Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернуся до суду з позовною заявою до ТОВ «ЛЮМ» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що з 01.01.2022 року [PERSON] перебував з ТОВ «ЛЮМ» в трудових правовідносинах. Заробітна плата при влаштуванні становила 6 500 грн.. Починаючи з березня 2022 року ТОВ «ЛЮМ» перестало виплачувати позивачу заробітну плату. У травні 2022 року, [PERSON] вирішив звільнится за угодою сторін. Заяву про звільнення він направив через програму Viber бухгалтеру ТОВ «ЛЮМ», від якого отримав довідку про звільнення так само, через програму Viber, але без мокрої печатки. В телефонному режимі бухгалтер пояснила, що печатку загубили. 13.07.2022 [PERSON] разом з іншими працівниками запросили в офіс ТОВ «ЛЮМ» для розрахунку, однак замість повної заробітної плати, їм запропонували лише суму в розмірі 2 600 грн. за місяць. Гроші позивач відмовився брати, та почав вимагати, щоб йому оплатили заборгованість по заробітній платі в повному обсязі, а також вимагав, щоб йому поставили печатку в трудовій книжці для отримання стажу роботи, проте печатка знову загубилась. Того ж дня, позивач звернувся до Пенсійного фонду України, для того, щоб дізнатися чи були здійсненні відрахування ТОВ «ЛЮМ» до Пенсійного фонду України за березень, квітень, травень 2022. Станом на 13.07.2022 відрахування не проводились. Вони з`явилися пізніше з нарахованої заробітної плати за квітень, травень 2022. За березень 2022 так і не було. Позивач зазначає, що намагався врегулювати спір з ТОВ «ЛЮМ» в позасудовому порядку, однак відповідач від своїх обов`язків нарахувати та виплатити позивачеві заробітну плату за вказаний вище період ухиляється, а відтак позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 06.09.2022 позовну заяву залишено без руху, позивачу визначено строк для усунення її недоліків. Позивачем 12.10.2022 подано на адресу суду заяву про усунення недоліків в позовній заяві. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 14.10.2022 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Відповідач по справі повідомлявся судом про розгляд даного провадження належним чином, однак направлена судом поштова кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.178, 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 1 січня 2022 року по 31 травня 2022 року [PERSON] перебував з ТОВ «ЛЮМ» в трудових правовідносинах та працював на посаді сторожа, що підтверджується довідкою виданою директором ТОВ «ЛЮМ» від 31.05.2022 року, Вих.№3. З 31.05.2022 року, згідно наказу №3, [PERSON] було звільнено з посади Сторож. Як зазначив позивач у поданій заяві, починаючи з березня 2022 року ТОВ «ЛЮМ» перестало належним чином нараховувати та виплачувати [PERSON] заробітну плату. В період з березня 2022 року по травень 2022 року йому не зараховувалася заробітна плата, за березень 2022 року - 6500 грн.; за квітень 2022 року -7 006 грн.; за травень 2022 - 5 798,00 грн.. [PERSON] було подано зверненя Державної служби України з питань праці від 16.06.2022 року за вих. № О-2392-22а, з вимогами проведення перевірки на вжиття заходів реагування щодо порушення ТОВ «ЛЮМ» вимог законодавства про працю, а саме щодо порушення прав [PERSON] в частині не виплати розрахункових коштів при звільненні у ТОВ «ЛЮМ». З відповіді Головного управління Держпраці у Київській області від 30 червня 2022 року вказано, що протягом воєнного стану державний нагляд (контроль) та державний ринковий нагляд не здійснюється. Разом з тим, посадовою особою Головного управління Держпраці в ТОВ «ЛЮМ» було проведено інформаційно - роз`яснювальну роботу щодо ефективних засобів дотримання законодавства та запобігання можливим його порушенням, а також було направлено лист до керівництва ТОВ «ЛЮМ» про усунення можливих порушень трудового законодавства. Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, що станом на 05.10.2022, за березень 2022 заробітна плата не нараховувалася. Відомостей про виплату відповідачем заборгованості із заробітної плати [PERSON] суду не надано. Так, положеннями ст.43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпПУ заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Ч. 5 ст. 97 КЗпП передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Як закріплено ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а також ст. 115 КЗпП України, - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З урахуванням вищевказаного, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог та підтверджують наявність заборгованості підприємства з виплати сум належних до виплати позивачу, водночас з квітня 2022 року відповідачем не виплачено позивачу жодних сум, що належать до виплати при звільненні, а відтак суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по виплаті заробітної плати за квітень-травень 2022 року у розмірі 12 904, 20 грн., доказів підтверджуючих нарахування заробітної плати за березень, червень, липень та серпень 2022 року, суду не надано, а відтак вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволеню судом. Згідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, згідно з п. 21 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями), далі - Порядок. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Згідно з п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Розрахунковим періодом для обчислення середньої заробітної плати позивача буде квітень - травень 2022 року, за який позивачу було нараховано заробітну плату за мінусом нарахованого податку в наступних розмірах: за квітень 2022 р. - 7 106,66 грн., за травень 2022 р. - 5 797, 54 грн. Загальна кількість відпрацьованих робочих дні 43 (сорок три). Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає: 7 106,66 грн. + 5 797, 54 грн./43 робочі дні = 300,10 грн. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Положеннями ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачений прямий обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Отже, не проведення розрахунку з працівником у зазначені строки в свою чергу є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, з огляду на зазначені вище обставини та заявлені позивачем вимоги, здійснивши перерахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 31.05.2022 по 12.10.2022 (час звернення до суду з заявою про усунення недоліків поданого позову), суд дійшов висновку, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні складає (300,10 (середньоденна заробітна плата) * 94 (робочих днів затримки розрахунку) = 28 209,40 грн. Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази не виплати йому заробітної плати, а також затримки розрахунку при звільненні, суд визнає належними і допустимими, також достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію, щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1984,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial