Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] за місцем проживання її матері в [ADDRESS] . В обґрунтування позову покликається на те, що 08.11.2016 вона уклала шлюб з відповідачем, однак подружнє життя у них не склалося, а тому у 2018 році сторони розійшлися та почали проживати порізно. Під час шлюбу у нас народилися дочка, [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . В часі, коли позивач перебувала в пологовому будинку з народженням сина [PERSON] , відповідач забрав доньку до себе додому без її погодження у с.Смолин Яворівського району Львівської області. Після народження сина [PERSON] не приїжджає до сина та не надає [PERSON] можливості бачитися з донькою, вазаними діями відповідач розлучив брата із сестрою, які на думку позивача повинні виховуватись разом. [PERSON] їздить до Республіка Польща та залишає доньку з бабцею та прабабусею, що, на думку позивача, є неправильним способом виховання та догляду за дитиною. Анна повинна виховуватися батьками, а не бабусями. Врегулювати конфлікт мирно неможливо. Позивач [PERSON] зазначає, що проживає у будинку своїх батьків, де їй відведена простора житлова кімната, будинок відповідає усім вимогам та облаштований всіма зручностями та меблями. Умови проживання є належними і допустимими для виховання дітей. Також є ліжечко для [PERSON] , і місце для підготовки до навчання. Створенні всі умови для проживання дитини разом зі матір`ю та братиком. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області [PERSON] від 04.11.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 17.01.2020 через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву. Відповідач позовні вимоги заперечив та зазначив, що 19.08.2019 він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з позивачем, в позовній заяві вказав причини через які продовжувати спільне подружнє життя сторони можуть і примирення між нами неможливе. Також вказав, що коли позивач завагітніла вдруге, то перейшла на постійне місце проживання до своїх батьків. Доньку [PERSON] із собою не брала, мотивуючи це тим, що будучи вагітною їй тяжко буде доглядати ще й за донькою. Позивачка постійно проживає в господарстві своїх батьків із малолітнім сином - [PERSON] . Доньку вона не відвідує, не приділяє їй ніякої уваги. Незабаром дівчинці виповниться 3 роки, а вона навіть не знає своєї мами. За донькою позивач не доглядала, а залишила її коли останній виповнився 1 рік. Позивач ніколи не приходить до дитини, не купляє їй одежу, іграшки, їжі. Вона давно самоусунулась від виховного процесу щодо доньки. Впродовж більше двох років вона не бачилась з дитиною, не бавилась з нею, не водила її на прогулянки, не годувала і не прала для дитини. Проходячи повз господарства батьків відповідача, де перебуває її донька, позивачка навіть не заходила до неї. Всю роботу по догляду за донькою відповідач здійснює сам. Вміє готувати їжу для потреб дитини, пере і прасує її одяг, здійснює заходи гігієни, заплітає коси, бавиться з нею і дбає про її фізичний і психологічний розвиток. Зазначає, що на свій дитячий вік дівчинка добре розвинута, вона добре говорить, рахує до десяти, знає казки і гарно співає, бавиться і вирішує завдання відповідно до її віку. Дитини забезпечена всім необхідним для нормального життя і розвитку. В неї у будинку є окрема кімната для ігор, сну, прийняття їжі. Коли відповідач відлучається з дому то дитина перебуває під пильним наглядом його мами, бабусі і брата, які її дуже люблять і добре дбають за неї і піклуються. В їх сім`ї вона оточена родинним теплом, увагою і любов`ю. Зауважив, що позивач зверталась влітку 2019 року до Яворівської райдержадміністрації, як органу опіки і піклування за висновком цього орган, у вона жодного разу не відвідала доньку в вказаний у висновку графік. Звернув увагу суду, що [PERSON] значиться і в даний час зареєстрована у господарстві його мами, а не в своїх батьків. Зазначив, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що відповідач забрав доньку [PERSON] до себе, коли позивачка знаходилась в пологовому будинку, оскільки, ще задовго до народження другої дитини позивач сама залишила доньку у мами [PERSON] ще в квітні 2018 року. А після народження другої дитини позивач зовсім не цікавилась доглядом, спілкуванням з донькою. 