Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - позивач, КП «Київтеплоенерго») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача: 41 719,46 грн. заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення; 3 614,71 грн. заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води; 12 441,60 грн. заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення; 413,77 грн. заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води; 33 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також 2 270 грн. 00 коп. судового збору. В обґрунтування позову КП «Київтеплоенерго» зазначає, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим позивач з 01.05.2018 року здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач на підставі типового договору опублікував договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є фактичне отримання послуг споживачем. Квартира [ADDRESS] під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, отже, [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, які надає позивач; відповідач від зазначених послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся (не відключався). Свої зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відповідач не виконує, своєчасно не сплачує за спожиті послуги, у зв`язку з чим станом на 01.05.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 12 855,37 грн., у тому числі: заборгованість з оплати за спожиті послуги з централізованого опалення - 12 441,60 грн.; заборгованість з оплати за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води - 413,77 грн. Крім того, на підставі договору про відступлення права вимоги від 11.10.2018 року № 602-18, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») та КП «Київтеплоенерго», останнє прийняло право вимоги, у тому числі до відповідача, з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води в розмірі 45 334,17 грн. Згідно з п. 3.4.2 цього договору новий кредитор - КП «Київтеплоенерго», має право на отримання від споживачів, визначених у додатку № 1 та/або додатку № 2 до цього договору сплати заборгованості. Надання відповідних послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, опублікованого 31.07.2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго» та в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 року № 111 (4511). Посилаючись на вказані обставини, позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом КП «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 15.09.2021 року; задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.09.2021 року розгляд справи відкладено на 12.11.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2021 року розгляд справи відкладено на 22.02.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2022 року розгляд справи відкладено на 22.04.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.04.2022 року розгляд справи відкладено на 26.09.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2022 року розгляд справи відкладено на 18.01.2023 року. Відповідачу направлено судову повістку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на зазначену в позовній заяві адресу, проте конверт повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». На виконання вимог ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд витребовував інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, однак з отриманої на запит суду відповіді компетентного державного органу не вбачається за можливе встановити місце перебування відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позов підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. 18.01.2023 року представник відповідача подав до суду заяву, у якій зазначив, що проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, оскільки відповідач не є власником квартири [ADDRESS] та ніколи не був зареєстрований у цій квартирі; проти ухвалення рішення за відсутністю відповідача не заперечує. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відзив на позов та клопотання про відкладення розгляду справи відповідач не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Згідно з договором про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року № 602-18, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Позивач зазначає, що станом на 01.05.2021 року у позивача утворилась заборгованість у розмірі 12 855,37 грн., у тому числі: заборгованість з оплати за спожиті послуги з централізованого опалення - 12 441,60 грн.; заборгованість з оплати за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води - 413,77 грн. Крім того, на підставі договору про відступлення права вимоги від 11.10.2018 року № 602-18, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», останнє прийняло право вимоги, у тому числі до відповідача, з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води в розмірі 45 334,17 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач як власник квартири [ADDRESS] не оплачує житлово-комунальні послуги, які надає позивач відповідачу як власнику зазначеного житлового приміщення. Разом з тим, позивачем не надано належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. За приписами ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають: право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва. За змістом ст. 12 цього Закону, державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. З копії інформаційної довідки від 25.05.2021 року № 258107932, долученої позивачем до позовної заяви, вбачається, що відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири [ADDRESS] відсутні. З отриманої на запит суду інформації відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи (витяг № 65429219 від 12.07.2021 року) вбачається, що за адресою: [ADDRESS] станом на 12.07.2021 року зареєстровані особи відсутні. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів також не вбачається, що між позивачем і відповідачем укладено договір про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Разом з тим, на запит суду надійшов лист Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 23.09.2021 року № 062/14-12372 (И-2021) щодо інформації про право власності на майно, у якому зазначено, що згідно з даними реєстрових книг квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 25.09.2009 року. При цьому, для отримання актуальної інформації щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно рекомендовано скористатись безпосереднім доступом до Державного реєстру прав та повідомлено, що дані з реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» не систематизовані за прізвищем, ім`ям, ім`ям по батькові (назвою) власника, ідентифікаційним кодом (ЄДРПОУ) та (чи) адресою його реєстрації місце проживання (місцезнаходження) у м. Києві. До листа додано копію свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 25.09.2009 року, згідно з яким [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . При цьому, як вбачається із заяви представника відповідача [PERSON] , поданої до суду 18.01.2023 року, позивач заперечує проти позовних у повному обсязі, посилаючись на те, що він не є власником квартири [ADDRESS] та ніколи не був зареєстрований у цій квартирі. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що вказаний лист Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» та копія свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 25.09.2009 року, не є достатніми та допустимими доказами на підтвердження права власності відповідача на квартиру [ADDRESS] саме у спірний період, за який позивачем нарахована заборгованість за житлово-комунальні послуги, а саме з 01.05.2018 року по 30.04.2021 року. Таким чином, позивач не надав належних та достовірних доказів того, що відповідач був власником вищевказаної квартири у період, за який позивачем нарахована заборгованість, а відтак, з урахуванням заперечень відповідача проти позову з огляду на те, що він не є власником цієї квартири та не зареєстрований у ній, відсутні підстави стверджувати, що відповідач був споживачем відповідних житлово-комунальних послуг та фактично користувався ними у цей період, а отже, мав обов`язки зі сплати зазначених житлово-комунальних послуг. За таких обставин, заборгованість за житлово-комунальні послуги, що є предметом позову у цій справі, є необґрунтованою та стягненню з відповідача не підлягає. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України). За положеннями ч. 2 ст. 78 цього Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). За положеннями ст. 80 цього Кодексу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги, а відтак, і про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed