Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

У листопаді 2021 року АТ «Банк «Український капітал» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабаєва Алла Анатоліївна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ігнатенко Костянтин Едуардович, про визнання недійсним договору дарування квартири. В обґрунтування позовних вимог АТ «Банк «Український капітал» зазначає, що 4 вересня 2020 року [PERSON] на користь [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] . Проте на дату відчуження належного йому нерухомого майна [PERSON] був обізнаний з фактом тривалого невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрнова» зобов`язань за Договором кредиту за овердрафтом №81овк-19 від 23 жовтня 2019 року, поручителем за яким виступає [PERSON] на підставі договору поруки № 166, укладеного між ним та АТ «Банк «Український капітал» 23 жовтня 2019 року. 17 червня 2021 року рішенням Господарського суду м. Києва по справі № 910/19544/20 позов АТ «Банк «Український капітал» про стягнення заборгованості за договором кредиту за овердрафтом № 81овк-19 від 23 жовтня 2019 року задоволено, вирішено стягнути з ТОВ «Укрнова», [PERSON] 1 784 068 грн. 52 коп. заборгованості за кредитом та 183 362 грн. 90 коп. заборгованості за простроченими відсотками, а також вирішено стягнути з відповідачів 14 755 грн. 74 коп. витрат зі сплати судового збору. 29 липня 2021 року Господарським судом м. Києва були видані судові накази про примусове виконання вищезазначеного рішення суду. З метою примусового виконання судових наказів по справі № 910/19544/20, 16 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ігнатенком К.Е. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66532750 щодо стягнення з [PERSON] суми основного боргу та постанову про відкриття виконавчого провадження № 66533450 щодо стягнення з [PERSON] судового збору на користь Банку. Загальна сума боргу разом з витратами та основною винагородою виконавця становить 2 181 239 грн.87 коп. В ході виконавчого провадження № 66532750 стягувачу стало відомо, що боржник відчужив належне йому майно на користь [PERSON] , шляхом укладення договору дарування квартири реєстраційний номер 975, посвідченого 04 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою Аллою Анатоліївною. Відтак позивач вважає, що оспорюваний договір дарування не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а мав на меті лише приховування майна, на яке могло бути звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Посилаючись на те, що вчинення [PERSON] вказаного правочину на користь [PERSON] , яка є його рідною матір`ю, є умисними діями спрямованими на перехід права власності на майно, на яке могло бути звернуто стягнення у рамках примусового виконання рішення суду, позивач вважає, що вказані дії відповідача 1 є недобросовісними та набувають ознаки «фраудаторного» правочину, тобто такого, що вчинений боржником на шкоду кредитору, а тому звернувся до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2021, цивільну справу № 758/15734/21 (номер провадження 2/758/9938/21) передано судді Подільського районного суду м. Києва Петрову Д.В. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Петрова Д.В. 15 листопада 2021 року позовну заяву АТ «Банк «Український капітал» до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабаєва Алла Анатоліївна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ігнатенко Костянтин Едуардович, про визнання недійсним договору дарування квартири, прийнято до розгляду та призначено у судове засідання за правилами загального позовного провадження. У січні 2022 року від адвоката Собкович В.В., який діє в інтересах [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач 2 зазначає, що договір дарування квартири був укладений з дотриманням вимог чинного законодавства, адже на дату його укладення не існувало жодного виконавчого провадження або рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. На момент вирішення даного спору вищевказаний договір дарування у судовому порядку недійсним не визнаний, державна реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за відповідачем 2 не скасована. Крім того відповідач 2 зазначає, що розташована за адресою: [ADDRESS] не була предметом іпотеки у кредитному зобов`язанні, натомість була придбана за кошти, які [PERSON] отримала від [PERSON] за договором купівлі-продажу належної їй на праві власності квартири [ADDRESS] , ціна договору за яким становила 1 302 525 грн. Відповідач 1 не скористався своїм правом на подання відзиву. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, доказів неможливості прийняти участь у засіданні не надали, уповноважених представників до суду не направили. Треті особи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, доказів неможливості прийняти участь у засіданні не надали. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив такі фактичні обставини. 23 жовтня 2019 року між АТ «Банк «Український капітал» та ТОВ «Укрнова» було укладено Договір кредиту за овердрафтом № 81овк-19, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 1 784 068,52 грн. на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язувався на умовах, визначених даним договором, повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, комісії, можливі проценти за неправомірне користування кредитом, штраф, пеню та виконувати інші зобов`язання передбачені цим договором. Строк користування кредитом був встановлений з дати видачі кредиту до 17:00 за Київським часом 22 жовтня 2020 року включно (кінцевий термін повернення кредиту в повному обсязі). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ «Банк «Український капітал», ТОВ «Укрнова» та [PERSON] було укладено договір поруки від 23 жовтня 2019 року № 166, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих процентів за неправомірне користування кредитом, штрафу, пені та інших грошових зобов`язань, у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором № 81овк-19 від 23 жовтня 2019 року. У зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «Укрнова» зобов`язань за кредитним договором, Банк звертався до відповідачів з повідомленнями від 30 липня 2020 року № 10/1/02-14/16/1-1887, № 10/1/02-14/16/1-1888 та з листами-вимогами від 28 серпня 2020 року № 10/1/02-14/16/1-2197, № 10/1/02-14/16/1-2198, які були отримані останніми, однак залишені без виконання. При цьому, звернувшись 28 серпня 2020 року до відповідачів з вимогами про дострокове повернення кредиту, позивач здійснив заміну в односторонньому порядку строку виконання кредитного зобов`язання. Рішенням Господарського суду м. Києва по справі №910/19544/20 від 17 червня 2021 року позовні вимоги Банку було задоволено, вирішено стягнути солідарно з ТОВ «Укрнова» та [PERSON] на користь АТ «Банк «Український капітал» 1 784 068 грн. 52 коп. заборгованості за Договором кредиту за овердрафтом №81овк-19 від 23 жовтня 2019 року та 183 362 грн. 90 коп. заборгованості за простроченими відсотками, а також 14 755 грн. 74 коп. витрат зі сплати судового збору. 29 липня 2021 року на виконання рішення Господарського суду м. Києва по справі № 910/19544/20 від 17 червня 2021 року, Господарським судом м. Києва видані судові накази, які були пред`явлені Банком до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ігнатенко К.Е. для примусового виконання. Згідно з копією постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ігнатенка К.Е. від 16 серпня 2021 року «Про відкриття виконавчого провадження», відкрито виконавче провадження № 66532750 щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк «Український капітал» 1 784 068 грн. 52 коп. заборгованості за Договором кредиту за овердрафтом №81овк-19 від 23 жовтня 2019 року та 183 362 грн. 90 коп. заборгованості за простроченими відсотками. В ході здійснення виконавчого провадження № 66532750 приватним виконавцем було встановлено, [PERSON] , який є боржником за виконавчим провадженням, відчужив на користь [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 1253845380000, на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А. 04 вересня 2020 року та зареєстрованого у реєстрі за номером 975, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 270743814 від 16 серпня 2021 року. Згідно з інформації з Витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00032221744 від 20 серпня 2021 року [PERSON] [INFO] є матір`ю відповідача 1. Згідно з відповіддю на запит приватного виконавця листом вих. № 074/06/2-2510 від 27 серпня 2021 року, Департамент з питань реєстрації КМДА повідомив, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані особи відсутні. Відповідно до листа Департаменту з питань реєстрації КМДА вих. № 074/06/2-3135 від 22 жовтня 2021 року, відповідач 1 та відповідач 2 станом на 21 жовтня 2021 року зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] . Вказане узгоджується з відомостями, зазначеними відповідачем 1 у декларації про доходи та майно боржника від 20 серпня 2021 року. Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, лист-вимогу АТ «Банк «Український капітал» від 28 серпня 2020 року № 10/1/02-14/16/1-2198 про дострокове повернення кредиту [PERSON] отримав особисто 02 вересня 2020 року. Таким чином, за наслідком дослідження фактичних обставин справи судом, зокрема, встановлено, що спір між сторонами виник з приводу дійсності укладеного між відповідачем 1 та відповідачем 2 договору дарування квартири, після отримання поручителем вимоги Банку про необхідність дострокового погашення заборгованості за кредитним договором. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Даючи оцінку доводам позовної заяви про недійсність правочину з підстав його фіктивності та порушення оспорюваним договором прав позивача суд керується загальними положеннями цивільного законодавства, положеннями, які встановлюють умови чинності правочинів та підстави визнання правочину недійсним. Так, відповідно до положень статей 3, 15 ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини 1 статті 12, частини 1 статті 13 цього Кодексу особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) зроблено висновок, що «договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника)». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) вказано, що «приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин)». Відповідно до правових висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 299/396/17, провадження № 61-26562св18, від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17, провадження № 61-2761св19, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому та обставина, що правочин за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, такий правочин може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Боржник не є абсолютно вільним в обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами. Правочин щодо відчуження майна набуває ознак фраудаторного саме в період настання у боржника обов`язку щодо погашення заборгованості перед кредитором, а не з набранням законної сили рішення суду про стягнення з боржника коштів на користь кредитора. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові по справі № 369/11268/16-ц: «Велика Палата Верховного Суду враховує, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.». Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) та зазначає, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. У постанові Верховного Суду по справі № 922/1903/18 від 20 травня 2020 року суд звертає увагу на тому, що «боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно і зловживає правами стосовно кредитора. Водночас будь-який правочин, вчинений боржником, у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може». Судом установлено, що на момент укладення оспорюваного договору дарування у відповідача 1 були не виконані зобов`язання перед позивачем з повернення боргу за Договором кредиту за овердрафтом №81овк-19 від 23 жовтня 2019 року. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Водночас, укладаючи договір забезпечення до основного зобов`язання, позивач мав обґрунтовані очікування щодо того, що у разі виникнення, борг може бути погашений за рахунок майна поручителя. Проте відповідач 1, маючи перед кредитором невиконані зобов`язання, строк виконання по яких настав (що стосується як щомісячних платежів, так і основної суми боргу, яку відповідач 1 мав сплатити на виконання вимоги Банку про дострокове повернення кредиту), на другий день після отримання вимоги Банку відчужив належне йому нерухоме майно на користь своєї матері. На підставі встановлених обставин суд дійшов висновку, що відповідач 1 діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами, оскільки вчинив договір дарування, який порушує права позивача щодо задоволення його кредиторських вимог за рахунок майна поручителя. Цей договір був направлений на недопущення звернення стягнення на майно відповідача 1 з метою уникнення в майбутньому виконання рішення суду про стягнення з нього боргу, що відповідачами не спростовано. Оскільки рішення Господарського суду м. Києва по справі № 910/19544/20 від 17 червня 2021 року до цього часу не виконане, і докази наявності у боржника іншого майна, за рахунок якого можливо виконати рішення суду, відсутні, суд вважає, що оспорюваний договір порушує майнові права позивача. Суд відхиляє доводи сторони відповідача 1 щодо перебування квартири у фактичній власності відповідача 2, оскільки матеріалами справи підтверджено, що на час виникнення простроченого зобов`язання за кредитним договором майно було зареєстроване саме за відповідачем 1. Ураховуючи встановлені обставини, суд вбачає підстави для захисту порушеного права позивача шляхом визнання договору дарування квартири недійсним. На думку суду, таке рішення буде відповідати засадам справедливості і розумності та відновить порушене право позивача. За змістом статті 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом з тим частиною третьою цієї статті передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Такі особливості встановлено, зокрема, частиною другою статті 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за змістом якої записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до частини другої статті 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно примірника такого судового рішення. З наведеного вбачається, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора. Таким чином, згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт. Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо. Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час прийняття рішення про державну реєстрацію, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З огляду на викладене, рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним Цивільним кодексом України право власності виникає з моменту його реєстрації. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16. Позивачем також заявлено вимогу про скасування прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А. рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на квартиру [ADDRESS] . Згідно з Інформаційною довідкою, в Державному реєстрі речових на нерухоме майно міститься запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] за відповідачем 2, а саме: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1253845380000; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 53909087 від 04 вересня 2020 року 15:33:55; номер запису про право власності: 38039044. Отже, з наведеного вище вбачається, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги АТ «Банк «Український капітал» про визнання договору дарування квартири недійсним підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується меморіальним ордером № 3463589 від 01.11.2021 про сплату судового збору у сумі 2 270,00 грн, який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved