Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

До Вінницького районного суду Вінницької області звернулосьТовариство з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] , з особовим рахунком № [NUMBER] . За надані послуги за період з 01.01.2022 по 01.05.2022 відповідач заборгувала 13 128, 26 гривень. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиті послуги з постачання природного газу за період з 01.01.2022 по 01.05.2022 в сумі 13 128, 26 гривень, а також за період з 01.01.2022 по 01.02.2022 3 % річних в сумі 23, 29 гривень і 115, 10 гривень інфляційних втрат. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 20.09.2022 цивільну справу передано до Вінницького міського суду Вінницької області в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.10.2022 дану цивільну справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою узадоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено, запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення із ухвалою суду від 13.10.2022 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, направлені відповідачу за адресою її місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». У строк, визначений судом ухвалою суду від 13.10.2022, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача на адресу суду не надійшли. Будь-які докази по справі, крім тих, що надані разом із заявами по суті справи, в даному випадку із позовною заявою, чи інші клопотання від учасників справи на адресу суду не надійшли. Ухвалами суду від 02.11.2022, 15.11.2022 і 16.12.2022 було витребувано у державного реєстратора інформацію про зареєстровані права на нерухоме майно, що містяться у Державному реєстрі прав за об`єктом нерухомого майна - будинок [ADDRESS] . 14.11.2022 і 06.01.2022 на виконання вищевказаних судових рішень судом отримано витребувану інформацію. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за період з 01.01.2022 по 01.05.2022 за послуги з постачання природного газу до відповідача, як споживача даної послуги за адресою: [ADDRESS] . Водночас, згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Вінницькій області від 12.09.2022, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою: [ADDRESS] з 08.09.1992. (а.с. 32) Відповідно до повідомлення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 04.01.2022 № 01/00/011/647 на виконання вимог ухвали суду від 16.12.2022, згідно відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 27.07.2021 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Нідзельською І.Є. (а.с. 57) На підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем за спожиті послуги позивачем надано розрахунок заборгованості та довідку про фінансовий стан. (а.с. 9-10) Із довідки про фінансовий стан вбачається, що [PERSON] є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . (а.с. 10) Однак, наданий розрахунок, як і довідка про фінансовий стан, не є належними доказами надання послуг та їх споживання, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена належними й допустимими доказами. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Отже, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Судом встановлено, що відповідач не є власником (співвласником) будинку [ADDRESS] або особою, яка за згодою власника користується даним об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. Таким чином, судом не встановлено споживання саме відповідачем наданих позивачем послуг за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.01.2022 по 01.05.2022. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є необґрунтованим і не підтвердженим належними, допустимими і достовірними доказами. Належних та допустимих доказів які б спростовували встановлені судом обставини в ході розгляду справи, позивачем не надано, а отже і виникнення обов`язку у відповідача оплачувати такі послуги позивачем не доведено. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Лише у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Враховуючи те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами невиконання відповідачем або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, відсутні й підстави для застосування правових наслідків порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем і відповідачем разом із заявами по суті справи, подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 13.10.2022 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку - пояснення, викладені в позовній заяві, і докази надані разом із нею. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог і положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed