Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

Представник позивача, адвокат Майстренко М.О,\~ звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , яка 05.04.2004 року склала на користь позивачки заповіт, посвідчений секретарем Худоліївської сільської ради Чигиринського району Черкаської області та зареєстровано в реєстрі за № 92, який на дату її смерті не було змінено чи скасовано і про наявність якого позивачка дізналася нещодавно випадково, позаяк не проживала зі спадкодавицею. Відповідно до змісту вказаного заповіту, усе належне спадкодавиці майно, в тому числі й земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 1,6059 га, кадастровий номер 7125488000:01:000:0335, що розташована на території Худоліївської сільської ради. Разом із спадкодавцем був зареєстрований та проживав її брат, - [PERSON] , який помер [INFO] та у зв"язку з існуванням заповіту не претендував на неї та не прийняв спадщину. Оскільки задля прийняття спадщини спадкоємець, який на час її відкриття не проживав постійно зі спадкодавцем, повинен протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подати нотаріусу відповідну заяву, зазначений шестимісячний строк натепер сплив. Цей строк для прийняття спадщини пропущений позивачем з поважної причини, тому просить суд визначити додатковий строк два місяці, достатній для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача надав суду заяву про роозгляд справи за його відстутності, заперечень за позовом не мав. Тим самим скористався правом, визначеним п.1 ч. 2 ст. 49 ЦПК, а саме повністю визнав заявлені позивачем вимоги, про що надано суду відповідну заяву. Враховуючи визнання позову відповідачем та приймаючи до уваги, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів в підготовчому судовому засіданні, постановивши відповідне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Правовідносини, що виникли між сторонами, стосуються питань спадкування, тому до їх правового регулювання застосовуються норми Книги шостої «Спадкове право» Цивільного Кодексу України. Відповідно до приписів ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частинами 1, 2 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Під час розгляду справи судом встановлено, що померла [INFO] [PERSON] , 05.04.2004 року склала заповіт, який було посвідчено секретарем Худоліївської сільської ради Чигиринського району Черкаської області та зареєстровано в реєстрі за № 92, який на дату її смерті не було змінено чи скасовано (ас 1-6,10). Відповідно до змісту вказаного заповіту, усе майно в тому числі й належну [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 1,6059га, кадастровий номер 7125488000:01:000:0335, що розташована на території Худоліївської сільської ради, померла заповіла позивачці [PERSON] (ас 10). Після укладення шлюбу позивачка змінила прізвище на [PERSON] (ас11) що збігається із даними свідоцтва про одруження. Про наявність заповіту позивачка дізналася нещодавно випадково, оскільки мешкала окремо від спадкодавця. А зі спадкодавцем був зареєстрований та мешкав її (спадкодавиці) брат, - [PERSON] , який помер [INFO] та у зв"язку з існуванням заповіту не претендував на неї та не прийняв спадщину (а.с.7-8). Таким чином шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] натепер сплив. З постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що позивачка не прийняла спадщину у встановлений законом спосіб, на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем не була зареєстрована та не мешкала ( ас 12). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. За встановлених судом обставин позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved