Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] третя особа - Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, в якому просить суд визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] за його місцем проживання. В обґрунтування позову зазначено, що сторони по справі є батьками [PERSON] . Рішенням Зміївського районного суду Харковівської області від 02.12.2021 шлюб між ними розірваний. Після розірвання шлюбу син проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Проте дійти згоди щодо місця проживання сина сторони не можуть. Відповідачем надано відзив на позов, в якому вона просила закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю цивільно-правового спору. Позивачем надана відповідь на відзив, в якому він наполягав на існуванні спору та просив його задовольнити. Ухвалою суду від 26.09.2022 року було відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.12.2022 закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду. Відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження по справі. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без її участі. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена, причини неявки не повідомила. Письмові пояснення не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . З акту депутата Зміївської міської ради від 28.07.2022 вбачається, що [PERSON] проживає за місце реєстрації та мешкання батька [PERSON] . Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.4 ст.152 СК України дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст.31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст.32 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч.4 ст. 29 ЦК України). У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч.3 ст. 29 ЦК України). Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст. 29 ЦК України). Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України. Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому, в ч. 3 ст. 160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п. 18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України , якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , який народився [INFO] , досяг чотирнадцяти років, а відтак з цього часу втратилв статус малолітньої дитини. Таким чином, суд звертає увагу на те, що в судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою. Отже, пред`явлення до суду вимоги щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства, а тому позов задоволенню не підлягає , так як на момент подачі позову до суду ( 31.08.2022 ), так і на момент ухвалення рішення у справі, [PERSON] досяг чотирнадцятирічного віку, а відтак йому належить право самостійно обирати місце свого проживання. Вказане узгоджується з Постановою Верховного Суду від 25.01.2018 справа № 537/5119/15-ц. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з вищенаведених мотивів. Інші доводи позивача в позові не дають підстав для висновку про порушення як його прав, так і прав дитини, а тому не заслуговують на увагу. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed