Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

17 січня 2022 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Дубовий А.М., звернулася в суд з позовними вимогами до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 24171,55 гривень, з яких: 23 550 гривень заборгованість зі сплати додаткових витрат на дитину, 486,40 гривень сума інфляційних витрат, 135,15 гривень 3% річних. Позов обґрунтовано\~тим,\~що у\~шлюбі з\~відповідачем [PERSON] \~народилася дитина\~ [PERSON] ,\~яка проживає\~разом з\~позивачкою,\~а відповідач\~спільно з\~ними не\~проживає.\~Судовим наказом\~від 29\~березня 2021\~року з\~відповідача вирішено\~стягувати аліменти\~на користь\~позивачки на\~утримання дочки.\~Окрім того,\~у дочки\~діагностовано інфантильну\~гемангіому в\~фазі активної\~проліферації. Зазначає, що у зв`язку з необхідністю лікування позивачкою було понесено витрати у сумі 47\~100 гривень в такому порядку: 06 березня 2021 року 8500 грн, 03 квітня 2021 року 6850 грн, 28 квітня 2021 року 6850 грн, 25 травня 2021 року 4600 грн, 06 липня 2021 року 4600 грн, 17 серпня 2021 року 4600 грн, 12 жовтня 2021 року 4600 грн, 07 грудня 2021 року 6500 грн. Позивачка зверталася до відповідача з вимогами про сплату Ѕ частини додаткових витрат, понесених на лікув [PERSON] У.В. в сумі 20\~300 грн (вимога від 21 жовтня 2021 року) та в сумі 3250 грн (вимога від 10 грудня 2021 року). Вимога від 21 жовтня 2021 року отримана відповідачем 22 жовтня 2021 року, а вимога від 10 грудня 2021 року 15 грудня 2021 року, однак жодних дій, спрямованих на виконання своїх обов`язків щодо сплати додаткових витрат на дитину відповідачем не вчинено. Окрім того, вказує, що у зв`язку з простроченням виконання свого обов`язку відповідач також зобов`язаний сплатити на користь позивача суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми на підставі ч. 4 ст. 196 СК України. Позивачем здійснено розрахунок суми інфляційних витрат за період з жовтня 2021 року по грудень 2021 року, з врахуванням таких індексів інфляції: жовтень 100,9, листопад 100,8, грудень 100,6, згідно якого сума інфляційних втрат від суми боргу 20300 грн становить 466,90 грн, а від суми боргу 3250 грн 19,50 грн. Окрім того, згідно розрахунку 3-х % річних із простроченої суми, наведеної позивачем, сума 3 % річних становить: від суми заборгованості 20\~300 грн - 128,47 грн (за період з 30 жовтня 2021 року по 14 січня 2022 року, в якому 77 днів), від суми заборгованості 3250 грн - 6,68 грн (за період з 23 грудня 2021 року по 14 січня 2022 року, в якому 25 днів). У зв`язку з чим станом на 14 січня 2022 року відповідач повинен додатково сплатити на користь позивача суму інфляційних витрат у розмірі 486,40 грн., 3% річних у розмірі 135,15 грн. Додатково представником позивача подано пояснення, згідно яких вказує, що доводи представника відповідача про те, що кошти, сплачені позивачем на лікування дитини є спільною сумісною власністю подружжя, внаслідок чого Ѕ частина суми таких витрат не підлягає стягненню з відповідача є необґрунтованими з наступних підстав. Так, 25 лютого 2021 року позивач звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини, що вказує на те, що вже станом на цю дату сторони не проживали разом та відповідач не виконував обов`язок щодо утримання своєї дитини. При цьому, закон не містить застережень з приводу того, що перебування батьків у зареєстрованому шлюбі звільняє того з них, хто проживає окремо від дитини, від обов`язку відшкодувати половину суми коштів, які є додатковими витратами на дитину. Ухвалою судді від 14 березня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, забезпечивши участь своїх представників Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просить позовні вимоги задовольнити, з мотивів наведених в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні, не заперечуючи проти суми додаткових витрат на дитину, яка наведена у позовній заяві, проти стягнення з відповідача Ѕ частини таких витрат заперечив, посилаючись на те, що кошти, які сплачені позивачем на лікування малолітньої дитини є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки сплачувалася в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Вивчивши матеріали справи Суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що з 16 травня 2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/23353/21 від 28 квітня 2022 року. 29 березня 2021 року у справі № 607/3429/21 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано судовий наказ, яким виріше [PERSON] иля Васильов [PERSON] орії Валеріївни аліменти на у [PERSON] Ул [INFO] року народження, в розмірі ј усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. З заяви, на підставі якої було видано вказаний судовий наказ про стягнення аліментів, та яка була подана в суд 25 лютого 2021 року, встановлено, що станом на дату звернення з заявою про вида [PERSON] ий Василь Васильович проживав окремо від сім`ї, участі у вихованні дитини не приймав, ніякої допомоги не надавав, малолітня дитина проживала разом з матір`ю. Як вбачається з консультативн [PERSON] каря Богомолець О.В. від 06 березня 2021 року, 28 квітня 2021 року, 06 липня 2021 [PERSON] ря УЗД Грищенко Р.В. від 06 березня 2021 року, 07 гр [PERSON] (ФО [PERSON] ькій Уляні Василівні встановлено діагноз: інфантильна гемангіома шкіри в ділянці правої та лівої сідниці в фазі активної проліферації, та виписано рекомендації щодо лікування. Матеріали справи свідчать, що лі [PERSON] ої Гарбовської Уляни здійснювалося у фізичн [PERSON] ць Катерини Петрівни, що підтверджується наступними актами надання послуг, в яких зафіксовано найменування всіх робіт та по [PERSON] ися Гарбовській У.В. у зв`язку з лікуванням та їх вартість, а саме: № 686 від 06 березня 2021 року на суму 7550 грн., № 487 від 06 березня 2021 року на суму 950 грн., № 288 від 03 квітня 2021 року на суму 6850 грн., № 1131 від 28 квітня 2021 року на суму 6850 грн., № 1137 від 25 травня 2021 року на суму 4600 грн., № 499 від 06 липня 2021 року на суму 4600 грн., № 578 від 17 серпня 2021 року на суму 4600 грн., № 598 від 12 жовтня 2021 року на суму 4600 грн., № 991 від 07 грудня 2021 року на суму 4950 грн., № 992 від 07 грудня 2021 року на суму 1550 грн. [PERSON] року Гарбовська [PERSON] до Гарбовського В.В. з вимогою про сплату Ѕ частини додаткових витрат [PERSON] ікування Гарбовської У.В. в сумі 20300 грн., яка була отримана відповідачем 22 жовтня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Окрім т [PERSON] 2021 року Гарбо [PERSON] лася до Гарбовського В.В. з вимогою про сплату Ѕ частини додаткових в [PERSON] на лікування Гарбовської У.В. в сумі 3250 грн., яка була отримана відповідачем 15 грудня 2021 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Вказані вимоги відповідачем не були виконані. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199\~СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із частиною першою статті 185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185\~СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Вказана правова позиція викладена у Постанові ВС КЦС від 08 грудня 2021 року усправі № 607/12170/20. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). Вказані витрати понесено в період, коли відповідач проживав окремо від дитини та з нього стягувалися аліменти на утримання дитини на підставі судового наказу. Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Системне тлумачення частини другої статті 185\~СК України і статті 182\~СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Вказане вище узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові ВС КЦС від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17. З урахуванням\~статті 141 СК України, яка визначає рівність батьків щодо участі у вихованні дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, та чи проживають вони окремо від дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки половини понесених додаткових витрати на малолітню дочку. На підставі поданих доказів судом не встановлено обставин, зокрема, що стан здоров`я, матеріальне становище відповідача чи наявність на утриманні інших осіб тощо, які б перешкоджали йому оплаті половини понесених додаткових витрати на малолітню дочку. Доводи представника відповідача про те, що кошти, які сплачені позивачем на лікування малолітньої дитини є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки сплачувалася в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а від-так, Ѕ частина таких витрат не підлягає стягненню з відповідача, суд вважає неообгрунтованими з огляду на наступні обставини. Так, додаткові витрати понесено позивачкою в період з 06 березня 2021 року по 07 грудня 2021 року, тобто в період перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Разом з тим, судом встановлено, що 29 березня 2021 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь поз [PERSON] я дочки Гарбовської Уляни Василівни. З заяви, на підставі якої було видано вказаний судовий наказ, та яка була подана в суд 25 лютого 2021 року, встановлено, що станом на дату звернення з [PERSON] казу, Гарбовський Василь Васильович проживав окремо від сім`ї, участі у вихованні дитини не приймав, ніякої допомоги не надавав, малолітня дитина проживала разом з матір`ю. Вказаний судовий наказ є чинним, відповідач з заявою про його скасування до суду не звертався. Від-так, судом встановлено, що в період з 06 березня 2021 року по 07 грудня 2021 року, коли у позивачки виникли додаткові витрати на дочку та які нею оплачувалися, сторони не проживали разом, малолітня дочка проживала з матір`ю, а відповідач допомоги на її утримання не надавав. Як уже було зазначено вище, виходячи з аналізу статті 185\~СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Будь-яких доказів на підтвердження того, що кошти, які позивачка сплачувала на лікування дочки, є їхньою спільною сумісною власністю, а не особистими коштами позивачки, відповідачем не було надано. Окрім того,\~частино 4\~ст.