Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

В серпні 2021 року позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Ієговської А.О. звернувся до суду з позовом до ТДВ СК «Альфа-Гарант» в якому просить: стягнути з ТДВ «Альфа-Гарант» на користь позивача 18920, 00 грн. страхового відшкодування, за чпричинену моральну шкоду. Позовні вимоги мотивувала тим, що 31.01.2020 року у м. Києві, на вул. Жолудєва, водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем «Зил-ММЗ», д.н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП [PERSON] , від отриманих тілесних ушкоджень загинул на місці пригоди. [PERSON] , є сином загиблої, а тому позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді зі смертю [PERSON] . Станом на дату ДТП, відповідальність водія «Зил-ММЗ», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних трансопртних засобів №АО594116, який діяв на момент настання ДТП станом на 31.01.2020 року. 28.12.2020 року Святошинським районним судом м. Києва було винесено вирок по справі № 759/6653/20, яким водія [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основого покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Представником за довіреністю з метою отримання належне позивачу страхове відшкодування 06.07.2020 року було надано ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування. В листі № 12/1190 від 18.03.2021 року відповідач повідомив представника позивача, про те, що надані документи стосовно ДТП розглянуті, та враховуючи той факт, що позивачем було приховано від страховика відомості про здійснені на користь останнього грошові компенсації, які значною мірою перевищують розмір завданого прямого збитку, то у ТДВ СК «Альфа-Гарант» відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування. Оскільки таке рішення страховика порушує норми законодавства України та права і інтереси потерпілого, то позивачем прийнято рішеення звернутися в суд за захистом порушених прав та інтересів. Вважає, що оскільки, цивільно-правова відповідальність водія трансопртного засобу - [PERSON] була застрахована у встановленому законом порядку в ТДВ СК «Альфа-Гарант» то обов`язок відшкодувати шкоду, завдану позивачу, у зв`язку із смертю [PERSON] у межах встановленого ліміту відповідальності покладається на відповідача, як страховика. Зазначає, що загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної сооби, становить 56676, 00 грн., що виплачується рівними частинами між матір`ю, дочкою та сином загиблої. Отже, частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 27.3 Закону, дорівнює 18892, 00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.08.2022 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2021 року у справі залучено в якості третьої особи без самостійниї вимог [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2021 року здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на розгляд справи за загальниими правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] , його представник Ієговська А.О. в судове засідання не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Разом з поданням позовниї заяви до суду, подали клопоатння про розгляд справи за їх відсутності. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову в понвоному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у відзиві. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав клопотання до суду про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 31.01.2020 року приблизно о 08 год. 20 хв. водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «ЗИЛ-ММЗ 4502», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись проїзної частиною вулиця Жолудєва в м. Києві, зі сторони проспекту Академіка Корольова в напрямку вулиці Симеренка зупинив керований ним автомобіль поблизу буд. №1/3 вулиці Жолудєва перед нерегульованим пішохідним переходом позначений горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 «Забра» та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 та 5.32.2 «Пішохідний перехід» Правил дорожнього руху України, надаючи перевагу в русі невстановленим пішоходам. Після того, як вказані пішоходи пройшли смугу руху, в якій знаходився автомобіль «ЗИЛ-ММЗ 4502», д.н.з. [NUMBER] водій [PERSON] розпочав рух вищевказаного автомобіля. В цей час?в межах вказаного нерегульованого пішоходного переходу, справа наліво відносно напрямку руху вищезазначеного автомобіля марки «ЗИЛ-ММЗ 4502», д.н.з. [NUMBER] на проїзну частину вулиці Жолудєва перетинала пішохід [PERSON] . Порушення ПДР України з боку водія [PERSON] виявились у тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗИЛ-ММЗ 4502», дн.з. [NUMBER] , будучи обізнаним, що на неругольованому пішохідному переїоді він повинен дати дорогу пішоходам, які перебувають на ньому, маючи об`єктивну змогу виявити пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу та мала перевагу в русі, відволікся від керування трансопртним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки пішоходу, створюючи загрозу життю і здоров`ю громадян, в процесі руху не нерегульованому пішохідному переході, який розташований навпроти буд. №1/3 по вулиці Жолудєва в м. Києві, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , спричинивши останній тілесні ушкодження від яких остання померла на місці пригоди. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 28.12.2020 року [PERSON] визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення (а.с.11-14). З останнього вбачається, що цивільний позов у справі не заявлявся, суд не призначав виплату відшкодування потерпілим водію-винуватцю ДТП. Цивільно-правову відповідальність водія наземного транспортного засобу «ЗИЛ-ММЗ 4502», д.н.з. [NUMBER] , застраховано в ТДВ СК «Альфа-Гарант» (а.с. 15). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилась [PERSON] (а.с. 18). 11.03.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської районної державної адміністрації шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 20). 25.08.2001 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Залізничного районного управління юстиції у м. Києві, після реєстрації шлюбу прізвище дружини- [PERSON] (а.с. 21). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.07.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.22). Згідно з свідоцтвом про народження, [INFO] народилась [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] (а.с.23). Згідно з свідоцтвом про народження, сином загиблої є позивач [PERSON] (а.с. 26). Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 06.07.2020 року, [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] повідомив відповідача про настання страхового випадку з наданням копій документів, і просив в заяві на виплату страховохо відшкодування від 06.07.2020 року виплатити йому страхове відшкодування (а.с 26, 27). Згідно листа ТДВ СК «Альфа-Гарант» від 18.03.2021 року № 12/1190 позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. ст. 9, 26 ЗУ «Про страхування», ст. 33-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних трансопртних засобів» (а.с. 20-21). Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За загальним правилом, передбаченим ст. 1166 ЦК України, шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Завдання потерпілому шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок особи, яка завдала шкоди. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV. У пункті 1.3 ст.1 Закону № 1961-IV визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно із ст.6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону № 1961-IV визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Пунктом 27.1 ст. 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.5 ст. 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Статтею 35 Закону №1961-IV передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п. 35.2. вказаного Закону до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Позивачем через представника [PERSON] на адресу відповідача, були направлені усі необхідні документи, підтверджуючі факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання. Відповідач листом №12/1190 від 18.03.2021 року повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на ст.ст. 9,26 Закону України «Про страхування». В обґрунтування відмови відповідач, зокрема, посилається на те, що згідно розписок від 11.09.2020 року, які містяться в матеріалах справи кримінальної справи №759/6653/20, яка розглядалася Святошинським районним судом м. Києва, з боку [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] було здіцснено грошову компенсацію завданої матеріальної та моральної шкоди. Проте, мотивуюче свою рішення на підставі названих норм Закону України «Про страхування», відповідач не врахував, що ці норми визначають підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні. Разом з тим позивач не є страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того, згідно пункту 2.1. статті 2 Закону, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Статті 32, 37 Закону № 1961-IV містять виключний перелік випадків, за яких страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду чи може відмовити у виплаті страхового відшкодування (регламентної виплати). Разом з тим, положення ст. 37 Закону №1961-IV, які регламентують підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, не містять такої підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, як попереднє повне відшкодування винною особою шкоди, як і ніші підстави, на які посилається відповідач. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суду приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди. Щодо розміру відшкодування, то суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 27.3. статті 27 Закону Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», мінімальна заробітна плата станом на 2020 рік становила 4723, 00 грн. Отже, розмір суми страхового відшкодування (моральної шкоди), визначений позивачем: 4723, 00 грн. х 12 = 56676, 00 грн., а отже частка з врахуванням осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю [PERSON] , а саме мати [PERSON] , дочка [PERSON] та позивач [PERSON] , становить 56676, 00 грн. : 3 = 18892, 00 грн., є правомірним та відповідно таким, що підлягає задоволенню. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved