Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Пунько І.В. звернулася до суду з позовом до Вінницької міської ради про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та визнання права власності в порядку спадкування, в якому просить визначити, що частка померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку (кадастровий номер 0510100000:02:013:0036), площею 0,0643 га, яка розташована по [ADDRESS] на момент її смерті становила 1/3 частку; частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку (кадастровий номер 0510100000:02:013:0036), площею 0,0643 га, яка розташована по [ADDRESS] на момент його смерті становила 1/3 частку; також просила встановити, що її частка (частка позивача) у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку (кадастровий номер 0510100000:02:013:0036), площею 0,0643 га, яка розташована по [ADDRESS] становить 1/3 частку. Окрім наведеного просила визнати за нею ( [PERSON] ) в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на 1/3 частку земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:02:013:0036), площею 0,0643 га, яка розташована по [ADDRESS] та в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на 1/3 частку земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:02:013:0036), площею 0,0643 га, яка розташована по [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що позивачу, її матері [PERSON] та рідному брату [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка кадастровий номер 0510100000:02:013:0036), площею 0,0643 га, яка розташована по [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , а [INFO] помер її брат [PERSON] . Після смерті матері та брата відкрилася спадщина, позивач є єдиним спадкоємцем померлих. Позивач у встановленому законом порядку та строки подала нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті кожного зі спадкодавців. Разом з цим нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину при спадкуванні частки у праві спільної сумісної власності як після смерті [PERSON] так і після смерті [PERSON] , по причині того, що нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку нерухомого майна необхідно видати свідоцтва про право на спадщину (частки у праві кожного зі спадкодавців у правоустановчому документі не визначено), про що винесено відповідні постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 07.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в загальному позовному провадженні, надано строк відповідачу на подання до суду відзиву на позовну заяву. (а.с. 27). Відзив на позовну заяву відповідач до суду не подав. Ухвалою суду від 01.11.2022 витребувано з Першої вінницької державної нотаріальної контори належним чином засвідчені копії спадкових справ, які заведені до майна померлих [PERSON] та [PERSON] 23.11.2022 на виконання наведеної ухвали з Першої вінницької державної нотаріальної контори до суду надійшли копії спадкових справ № 289/2015 та № 715/2007 що заведені до майна померлих [PERSON] та [PERSON] відповідно. (а.с. 43-89). Ухвалою суду від 06.12.2022 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Пунько І.В. не з`явились. 18.11.2023 представник позивача [PERSON] подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, позов підтримує та просить його задовольнити. В судове засідання представник відповідача - Вінницької міської ради не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого відповідачу вручено судову повістку про виклик до суду на 18.01.2023, яку відповідачем отримано 09.12.2022. На підставі п.п.1-2 ч.3 ст.223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності позивача (її представника) та представника відповідача. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 с.247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, матеріали спадкових справ № 289/2015 та № 715/2007, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані ЦК України стосовно права спільної власності на майно та спадкування. Судом встановлено, що 21.01.2005 на підставі рішення Вінницької міської ради 22 сесії 24 скликання від 21.06.2004 №773, на земельну ділянку, кадастровий номер 0510100000:02:013:0036, площею 0,0643 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №098272, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за номером №010500100052. (а.с.21). Відповідно до додатку до вказаного державного акту співвласниками цієї земельної ділянки, окрім [PERSON] являються [PERSON] та [PERSON] , без визначення часток у праві кожного з них. (а.с. 21). [INFO] [PERSON] померла (а.с.13). Після її смерті відкрилася спадщина. Позивач у справі [PERSON] (при народженні [PERSON] ) є дочкою померлої [PERSON] (а.с. 86, 87), а тому відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України вона є спадкоємцем першої черги за законом щодо майна померлої [PERSON] . У встановлений законом шестимісячний строк після смерті [PERSON] ( [INFO] ) позивач [PERSON] звернулась до Першої вінницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, спадкоємець [PERSON] від спадщини, що залишилась після смерті його матері [PERSON] відмовився на користь позивача [PERSON] (а.с. 80, 81). З матеріалів спадкової справи інших спадкоємців [PERSON] судом не встановлено. З копії заповіту [PERSON] від 29.09.1993, посвідченого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 5-5047 слідує, що [PERSON] належну їй частину житлового будинку, з відповідною часткою господарських будівель, що в [ADDRESS] заповіла [PERSON] (а.с. 14). З огляду на викладене, суд констатує, що наведеним заповітом [PERSON] не охоплено всю спадкову масу, що залишилась після її смерті, оскільки стосувався цей заповіт виключно частки в житловому будинку та господарських будівлях, що за адресою [ADDRESS] , що належали [PERSON] на час посвідчення цього заповіту. Таким чином спадкування частки у спірній земельній ділянці позивачем після смерті [PERSON] здійснюється не за заповітом (як просить позивач у позовній заяві) а за законом, як спадкоємцем першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України. Поряд з цим нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку у спірній земельній ділянці, яка залишилась після смерті [PERSON] , оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку нерухомого майна необхідно видати свідоцтво про право на спадщину (частки у праві кожного зі співвласників у правоустановчому документі не визначено). (а.с. 17). Також судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 18). За життя [PERSON] залишив заповіт від 22.07.2014, що посвідчено Першою вінницькою державною нотаріальною конторою за № 2 1574, згідно якого все своє майно заповів позивачу [PERSON] (а.с. 50). У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] 02.04.2015 звернулась до Першої Вінницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] (а.с. 45). 05.09.2015 Першою вінницькою державною нотаріальною конторою видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 17/100 частки в будинковолодінні під [ADDRESS] . У видачі свідоцтва про право на спадщину на частку в спірній земельній ділянці нотаріусом відмовлено, оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку нерухомого майна необхідно видати свідоцтво про право на спадщину (частки у праві кожного зі співвласників у правоустановчому документі не визначено), про що винесено відповідну постанову. (а.с. 77, 20) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №320521228 від 18.01.2023 та рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.09.2008 у справі № 2-4200/08 (яким встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 10.05.1989 року належить 3/20 частки даного будинковолодіння) [PERSON] на даний час є одноособовим власником вказаного будинковолодіння (17/25 + 17/100 + 3/20 = 1). (а.с. 15, 99-100) Разом з цим [PERSON] не може реалізувати свої права на набуття, в порядку спадкування, у власність часток інших, нині померлих співвласників [PERSON] та [PERSON] , в земельній ділянці, на якій розміщено будинковолодіння, власником якого вона являється, оскільки частки в спірній земельній ділянці всіх співвласників правоустановчим документом не встановлені. Згідно\~ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення часток померлих спадкодавців, які їм належали на день смерті (тобто на момент, коли їх правоздатність не припинилась) у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку з метою реалізації права позивача на спадкування. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, визначені нормами спадкового права, а також нормами ЦК України щодо власності. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Зі змісту\~ст.\~357\~ЦК слідую, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму Верховного суду України\~\~від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Визначаючись щодо позовних вимог суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, а також ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено, а також те, що частки померлих співвласників не можуть бути змінені за рішенням суду, а невизначення часток спадкодавців на момент смерті не дає можливості спадкоємцю набути право власності на вказані вище частки земельної ділянки в порядку спадкування. При цьому суд враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2\~ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.1261 ЦК України,\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач, заявляючи вимогу про визначення часток інших співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, посилається на рівність часток співвласників. Жодних доказів щодо інших домовленостей між співвласниками щодо розміру часток суду не надано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визначення розміру часток померлих [PERSON] та [PERSON] , а також самого позивача [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0510100000:02:013:0036, площею 0,0643 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в розмірі 1/3 частки кожного з них підлягає задоволенню. Приймаючи вказане рішення суд не вирішує питання про права та обов`язки осіб, правоздатність та дієздатність яких припинилась, оскільки в цьому рішенні суд лише констатує, що за життя [PERSON] та [PERSON] їм належала 1/3 частка (кожному) у праві на майно, яке їм належало спільно з іншим співвласником (позивачем у справі) на праві спільної сумісної власності. Суд не присуджує їм майно, не зменшує частку, а лише констатує наявність права на майно, яке їм належало за життя, за для можливості реалізації позивачем її спадкових прав на майно, яке входить у спадкову масу. Вирішуючи вимогу [PERSON] про визнання за нею права власності на визначені судом частки спадкодавців [PERSON] та [PERSON] в спірній земельній ділянці, в порядку спадкування, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач по справі, як зазначалося вище, є єдиним спадкоємцем померлих [PERSON] (на 1/3 частку у спірній земельній ділянці за законом) та [PERSON] (на 1/3 частку у спірній земельній ділянці за заповітом), яка прийняла спадщину після їх смерті у встановленому законом порядку та строки. Судом встановлено, що до складу спадкової маси померлих входить, зокрема, 1/3 частка у спірній земельній ділянці після смерті кожного з них, спадщину після їх смерті позивач прийняла у встановленому законом порядку, тому позивач є їх спадкоємцем. Відповідно до статей 321, 328, 392\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або його незаконність не встановлена судом. Власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Враховуючи наведені норми закону, а також те, що єдиною підставою для відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтв про право на спадщину на майно померлих [PERSON] та [PERSON] стало те, що у правоустановчому документі частки у праві спільної власності на майно спадкодавців не визначено, однак встановлено та визначено судом, враховуючи також те, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] , суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на 1/3 частку земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:02:013:0036), площею 0,0643 га, яка розташована по [ADDRESS] та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на 1/3 частку земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:02:013:0036), площею 0,0643 га, яка розташована по [ADDRESS] . З огляду на викладене суд приходить до висновку, що і ця позовна вимога підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved