Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] \~27.09.2022 року звернувся до суду з позовом до Чернівець-кого міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкоду-вання моральної (немайнової) шкоди. Посилається на те, що він до 26.08.2022 року на протязі більше п`ятнадцяти років працював на посаді на посаді асфальтобетонника 5-го розряду в Чернівецькому місько-му комунальному підрядному шляхово-експлуатаційному підприємстві (далі Черні-вецький міськШЕП). Вказує, що в період з 16 по 30 травня 2022 року, за ініціативою керівництва Чер-нівецького міськШЕП, він перебував у відпустці за власний рахунок, після чого 30 травня 2022 року вийшов на роботу, де в розмові з керівництвом даного підприємства дізнався про їх намір звільнити його з роботи. При цьому, з будь-якими наказами про звільнення того дня його не ознайомлювали. Позивач стверджує, що від отриманої інформації про намір звільнити його з ро-боти, того ж дня, 30 травня 2022 року, у нього стався серцевий напад і одразу він був госпіталізований до ОКНП «Чернівецький обласний клінічний кардіологічний центр», де проходив стаціонарне лікування, а згодом до 26 серпня 2022 року амбулаторне ліку-вання. Під час лікування позивачем було отримано дві відповіді на адвокатські запити, згідно яких, станом на 22 червня 2022 року він продовжував працювати на посаді ас-фальтобетонника Чернівецького міськШЕП та перебував на лікарняному, а також згід-но яких станом на 06.07.2022 року він продовжував перебувати в трудових відносинах з підприємством, однак відсутній на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Зазначає, що 26 серпня 2022 року після одужання, він вийшов на роботу до Чер-нівецького міськШЕП, де на протязі робочого дня вперше був ознайомлений з двома наказами керівництва вказаного підприємства від 23.05.2022 №59-К та від 26.08.2022 №110-К про його звільнення, при цьому, раніше йому не повідомляли про існування наказу від 23.05.2022 року №59-К. Окремо позивач звертає увагу суду, що через незаконне звільнення погіршився за-гальний стан його здоров`я, в тому числі у зв`язку з глибокою депресією. Через неза-конні рішення він був позбавлений єдиного джерела доходів, тому не зміг забезпечити достатній рівень свого життя та життя його близьких. У зв`язку\~з вищевикладеним,\~позивач просить\~суд винести\~рішення,\~яким визнати незаконним та скасувати накази директора Чернівецького міського комунального під-рядного шляхово-експлуатаційного підприємства від 23.05.2022 №59-К та від 26.08. 2022 №110-К про його [PERSON] звільнення; поновити його [PERSON] на посаді асфальтобетонника 5-го розряду Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства; зобов`яза-ти Чернівецьке міське комунальне підрядне шляхово-експлуатаційне підприємство ви-платити йому [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.08. 2022 року по час поновлення на посаді; стягнути на його користь моральну (немайнову) шкоду з Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства, що була завдана йому в результаті незаконного звільнення з роботи, в розмірі 20\~000 (двадцять тисяч) гривень. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в останнє судове засідання не з`явились. Представником позивача, адвокатом Сухар В.В., через канцелярію суду була направлена заява про розгляд справи без його та позивача участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи, відзив на позовну заяву відповідач не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встанов-лений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріала-ми. Згідно положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомо-гою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в пов-ному обсязі з наступних підстав. За правилами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на за-садах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна до-вести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на під-ставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Судом встановлено,\~що згідно\~наказу директора\~Чернівецького міськШЕП\~від 23.05.2022\~року №59-К\~«Про звільнення\~ [PERSON] \~та [PERSON] », відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України 24.02.2022 року №2102-ІХ, було вирішено звільнити [PERSON] , асфальтобетонника 5-го розряду, який перебуває у відпустці, у перший робочий день після виходу його із відпустки (а.с.14). Наказом №110-К від 26.08.2022 року «Про звільнення з роботи [PERSON] », вирішено звільнити [PERSON] , асфальтобетонника 5-го розряду, 26 серпня 2022 року відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про ор-ганізацію трудових відносин в умовах воєнного стану» згідно наказу від 23.05.2022 ро-ку №59-К (а.с.15). Згідно довідки №34 від 01.06.2022 року, виданої ОКНП «Чернівецьким обласним клінічним кардіологічним центром», [PERSON] знаходився на стаціонар-ному лікуванні в ОКНП «Чернівецькому обласному клінічному кардіологічному цен-трі» з 30 травня 2022 року по час видачі довідки (а.с.16). Також, інформаційними довід-ками з електронної системи охорони здоров`я (а.с.17-19) підтверджується тимчасова непрацездатність [PERSON] , яка тривала з 11.06.2022 року по 25.08.2022 року. Відповідно до відповіді на адвокатський запит (вихідний номер №248 від 21.06. 2022 року), директор Чернівецького міськШЕП повідомив, що [PERSON] перебуває на лікарняному, а тому інформація що останній є звільненим із підприємства є недосто-вірною (а.с.21). Згідно відповіді Управління держпраці у Чернівецькій області, станом на 06.07. 2022 року [PERSON] продовжував перебувати в трудових відносинах з підприємством (а.с.24). Згідно\~ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого са-моврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повнова-жень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Частина 1 ст.15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Правовідносини, що виникли між сторонами, є трудовими і врегульовані Консти-туцією України, Кодексом законів про працю України (скорочено - КЗпП України). Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом № 2102-IX від 24.02.2022 (Із змінами, вне-сеними згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022) на території України введено воєнний стан. 15.03.2022 року прийнято Закон України № 2136 - ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до якого на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 5\~Закону України від 15 березня 2022 р. №2136-ІХ «Про ор-ганізацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану до-пускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, на-ступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У коментарі Мінекономіки до ст. 5 Закону України від 15 березня 2022 р. №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» зазначено, що нор-мою закону обмежується дія частини четвертої статті 40 КЗпП, відповідно до якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним ор-гану в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї стат-ті), а також у період перебування працівника у відпустці. Відповідно на те, що звіль-нення відбувається за наявності законних підстав для звільнення працівника з ініціати-ви роботодавця (статті 40, 41 КЗпП), а не з підстав самої тимчасової непрацездатності або перебування працівника у відпустці. Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обме-жень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазна-ченням строку дії цих обмежень. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тим-часово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися консти-туційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39,\~41 - 44.