\~196\~СК України\~встановлено,\~що уразі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. Судом встановлено, що позивачка зверталася до відповідача з вимогами про сплату Ѕ частини додаткових витрат, понесених на лікування дочки, а саме: в сумі 20300 грн. (вимога від 21 жовтня 2021 року, отримана відповідачем 22 жовтня 2021 року), та в сумі 3250 грн. (вимога від 10 грудня 2021 року, отримана відповідачем 15 грудня 2021 року). Від-так, після спливу семи днів після пред`явлення відповідних вимог позивачкою, яка фактично оплатила додаткові витрати, з урахуванням вимог абз. 2 частини 4 ст. 196 СК України, відповідач вважається таким що прострочив їх оплату. Відповідно до наданих позивачкою розрахунків вбачається, що сума інфляційних втрат за прострочення сплати відповідачем додаткових витрат складає 486,40 грн., з яких: 466,90 грн. сума інфляційних втрат від суми боргу 20300 грн., що виникли в період з жовтня по грудень 2021 року, 19,50 грн. сума інфляційних втрат від суми боргу 3250 грн., що виникли за грудень 2021 року (з урахуванням індексів інфляції за жовтень 100,9%, за листопад 100,8%, за грудень 100,6%). Сума трьох відсотків річних за прострочення сплати додаткових витрат на дітей за вказаний період складає 135,15 грн., з яких 128,47 грн. за період з 30 жовтня 2021 року по 14 січня 2022 року (77 днів) від суми простроченої заборгованості 20300 грн., та 6,68 грн. за період з 23 грудня 2021 року по 14 січня 2022 року (25 днів) від суми боргу 3250 грн. Таким чином, загальна сума інфляційних втрат від простроченої заборгованості за додатковими витратами складає 486,40 грн., а 3-х % річних 135,15 грн., які підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Окрім того, представник позивача в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача судові витрати, зокрема, витрати на правничу допомогу, вказуючи, що позивачем понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. та можуть бути понесені витрати за участь у судових засіданнях з розрахунку 500 грн. за одне судове засідання відповідно до п. 8.2 договору про надання правничої допомоги № 01/2021-09-22 від 22 вересня 2021 року. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надав суду договір про надання правової допомоги в цивільних справах від 22 вересня 2021 року № 01/2021-09-22; акт приймання-передачі коштів від 22 вересня 2021 року про передачу адвокату грошових коштів у розмірі 2000 грн., що є частиною гонорару, визначеного пп.2.1. Договору про надання правничої (правової) допомоги № 01/2021-09-22 від 22 вересня 2021 року, акт приймання-передачі коштів від 10 грудня 2021 року про передачу адвокату грошових коштів у розмірі 2000 грн., що є частиною гонорару, визначеного пп.2.1. Договору про надання правничої (правової) допомоги № 01/2021-09-22 від 22 вересня 2021 року. Визначаючи розмір витрат на правому допомогу суд виходить з наступного. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137ЦПК встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як зазначено вище, сторона позивача надала суду копію Договору про надання правничої допомоги від 22 вересня 2021 року № 01/2021-09-22, акти приймання-передачі коштів від 22 вересня 2021 року та від 10 грудня 2021 року. Пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частин першої та другої\~статті 30\~Закону\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої\~статті 27 Закону\~до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Статтею 627 ЦК України\~закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Разом з тим, згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висловлена у постановах КЦС ВС від 09 червня 2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15 квітня 2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процессу мають бути документально підтверджені та доведені. Розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору. Як встановлено з п. 8. Договору про надання правової допомоги № 01/2021-09-22 від 22 вересня 2021 року, гонорар сплачується Клієнтом на користь Адвоката в такому розмірі та порядку: сума коштів у розмірі 4000 грн. підлягає оплаті на користь Адвоката до 01 листопада 2021 року. Вказана сума коштів сплачується за ознайомлення із наданими Клієнтом документами, вжиття заходів для досудового вирішення спору та підготовку і подання до суду позовної заяви (п. 8.1.). Вартість участі в судових засіданнях з розрахунку 500 гривень за одне судове засідання, в якому взяв участь Адвокат, підлягає сплаті на користь Адвоката протягом 5-ти днів від дня проведення судового засідання. Згідно наданих актів приймання-передачі коштів від 22 вересня 2021 року та від 10 грудня 2021 року [PERSON] редані Гарбовською Вікторією Валеріївною адвокату Дубовому А.М. Інших доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду надано не було. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved