Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

Орган опіки та піклування Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . На підставі рішення Кодимського районного суду від 30.09.2021 року у [PERSON] було відібрано дітей без позбавлення батьківських прав. Однак, протягом року після прийняття судом рішення мати не усунула причини, які перешкоджали належному вихованню та утриманню дітей, не цікавилася їх долею, вела аморальний спосіб життя та продовжувала зловживати спиртними напоями. За вець час жодного разу не відвідала дітей в державному закладі. де вони перебували. З квітня 2022 року відповідач [PERSON] не проживає на території Слобідської селищної ради та місце знаходження її невідоме. В подальшому, виконавчим комітетом Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області №51 від 30.08.2022 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] у відношенні малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Громадянин [PERSON] , який являється батьком малолітніх дітей, також не цікавився їх долею, не відвідував її у державному закладі, де перебували діти. [INFO] [PERSON] - помер. В подальшому, рішеннями виконавчого комітету Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області від 30 травня 2022 року №31 та №32 над мололітніми дітьми встановлена опіка та призначено опікуном бабусю [PERSON] , [INFO] . На даний час малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з бабусею [PERSON] . За таких обставин, орган опіки та піклування Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання представник позивача - органу опіки та піклування Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області не з`явився, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлений належним чином. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. З довідки рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення встановлено, що адресат відсутній за місцем зареєстрованого проживання. За таких обставин, виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім 'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до відомостей, вказаних у повторних свідоцтвах про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 18 червня 2021 року, виданих Кодимським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначено що [PERSON] являється матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В графі "батько" свідоцтва про народження [PERSON] вказаний " [PERSON] ". Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.04.2022 року (а.с.14) [INFO] [PERSON] помер. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 30.09.2021 року від відповідача [PERSON] відібрано її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав щодо дітей. На підставі ч.4 ст.82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. Рішенням виконавчого комітету Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області № 31 від 30 травня 2022 року над малолітньою [PERSON] встановлена опіка та призначено опікуном бабусю [PERSON] , [INFO] . Крім того, рішенням виконавчого комітету Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області № 32 від 30 травня 2022 року над малолітнім [PERSON] встановлена опіка та призначено опікуном бабусю [PERSON] , [INFO] . На даний час малолітні діти - [PERSON] та [PERSON] проживають разом зі своєю бабусею, яка являється їхнім опікуном. в [ADDRESS] . Як вбачається зі змісту копії довідки за підписом селищного голови Віктора Доцуленка №976 від 17.10.2022 року (а.с.23), починаючи з квітня місяця 2022 року по дату надання такої довідки [PERSON] на території Слобідської селищної ради не проживає. Відповідно до акту про результати відвідування та піклування дитиною №02/06-172 від 09.08.2022 року, складеного в м. Ізмаїл КНП "Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини" Одеської обласної ради" (а.с.22), мати [PERSON] , [INFO] , жодного разу дітей в цьому державному закладі не відвідувала, не цікавилася їх долею ні в усній, ні в письмовій формі, тобто фактично самоусунулась від виховання та утримання своїх дітей. Органом опіки та піклування Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 вищевказаного Закону передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Частиною 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаною Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифікованою постановою Верховної Ради УРСР 27 лютого 1991 року N 789-XII передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи встановлені у цій справі фактичні обставини, зміст рішення спеціальних органів, поведінку матері, яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, на що вказують ті обставини, при яких відповідач протягом 1 року після прийняття судом рішення про відібрання у неї дітей без позбавлення батьківських прав взагалі не цікавиться їх долею, не піклується про стан їх здоров`я та духовний розвиток, і нехтуючи можливістю виховувати дітей належним чином, залишила місце свого зареєстрованого проживання, тим самим не забезпечила необхідного харчування для дітей та умов їх проживання, виховання та спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, суд вважає, що у цій справі доведено винну поведінку [PERSON] . Вирішуючи питання стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України). Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У статті 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, серед яких змагальність та диспозитивність. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У частині першій статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь опікуна [PERSON] , з якою проживють діти, аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного відку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ними повноліття. На підставі ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір до Державного бюджету України.

Outcome: approved