\~53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передба-чені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». 15.03.2022 року Верховною Радою України прийнято Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану № 2136-ІХ (далі - Закон № 2136-ІХ). Згідно з пунктом 2 розділу Прикінцеві положення Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод лю-дини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєн-ного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, вре-гульованих цим Законом. З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Крім того відповідно до норм статті 5 Закону України від 15.03.2022 року № 2336-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» згідно офіційного коментаря від 23.03.2022 року Міністерством економіки України зазначено особливості розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, а саме у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тим-часової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у доку-менті про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення від-пустки. Нормою закону обмежується дія частини четвертої статті 40 КЗпП, відповідно до якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Таке звільнення від-бувається за наявності законних підстав для звільнення працівника з ініціативи робото-давця (статті 40, 41 КЗпП), а не з підстав самої тимчасової непрацездатності або пере-бування працівника у відпустці. Статтею 43 КЗпП встановлено випадки, коли роботодавцю для розірвання тру-дового договору необхідно отримати попередню згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Водночас розірвання тру-дового договору з працівниками, обраними до профспілкових органів з підстав, пе-редбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 як і раніше потребують отримання попередньої згоди первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Згідно з частиною третьою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу під-приємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керів-ників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган проф-спілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного ор-гану цієї профспілки (об`єднання профспілок).» Тому застосування ст. 5 Закону є наявність підстав для звільнення працівника з ініціативи роботодавця (статті 40, 41 КЗпП), а не з підстав самої тимчасової непра-цездатності або перебування працівника у відпустці. В наказі №41 К вказана саме ч.1 ст. 5 Закону України від 15.03.2022 року № 2136-IX. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і за-перечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази ра-зом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений зако-ном строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім пере-конанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92 п.18 «При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав про-ведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відпо-відність законові». Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача, визнавши незаконними та скасувавши накази директора Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства від 23.05.2022 №59-К та від 26.08.2022 №110-К «Про звільнення [PERSON] » та поновивши [PERSON] на посаді асфальтобетонника 5-го розряду Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства. Відповідно до\~статті 235 КЗпП\~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату пра-цівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу". Відповідно до частини першої\~статті 27 Закону України "Про оплату праці"\~по-рядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених за-конодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено\~постановою Кабіне-ту Міністрів України від 08.02.1995 № 100\~(далі - Порядок № 100). Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчи-слюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, серед-ня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Поряд-ку. За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в роз-рахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виклю-чення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбав-лення волі. Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислю-ються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оп-лачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число від-працьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З огляду на викладені норми, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає пе-ріод затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відпо-відно до положень Порядку. Аналогічну позицію було висловлено у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року по справі № 635/2084/16-ц. Згідно довідки №6 від 09.09.2022 року Чернівецького міського\~комунального під-рядного\~шляхово-експлуатаційного\~підприємства - за період з березня 2022 року\~\~по серпень 2022 року [PERSON] була нарахована заробітна плата в сумі 99437 грн. 67 коп. Відповідно до наданої довідки з місця роботи про розмір заробітної плати за два місяці, що передували звільненню з роботи (за квітень та травень 2022 року, період за який працював), заробітна плата нарахована\~в розмірі 28205,14 грн. Всього в цьому періоді відповідно до табелів обліку робочого часу відпрацьовано 31 робочий день, одноденна заробітна плата складає 909,84 грн. (28205,14 грн. : 31 р/дн.) Отже, суд вважає необхідним стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 26.08.2022 року по 16.01.2023 року з розрахунку 909,84 грн. одно-денної заробітної плати за 101 невідпрацьований робочий день у розмірі 91 893,84 (дев`яносто одна тисяча вісімсот дев`яносто три) гривні (вісімдесят чотири) копійки. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обо-в`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначені суми без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів (п.6постанови Пленуму Верховного Суду Ук-раїни «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року). Згідно із вимогами статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування мо-ральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, коли таке порушення призвело до душевних страждань. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не вста новлено договором або Законом. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психіч-них тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу та ділової репутації. Суд, детально проаналізувавши характер впливу негативних наслідків, які настали для позивача у зв`язку з незаконним звільненням останнього, вважає доцільним задо-вольнити позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди. Так, внаслідок неза-конного звільнення, було порушено звичайний для [PERSON] стан життя, і він виму-шений був нервувати, терпіти моральні страждання, прикладати додаткові зусилля для відновлення своїх прав, витрачати свій час для звернення за правовою допомогою, та на приймання участі у судових засіданнях. Таким чином, з урахуванням принципів розум-ності та справедливості, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь [PERSON] 20 000,00 гривень в рахунок відшкодування спричиненої останньому мо-ральної шкоди. За правилами ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід дер-жави судовий збір в розмірі 1073.60 грн. Згідно з ч.5 ст.235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу праців-ника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Строк звернення з позовом до суду визначений ст.232 КЗпП України позивачем не порушений.

Outcome: approved