Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-03 00:00:00

Представник позивача адвокат Замковенко В.М., повноваження якого підтверджено ордером від 09.11.2022 року серії СА № 1041061, звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області з даним цивільним позовом за змістом якого просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 20.06.2022 року в розмірі 16\~400 доларів США та понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.06.2022 року між сторонами укладено письмовий договір позики в формі розписки, відповідно до якої [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 16\~400 доларів США та зобов`язувався їх повернути в строк до 01.11.2022 року. Однак станом на 09.11.2022 року боргові зобов`язання [PERSON] не виконав, ухиляється від їх виконання та повідомив, що не має можливості повернути борг, що й зумовило необхідність захисту [PERSON] своїх цивільних прав у судовому порядку. Ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 04.11.2022\~року задоволено заяву представника [PERSON] , адвоката Замковенка В.М., про забезпечення позову, подану до пред`явлення позову, шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, які належать [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , до винесення рішення в справі про стягнення боргу за договором позики. Вказану ухвалу від 04.11.2022 року надіслано для виконання до Звенигородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Ухвалою від\~14.11.2022\~року відкрито\~провадження в\~даній справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання в ній. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи в підготовче засідання не з`явились. Представник позивача надав до суду заяву за змістом якої підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розгляд справи провести за відсутності позивача та його представника. Відповідач 04.01.2023 року отримав ухвалу про відкриття провадження в справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується матеріалами справи. Надав до суду заяву за змістом якої позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить дану справу розглянути за його відсутності. У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч.ч. 3, 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову за результатами підготовчого провадження, в порядку, встановленому ст. 207 ЦПК України. За змістом ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 20.06.2022 року [PERSON] надав у борг [PERSON] в якості позики грошові кошти в розмірі 16\~400 доларів США, в зв`язку з чим останній написав відповідну розписку, за змістом якої зобов`язувався їх повернути до 01.11.2022 року. Також факт надання вищевказаної позиви сторонами зафіксовано у вигляді договору позики, який підписано ними. За змістом даного договору позики від 20.06.2022 року проценти за позикою не нараховуються та [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] отриману в борг суму грошових коштів до 01.11.2022\~року. Крім іншого, вказано, що даний договір не є фіктивним та удаваним. Станом як на дату пред`явлення даного позову, так і на дату розгляду справи, [PERSON] свої грошові зобов`язання перед [PERSON] не виконано, в тому числі частково, що сторонами не заперечувалось, тож вказана обставина не підлягає доказуванню в розумінні ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно вадо умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормами ст. 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 22.08.2019 року в справі № 369/3340/16-ц, від 16.06.2021 року в справі №\~754/5369/17 за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Згідно з ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином, вбачається, що чинне законодавство не містить заборони на укладення та виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, зокрема договорі позики. У разі отримання позику іноземній валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Аналогічний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року в справі № 373/2054/16-ц, у якій також вказано, що з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, в розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Укладеним між сторонами 20.06.2022 року договором позики не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення у грошовому еквіваленті до національної валюти України гривні, тому правових підстав для перерахунку в гривні зазначеного боргу в розмірі 16\~400 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається. Таким чином, наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за позикою від 20.06.2022 року в розмірі 16\~400 (шістнадцять тисяч чотириста) доларів США, без визначення її еквіваленту в національній валюті. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно змісту ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133, ч. 2 ст. 137 ЦПК України до складу судових витрат, крім судового збору, належать витрати, пов`язаних з розглядом справи, до складу яких, крім іншого, відносяться витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до змісту позовної заяви та додатків до неї, в тому числі попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, [PERSON] поніс судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката Замковенка В.М. в розмірі 10\~000 грн. та на оплату судового збору в розмірі 5\~997,25 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в даній справі позивачем надано до суду договір про надання правової допомоги від 02.11.2022 року (предметом якого є надання правової допомоги з приводу стягнення в судовому порядку заборгованості за договором позики від 20.06.2022 року, з визначеним гонораром 10\~000 грн.), квитанцію від 02.11.2022\~року про сплату [PERSON] 10\~000 грн. на користь адвоката Замковенка В.М. (за договором від 02.11.2022 року). Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони, підстави для його зменшення відсутні, оскільки відповідачем відповідне клопотання не заявлено. На підставі викладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~000 (десять тисяч) грн. Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд вважає, що оскільки відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, що становить 2\~998 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім)\~грн. 62 коп., та підтверджується квитанцією відділення «Черкаське № 41» АТ КБ «ПриватБанк» від 09.11.2022 року № 9286-9545-6617-8411, оригінал якої зберігається у матеріалах справи № 690/540/22, підлягають поверненню йому з державного бюджету, а інші 50 відсотків стягненню з відповідача, оскільки підстав для звільнення [PERSON] від його сплати судом не встановлено. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved