Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва внаслідок виявленого професійного захворювання, отриманого у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він знаходився з 11.02.2013 по 13.09.2019, з 06.10.2020 по 01.11.2022 у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля», зокрема з відокремленим підрозділом «Шахта «Центральна». 01.11.2022 був звільнений за станом здоров`я п.2 ст. 40 КЗпП України. За час роботи на шахті, позивач отримав профзахворювання - вібраційну хворобу ІІ ступені; хронічну попереково-крижову радикулопатію L5 S1 праворучв стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромами. Факт отримання зазначених захворювань підтверджений медичним висновком Клініки професійних захворювань «Інститутом медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної Академії медичних наук України» № 2740 від 26.10.2022. Відповідно до довідки серії 12 ААВ № 217937 від 19.12.2022 висновком міжрайонної травмотологічної МСЕК м. Покровська йому встановлено 65 % втрати працездатності за сукупністю із встановленням 3-ої групи інвалідності, безстроково. Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання відповідною комісією було проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання, та його пов`язано з умовами виробництва на підприємстві відповідача. Цим же актом підтверджено й вину відповідача, що виражається в роботі протягом тривалого часу на підприємствах вугільної промисловості в умовах впливу шкідливих факторів. У зв`язку з отриманням професійного захворювання він відчуває моральні страждання, фізичний біль, який призвів до порушень нормальних життєвих зв`язків. Це полягає у постійному фізичному болю, слабкості, втомленості, нервозності. Отримане професійне захворювання позбавило його можливості своїх звичаїв та бажань. Все це потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пошкодженням здоров`я йому заподіяно моральні страждання, на відшкодування яких він просить стягнути 45000 грн. 16.01.2023 на\~адресу суду\~надійшов відзив\~ на\~позовну заяву\~ представника відповідача Миркіна О.,\~в якій\~ він зазначив,\~що позовні\~вимоги він\~не визнає\~в повному\~обсязі,\~в задоволенні позову просить відмовити з тих підстав, що позивачем не обґрунтовано визначення моральної шкоди у розмірі 45000,00 гривень, та не наведено у позові будь-яких розрахунків на підтвердження такої суми. Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути без його участі з урахуванням відзиву. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 11.02.2013 по 13.09.2019, з 06.10.2020 по 01.11.2022 перебував у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля», зокрема з відокремленим підрозділом «Шахта «Центральна». 01.11.2022 був звільнений за станом здоров`я п.2 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до медичного висновку Центральної лікарськоекспертної комісії Клініки професійних захворювань «Інститута медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної Академії медичних наук України» від 26.10.2022 №39/964 у позивача виявлено первинно профзахворювання - вібраційну хворобу ІІ ступені; хронічну попереково-крижову радикулопатію L5 S1 праворучв стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромами. Відповідно до довідки серії 12 ААВ № 217937 від 19.12.2022 Міжрайонної травмотологічної МСЕК м. Покровська [PERSON] встановлено 65 % втрати працездатності за сукупністю профзахворвань із встановленням 3-ої групи інвалідності, безстроково. Актом розслідування хронічного професійного захворювання № б/н від 30.11.2022 встановлено, що причиною та обставинами профзахворювання є робота протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначене випливає з рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року у справі про страхові виплати, в пункті 5 якого зазначено, що статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 6 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (в редакції Закону України від 21 листопада 2002 року № 229-IV) умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Враховуючи зазначені положення основного Закону України та КЗпП України підприємство мало створити потерпілому, як і іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я були неможливими. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок порушення відповідачем права позивача на безпечні умови праці у останнього виникло професійне захворювання. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Необхідно зазначити при цьому, що моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, адже відсутні точні критерії майнового виразу душевного болю, спокою. Отже, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням та матиме суто умовний вираз. Тобто, при визначенні розміру моральної шкоди суди повинні керуватися вимогами розумності та справедливості, на чому наголошує Верховний Суд в постановах від 14.02.2018 року у справі № 686/10520/15-ц, від 08.05.2018 року у справі № 638/9035/16-ц, від 14.11.2018 року у справі № 487/2120/16. Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що визначення розміру моральної шкоди позивачем 45000,00 грн. є необґрунтованим та не підтверджено жодними розрахунками, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки діючим законодавством не передбачено будь-яких методик розрахунку при визначенні розміру моральної шкоди. Розмір визначається у кожному конкретному випадку окремо. Окрім того, суду не надано доказів того, що професійні захворювання та втрата працездатності позивача виникла з вини самого позивача. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду нагадує, що в постанові 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) вказано, що «за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди». Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: approved