15.08.2018 позивач склала заяву, в якій сама визначила місце проживання доньки [PERSON] , з заяви вбачається, що сторони ще влітку 2018 досягли згоди про місце перебування дітей. [PERSON] вказав, що неодноразово намагався навідувати свого сина [PERSON] , який проживає в господарстві батьків позивача, однак родичі позивачки завжди вчиняли сварки, крики, кидали камінням в автомашину та неодноразово безпідставно на відповідача скаржились до поліції. Також позивач не хотіла виконувати рекомендації лікарів і по відношенні до сина, так як він народився з роздвоєною губкою і це для нього утрудняло процес прийняття їжі. На чергу для проведення операції відповідач реєстрував дитину сам, їздив з ним для здачі аналізів і оплатив витрати пов`язані з проведенням операції та лікувальним курсом. Крім цього, відповідач, звертає увагу суду, що не відповідають дійсності покликання позивача про те, що для доньки в господарстві її батьків буде створено комфортні умови. Так позивачка не вказала в позовній заяві із скількох кімнат складається цей житловий будинок, а також скільки в ньому зареєстровано та проживає осіб. Просить суд відмовити повністю в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 02.12.2020 за завою представника позивача витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину [PERSON] , державного кордону України та періоди перебування за межами України протягом 2019-2020 років. Ухвалою суду від 02.12.2020 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 24.12.2020 від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на адресу суду надійшло повідомлення про відсутність у баз даних відомотсей про перетинання державного кордну України, лінії розмежування в межах з Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим, [PERSON] у період з 01.01.2019 по 16.12.2020. У зв`язку із припиненням судді Яворівського районного суду Львівської області [PERSON] здійснення повноважень по відправленню правосуддя через закінчення п`ятирічного строку призначення на посаду судді, на підставі розпорядження керівника апарату №709 від 02.12.2021 у справі проведено повторний автоматизований розподіл, внаслідок чого справа передана у провадження судді Колтуну Ю.М. 13.12.2021 суддею Яворівського районного суду Львівської області Колтуном Ю.М. винесено ухвалу про прийняття даної справи до свого провадження та призначено судове засідання. Ухвалою від 16.06.2022 суду у справі замінено орган опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації на Службу у справах дітей Яворівської міської ради та зобов`язано надати письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. Ухвалою суду від 07.09.2022 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 20.10.2022 через канцелярію суду представником органу опіки та піклування подано рішення виконаного комітету Яворівської міської ради Львівської області від 12.10.2022 № 289 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] » та висновок щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] [INFO] . 08.12.2023 представник позивача адвокат Тимощук О.І. скерував до суду заяву про збільшення позовних вимог у справі. Ухвалою суду від 18.01.2023, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, залишено без розгляду клопотання представника позивача адвоката Тимощука О.І. про збільшення позовних вимог у справі про визначення місця проживання дитини. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Тимощук О.І. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та додатково зазначив, що позивач [PERSON] намагалася навідувати свою доньку, яка проживає в господарстві батьків відповідача, однак відповідач всілякими способами перешкоджав таким побаченням, коли мати приходила навідувати доньку то починалися скандали і, як наслідок - цілковита ізоляція від дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні дав пояснення аналогічні наведеним у відзиві на позовну заяву. Звернув увагу суду, що позивач не зможе забезпечити належні умови проживання та розвитку доньки, так як за місцем її проживання позивача проживають 20 осіб на відносно невеликій житловій площі, а з ним дитина забезпечена усім необхідним. Дитина мами не знає і їй буде важко адаптуватись, зміна звичного дитині середовища, спричинить значний стрес для дитини, а отже зміна місця проживання суперечитиме інтересам дитини. Зауважив, що сплачує аліменти на утримання синів, які проживають із позивачем, однак відвідувати дітей не може, оскільки позивач не надає йому можливості бачитися з синами. Перешкод у спілкуванні з матері з донькою він та його матір не чинили. Він доньку любить, дитина всім забезпечена і належно доглянута. Він здійснює її виховання і утримання. Бажає, щоб дитина залишалася проживати з ним. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача адвокат Зозуля А.В. в судовому засіданні щодо позову заперечив та вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає. Представник служби у справах дітей в судове засідання не з`явився, начальник служби А.Т.