні з дитиною (означений виснвоко був оскаржений [PERSON] , поряд з цим власного графіку останній не запропонував взагалі, хоча в засіданнях постіно стверджує що не проти спілкування матері та дитини). На пропозицію суду, з метою встановлення всіх обставин та виявлення ставлення дитини до батьків (чи відсутнє відчуження), [PERSON] все ж допустив [PERSON] до спілкування з їх спільним сином в кінці грудня 2022 роук та на початку січня 2023 року. Однак після цього, уже на пропозицію самої [PERSON] повідомити про стан здоровя дитини та хоча б надіслати фотографію, знову ж таки звинуватив у нещирості та за недоведеності будь яких обєктивних обставин, обмежив спідкування матері та дитини, що стверджується скрін шотами переписки сторін спору (арк. справи 219-224). Окремо Суд наголошує, що ним не встановлено умислу та дій матері на заподіянні сину [PERSON] якихось тілесних ушкодень, оскільки з цього приводу відсутні достатні та беззаперечні докази - довідку лікаря КП Тернопільска обласна дитяча клінічна лікарня від 20.06.2022 року суд сприймає критично, з огляду на те, що про факт заподіяння дитині ушкоджень зазначено зі слів самого [PERSON] , котрий відмовився від госпіталізації дитини, й. як встановлено Судом, попередньо притягувався за ст. 183 КУпАП за завідомо неправдивий виклик поліції. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вищезазначено, що Висновком органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] [INFO] , орган опіки і піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 20.06.2022 року з причини свакри з [PERSON] , [PERSON] разом із старшим сином [PERSON] вимушено залишила будинок свекрухи [PERSON] , де вони проживали з прочатку війни разом з чоловіком та сином. Змістом характеристики, наданої головою ОСББ Новий світ, 91, [PERSON] є ввічливою, відповідальною, неконфліктною особою. Як вбачається із інформації КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» №473 від 06.07.2022року, діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , знаходяться на обліку в педіатричному відділенні «1 КНП «ТМДКЛ`ю. Діти охайні та доглянуті. Мати дітей [PERSON] ретельно дотримується рекомендацій лікаря. Відповідно довідки № 3089 від 27.10.2022 року, виданої УСП ТМР, [PERSON] отримує щомісячну допомогу при народженні дитини. 20.09.2022 року працівниками управління сімї, молодіжної політки та захисту дітей проведене обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] , згідно якого мати дитини є співвласником даної квартири - квартира трикімнатна, з усіма зручностями та меюлями. Для дитини відведена окрема кімната, ліжечко, шафа, є одяг а засои гігієни. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до положень статті 12 Конвенції про права дитини держави- учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Стаття 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей наділяє суд повноваженнями надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу. У вітчизняному законодавстві також закріплені відповідні положення щодо забезпечення права дитини на власну думку. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Судом не заслухано думки дитини, оскільки син сторін спору є надто малого віку. Поряд з цим Судом безперечно враховано, що син сторін спору з десятимісячного віку, з ініціативи його батька, був тривалий час обмежений у спідкуванні з біологічною матірю, а відатк цілком ймовірно існують елементи відчуження дитини від [PERSON] . Також Судом враховано, що у сторін спору є інша дитина, син [PERSON] , 2015 року, котрий проживає та виховується [PERSON] , й при цьому діти не можуть бути роз`єднані, окрім як вимушено з метою збереження життя та здоровя. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, Суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, Суд вважає необхідним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Відтак, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Разом із цим, Суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування та участь у вихованні сина. З приводу вимоги про негайне відібрання дитини, Суд наголошує на такому. Якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання (частина перша статті 162 СК України). Указана норма права встановлює правові наслідки протиправної зміни місця проживання малолітньої дитини одним із батьків (з яким вона не проживає) або третьою особою. В нашому випадку не відбулося самочинної, зі сторони [PERSON] , зміни місця проживання/викрадення спільної з позивачкою дитини, оскільки, як встановлено Судом, до 20.06.2022 року, син сторін спору спільно з батьками жив в с. Петриків, й там був залишений проживати з [PERSON] , котрий опісля сварки з [PERSON] , відмовився допускати останню до спілкування та виховання сина [PERSON] , [INFO] . А тому відсутня правова підстава до застосування приписів ст. 162 СК України, до відносин сторін спору. За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial