Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просили стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з вересня 2016 року по квітень 2021 року включно в сумі 43746,19 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 01.07.2021 року відкрите провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. В установлений судом строк відповідач [PERSON] направив до суду заперечення проти позову, в яких просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки період нарахування заборгованості перевищує трирічний строк позовної давності, окрім цього, вказує про те, що в квартирі наразі зареєстрована лише відповідач [PERSON] , а [PERSON] є лише власником квартири та зареєстрований за іншою адресою, позивачем жодним доказом не доведено як порядок нарахування заборгованості, так і кількість осіб, які є споживачами послуг Концерну, тому просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] не скористалась своїм правом надати відзив на позовну заяву, позивач не направив до суду відповідь на заперечення відповідача [PERSON] . В ході розгляду справи сторонами інші заяви чи клопотання не подавались та судом не вирішувались. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. За відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] , [INFO] , з 04.02.1997 року та по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За розрахунком позивача за період з вересня 2016 року по квітень 2021 року включно за адресою [ADDRESS] надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які оплачувались не в повній мірі та несвоєчасно, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 43746,19 гривень. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В., [PERSON] продав та передав майно у власність [PERSON] , а [PERSON] купив та прийняв майно за цим договором, що складається з квартири [ADDRESS] . Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.08.2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В. за №2501. Відповідно до копій паспортів, відповідач [PERSON] з 04.02.1997 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] з 19.09.2017 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . При вирішенні\~спору суд\~виходить з\~наступного. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189 від 09.11.2017 року визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ст. 7 ч. 2 Закону України № 2189, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, відповідно до положення ст. 9 ч. 1 Закону України № 2189. Відповідно до ст. 9 ч. 3 Закону України №2189, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Як передбачено п. 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~частини\~1\~статті\~526\~Цивільного\~кодексу\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Стаття 543 ЦК України передбачає, що у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсягу як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідач, як власник квартири, у відповідності до ч. 4 ст. 319, ст. 322\~ЦК\~України зобов`язаний утримувати належне йому майно та нести витрати, необхідні для збереження майна, та вживати всіх заходів, пов`язаних із забезпеченням належного стану майна. Вказані норми встановлюють презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, саме така правова позиція викладена у постанова Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204св18). Відповідачем [PERSON] заявлено про застосування строку позовної давності як підстави для відмови у позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Аналізуючи наданий позивачем розрахунок, суд виходить з того, що у квітні 2017 року, січні 2018 року, вересні 2018 року, січні 2020 року споживачами здійснювались оплати у сумах, які значною мірою перевищують розмір поточних нарахувань, що є дією, яка свідчить про визнання споживачами свого боргу перед позивачем. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, адже вона переривалась. Оскільки відповідач [PERSON] була зареєстрована проживаючою за вкаханою адресою, позов не оспорювала, відзиву на позов не надавала та зеперчень не висловлювала, а відповідач [PERSON] набув право власності на квартиру у серпні 2016 року, тож в період виникнення заборгованості був власником квартири, тож у розумінні чинного законодавства обидва відповідача є споживачами житлово-комунальних послуг, що є підставою для стягнення заборгованості з обох відповідачів солідарно. Водночас, згідно із наданим позивачем розрахунком, сума заборгованості за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року становить 41104,62 гривні, а не 43746,19 гривень, як зазначено у позові, тож суд вбачає підстави для стягненя суми заборгованості саме у розмірі 41104,62 гривні. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved