Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло вона є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] . На цей час в квартирі зареєстровані 3 особи: вона - [PERSON] , та її сини [PERSON] , [PERSON] - відповідач у справі. Відповідач фактично в квартирі останні 15 років не мешкає. Він закінчив навчання, виїхав з міста Суми в м. Київ, де працював деякий час, потім виїхав за кордон, останні років п`ять мешкає з Канаді, точного місця свого проживання не повідомляє. Зв`язку з ними практично не підтримує, спілкуватись не бажає, інколи відповідає на електронні повідомлення. 08 грудня 2021 року був укладений договір про визначення часток у праві власності всіх співвласників квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого встановлено, що всі співвласники цієї квартири мають рівні права і частка кожного з них становить 1/3 частку в квартирі. В цей же день 08 грудня 2021 року був укладений договір дарування 1/3 частки квартири, на підставі якого [PERSON] подарував позивачці належну йому 1/3 частку зазначеної квартири. Відповідач на протязі більш ніж 15 років в спірній квартирі не проживає, подарував їй належну йому частку в квартирі, виявив бажання знятися з реєстрації в спірній квартирі. Проте, в центрі надання адміністративних послуг їй роз`яснили, що зняти з реєстрації відповідача у його відсутність можливо лише за рішенням суду. З 2007 року відповідач в квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживає, будь-якого майна, яке б йому належало, в квартирі не має. Він не приймає участі в оплаті комунальних послуг за користування квартирою, жодного разу не поцікавився, які кошти сплачуються за користування житлом. Будь-яких перешкод в користуванні квартирою відповідачу не чинилось, він жодного разу не звертався до неї, або до будь-яких компетентних органів з вимогою про вселення в квартиру. Посилаючись на зазначені обставини, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15 червня 2022 року позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 26 вересня 2022 року позивачкою надано суду документи на виконання ухвали суду від 15 червня 2022 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2022 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 08 грудня 2022 року, о 09 год. 00 хв. 08 грудня 2022 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 19 січня 2023 року 09 год.00 хв. В зазначене судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Зі згоди позивачки, викладеній в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 31 грудня 1999 року, квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] (а.с. 5). Згідно довідки №96/73 міського єдиного інформаційного центру від 09 червня 2022 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] є зареєстрованими: [PERSON] (заявник), [PERSON] (син), [PERSON] (син) (а.с.14). З договору про визначення розміру часток, належних власникам у спільній сумісній власності на квартиру від 08 грудня 2021 року вбачається, що частка кожного із співвласників квартири [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] становить 1/3 частку в квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). 08 грудня 2021 року укладений договір дарування 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі якого [PERSON] подарував належну йому 1/3 частку зазначеної квартири [PERSON] (а.с. 9). Під час судового розгляду не було встановлено обставин того, що позивачка чинить відповідачу перешкоди в користуванні зазначеним житлом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною першою ст.\~316\~ЦК України визначено, що право власності\~\~це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7\~Закону України\~від 11\~грудня 2003\~року «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;\~4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України\~від 11\~грудня 2003\~року «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7\~цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з положеннями ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення\~\~перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Факт не проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] понад один рік без поважних причин підтверджується матеріалами справи, зокрема актами обстеження житлових умов від 13 грудня 2016 року, 16 жовтня 2018 року, 11 червня 2022 року (а.с. 16,17,18), та не спростовано відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За чинним житловим законодавством обов`язковою умовою виникнення права користування житлом членами сім`ї його власника є спільне проживання членів сім`ї з власником. Таким чином встановлено, що відповідач понад один рік не мешкає у спірній квартирі без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку непроживання в спірному житлі. Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідача за іншою адресою та збереження у цей час за ним права користування житлом, суду не надано. Суд, вважає, що право позивачки на вільне користування та розпорядження належним їй житлом порушується та підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням позову необхідно стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати у виді судового збору у розмірі 992 грн.40 коп.

Outcome: approved