Піджарко подав до суду клопотання про проведення розгляду справи без участі представника служби у справах дітей, разом з тим, висновок підтримує в повному обсязі. Заслухавши учасників судового засідання, оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 08.11.2016 виконавчим комітетом Смолинської сільської ради Яворівського району Львівської області було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 13, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.11.2016. Суд встановив, що у шлюбі в [PERSON] та [PERSON] , народилася донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] . Як вбачається з копії довідки №1968 від 11.12.2019, виданої Немирівською селищною радою Яворівського району Львівської області, [PERSON] зареєстрований у житловому будинку по [ADDRESS] , також за зазначеною адресою зареєстровані дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , брат [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22872257 від 29.05.2009, по [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належить відповідачу [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з копії письмового повідомлення від 15.08.2018 позивач [PERSON] добровільно визначила місце проживання доньки [PERSON] з батьком. Розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації №464/02-06 від 03.06.2019 «Про встановлення порядку побачень з малолітньою дитиною [PERSON] » [PERSON] встановлено наступний порядок побачень з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] за місцем свого проживання ( [ADDRESS] ): перша, третя субота місяця з 10:00 год. по 12:00 год; друга, четверта неділя місця з 10:00 год. по 17:00 год.; кожен вівторок і четвер з 16:00 год. по 19:00 год. [PERSON] жителю [ADDRESS] не чинити перешкод у спілкуванні [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] . Визнати таким, що втратило чинність розпорядження районної державної адміністрації від 07.05.2019 №382/02-06 «Про встановлення порядку побачень з малолітньою дитиною [PERSON] ». Як убачається з акта обстеження умов проживання комісією Смолинської сільської ради від 22.01.2020 №38 було проведено обстеження житлових умов проживання малолітньої дитини [PERSON] у будинку по [ADDRESS] , за результатами обстеження встановлено, що сім`я проживає у дерев`яному одноповерхову будинку, який складається із трьох кімнат, у якому є необхідні для проживання меблі. На час обстеження у будинку прибрано, санітарні умови - задовільні. Дитина забезпечена їжею, одягом, іграшками. Має місце для відпочинку та гри. За цією адресою проживають прабаба дитини - [PERSON] , дядько [PERSON] ,який проживає у літній кухні, дитина [PERSON] , її батько- [PERSON] , баба дитини [PERSON] , дядько [PERSON] . На момент обстеження дитина йшла на контакт, із слів присутніх членів сім`ї - стосунки у них на даний час дружні. Вихованням дитини займається батько та його родина. Мати, [PERSON] , із двома іншими дітьми проживають окремо. Відомі випадки сімейних конфліктів та скандалів. Згідно з висновку Яворівської районної державної адміністрації від 05.08.2020 № 1790/15 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Сім`я протягом деякого часу після одруження проживала у смт.Немирів Яворівського району Львівської області. Стосунки між подружжям не склалися і протягом останніх 2,5 років вони проживають окремо. [PERSON] залишилась проживати разом із батьком, дядьком та бабусею у [ADDRESS] , а [PERSON] з двома молодшими синами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 2019 р.н., а також своїми сестрами та батьками, - у [ADDRESS] . Конфліктна ситуація, яка склалась у подружжя [PERSON] розглядалась на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Яворівській райдержадміністрації ще влітку 2019 року. Мати тоді бажала брати участь у спілкуванні та вихованні [PERSON] , проте, батько дитини та його сім`я чинили їй у цьому перешкоди. Комісією запропоновано встановити погодинний порядок побачень матері і доньки, щоб дитина поступово звикала до спілкування з мамою і налагодився психологічний зв`язок між ними. Зустрічі мали проходити за місцем проживання [PERSON] . Сторони висловили взаємну згоду на таку пропозицію. Проте протягом 9 місяців мати не бачила свою дочку жодного разу. [PERSON] аргументує це тим, що чоловік не привозить їй доньку, а до нього додому вона йти боїться. Членів комісії обурив той факт, що проживаючи в одному населеному пункті мати більше не робила інших спроб налагодити контакт з донькою, яка її на даний час взагалі не знає. Згідно із актом обстеження умов проживання комісією ЯРЦСССМ від 17.09.2020 було проведено обстеження житлових умов проживання малолітньої дитини [PERSON] у будинку по [ADDRESS] , за результатами обстеження встановлено, що у сім`ї виникають конфліктні питання стосовно виховання малолітньої [PERSON] . Батька дитини вдома не було, зі слів матері, він з липня по жовтень 2020 року перебуває на роботі в Республіці Польща. Без його присутності вивести дитину для побачення з матір`ю [PERSON] категорично відмовилась. Поводилась агресивно. Відчувався великий конфлікт з [PERSON] з батьком дитини. Рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області №289 від 12.10.2022 затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] . Згідно із висновком виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області від 12.10.2022 щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] [INFO] , 09.09.2022 працівниками служби у справах дітей Яворівської міської ради Львівської області та фахівцем із соціальної роботи КЗ ЯМР «ЦНСП» було здійснено виїзд у сім`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За результатами даного візиту вбачається, що [PERSON] - дитина замкнута, важко йде на контакт, не відвідує дошкільний навчальний заклад. [PERSON] разом із дочкою проживає у дерев`яному будинку, загальною площею 55 кв.м, який складається з трьох кімнат. Умови проживання задовільні, в сім`ї дотримуються санітарно-гігієнічних норм, дитина з батьком мають свою кімнату, де є все необхідне для повноцінного проживання, виховання та розвитку. Також працівниками служби у справах дітей Яворівської міської ради Львівської області та фахівцем із соціальної роботи КЗ ЯМР «ЦНСП» було перевірено умови проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] разом з двома малолітніми синами проживає у будинку, загальною площею 59 кв.м, який складається з чотирьох житлових кімнат. Для [PERSON] відведена окрема кімната з необхідними для проживання меблями. Діти забезпечені їжею, одягом, іграшками. Мають місце для відпочинку та занять іграми. Умови проживання задовільні. Зі слів [PERSON] , її колишній чоловік [PERSON] не надає їй можливості бачитися з донькою, розлучив рідних братів із сестрою, які, на її думку, повинні бачитися та виховуватися разом. Вона, як матір і жінка, більше знає чого потребує донька і як необхідно проводити виховання та догляд за дівчинкою. Ніхто не зможе замінити дитині спілкування з матір`ю та самої матері. Бажає бачитися з донечкою, однак батько [PERSON] всілякими способами перешкоджає таким побаченням. [PERSON] росте не знаючи про існування її рідних братів та матері. Коли мати приходила навідувати доньку [PERSON] після прийняття розпорядження Яворівської районної державної адміністрації від 03.06.2019 № 464/02-06 «Про встановлення порядку побачень з малолітньою [PERSON] », то її спочатку впускали до доньки, тримали її на відстані з поясненнями, що нехай звикне. Коли донька почала тягнутися до неї, то відразу почалися провокації та скандали, а в подальшому і цілковита ізоляція від дитини попри встановлений графік побачень. Члени комісії вважають, що [PERSON] не повинна бути обділена материнською любов`ю та турботою. Матір дитини Василина повинна брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю донькою [PERSON] . За результатом розгляду даного питання комісія вирішила рекомендувати органу опіки та піклування визнати за доцільне проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з її матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається між батьками конфлікт щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Такі заходи можуть бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частин другої-четвертої статті 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства убачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини, суд, у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, колегія суддів Верховного Суду у постанові від 03.05.2022 по справі №944/4968/20 зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язок із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Судом встановлено, що сторони по справі проживають окремо, дитина проживає з батьком. Доказів жорстокого поводження матері з дитиною, а також підстав, передбачених ч. 2 ст. 161 СК України, які роблять неможливим передачу дитини для проживання з матір`ю, суду не надано. Також батько дитини не надав доказів, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю буде суперечити інтересам дитини. Встановлені судом обставини справи свідчать про наявність однакових належних матеріально-побутових і у матері, і у батька для проживання дитини. Судом не встановлено обставин, які б могли достовірно свідчити, що зміна місця проживання малолітньої дочки сторін загрожує дитині психологічно або фізично чи призведе до негативних для дитини наслідків, створить для неї нестерпні умови. Орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з її матір`ю [PERSON] за місцем її проживання. З огляду на викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи, що матір має належні житлові умови, створила належні умови для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, враховуючи її малолітній вік, також суд бере до уваги необхідність підтримки постійних родинних стосунків малолітньої дитини [PERSON] із своїми рідними братами, а також те, що в даному випадку, відповідач не надав доказів, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде суперечити інтересам дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Водночас суд зазначає, що визначення місця проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, оскільки батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного. Крім цього, кожний із батьків не позбавлений права піднімати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення. Враховуючи задоволення позову,

Outcome: approved