Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації про встановлення місця проживання дитини, зміну способу стягнення аліментів на малолітню дитину. Ухвалою суду від 15.04.2022 замінено третю особу - Службу у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації та залучено Службу у справах дітей виконавчого комітету Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору до участі в даній справі. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 16 лютого 2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було розірвано в судовому порядку. В шлюбі у сторін [INFO] народилася донька - [PERSON] , яка фактично проживає з позивачем та відповідно вона ж і здійснює повне забезпечення її потреб. Відповідач вже тривалий час ніякої участі у вихованні спільної доньки не приймає, матеріальної допомоги у забезпеченні повноцінного розвитку дитини не надає; на будь-які прохання щодо допомоги в матеріальному забезпеченні повноцінного розвитку, реалізації здібностей, відпочинку доньки, які потребують значних коштів, відповідач категорично заперечує у наданні буд-якої допомоги. Однак, з донькою спілкується, забирає її до себе в гості та до бабусі. З оглядку на те, що між сторонами періодично виникають конфлікти щодо місця проживання дитини, відповідач неодноразово казав, що він забере доньку до себе. Матеріальне становище позивача надає їй змогу створити своїй доньці належні умови для проживання та повноцінного розвитку; у житлі для дитини виділена окрема житлова площа, яка повністю забезпечує потреби дитини у всебічному розвитку дитини. Позивач сама може встановлювати тривалість свого робочого дня, а тому має час займатися вихованням та розвитком дитини самостійно, гуляти з нею та іншим чином піклуватися про неї; має стабільний самостійний дохід, завдяки чому може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання, відпочинку та нормального фізичного та психічного розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові, поваги, спокою і моральної та матеріальної забезпеченості. Позивач з донькою проживають в житловому будинку, розташованому за адресою [ADDRESS] , з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для комфортного проживання, виховання та утримання дитини; вона є матір`ю дитини, яку дуже любить та хоче займатися її вихованням особисто, бути прикладом для неї, приймати участь у її житті, спрямовувати її особистий та фізичний розвиток. 03 лютого 2017 року Вінницьким районним судом Вінницької області було ухвалено рішення по справі № 128/4038/16-ц, яким позов [PERSON] задоволено, вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 24.11.2016 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . На підставі вищезгаданого рішення позивачем було отримано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання. Дитина відвідує гуртки, які забезпечують її розвиток та які в свою чергу є платними та потребують значних коштів. Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов`язує таку заміну із способом їх присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум становить 2100 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років - 2618 грн.. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на утримання моєї дитини, починаючи з 01.01.2022 становить 2618 грн. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених в ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 183, 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі на навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі №6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених в ст. ст. 182_184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Враховуючи те, що дитина потребує достатнього матеріального забезпечення для всебічного та повноцінного розвитку та навчання, лікування, потребує досить великих матеріальних затрат на придбання шкільної форми, канцелярського приладдя необхідного для навчання, а також позакласних уроків та гуртків, спортивних секцій, аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, які позивач отримує, недостатньо для надання належного матеріального забезпечення для всебічного та повноцінного розвитку та навчання. За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] ; змінити спосіб присуджених аліментів, встановлених в судовому рішенні Вінницького районного суду Вінницької області від 03.02.2017 року та стягувати з [PERSON] , [INFO] , інд. код [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , інд. код [NUMBER] аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 всіх видів доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, попередньо надала суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити, в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує щодо заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, надавши при цьому Висновок щодо визначення місця проживання дитини. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, згідно ч.11 ст. 128 ЦПК України, шляхом оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. Представник третьої особи служби у справах дітей Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання по невідомим суду причинам, судом належним чином та в установленому законом порядку повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом надсилання судових документів на офіційну електронну адресу. Згідно п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов; відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено по справі, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої являються [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.02.2017 вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 24.11.2016 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 18 - 19). На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який було пред`явлено позивачем до виконання (а.с. 20). Згідно довідки Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області №678/02-06 від 16.02.2022 (а.с. 12) позивач з донькою проживають в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.10.2010, який було розірвано рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26.12.2016 (а.с. 11). Судом також встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, дитина залишилась проживати з матір`ю. Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Відповідно до Висновку служби у справах дітей Якушинецької сільської ради від 30.05.2022 № 83, було прийнято за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом із матір`ю, позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 53). Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи вбачається про існування між колишнім подружжям стійкого особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог в цій частині. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Так, ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.181,192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13. Як встановлено по справі, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання доньки визначено судом у розмірі 1000 грн. щомісячно. Разом з тим, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум становить 2618 грн., з 1 липня 2744 грн., з 1 грудня 2833 грн. Вирішуючи питання про зміну способу стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує, що право обрання того чи іншого способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені початково судовим рішенням, належить одержувачу аліментів. Суд погоджується із мотивами зазначеними у позовній заяві, враховуючи пріоритетність прав дитини, і 1000 грн. на дитину є критично малим і не відповідає нормам чинного законодавства, а заявлений позивачем розмір аліментів1/4 частки всіх видів доходів, на дитину на думку суду відповідатиме принципу справедливості та розумності, враховуючи необхідність забезпечення дитині належного рівня утримання. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнена. Також підлягає стягненню з відповідача та користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved