Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , яким просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 02 грудня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ставропольського краю по Георгієвському району Російської Федерації за актовим записом № 723. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02 грудня 2008 року зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Ставропольського краю по Георгіївському району Російської Федерації за актовим записом № 723. Від шлюбу мають двох дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалося через різні погляди на життя та виховання дітей. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з 2015 року, спільне господарство не ведуть, відповідач покинув сім`ю та виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Позивач зазначила, що застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та суперечить інтересам сторін, подальше збереження шлюбу неможливе. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2022 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена, у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] , посвідчена тимчасово виконуючим обов`язки нотаріуса Балашихінського нотаріального округу Московської області Кутищевим О.В. за р.№ 50/925-н/50-2022-1-1614 від 28 жовтня 2022 року, в якій відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, просить розірвати шлюб за його відсутності. Інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. За нормами звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, співробітництво з установами юстиції Російської Федерації на цей період не здійснюється. Зважаючи на повідомлення МЗС про розірвання дипломатично-консульських відносин з Російською Федерацією, Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних,сімейних та кримінальних справах 1993 року на сьогодні у відносинах з Російською Федерацією не застосовується. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 02 грудня 2008 року у відділі запису актів цивільного стану управління запису актів цивільного стану Ставропольського краю по Георгіївському району Російської Федерації за актовим записом № 723, під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 02 грудня 2008 року відділом запису актів цивільного стану управління запису актів цивільного стану Ставропольського краю по Георгієвському району Російської Федерації). [PERSON] є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією паспорту,виданого відділом УФМС Росії по Ставропольському краю в м. Георгієвськ та Георгіївському району02 вересня 2008 року, код підрозділу 260-007. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 25 вересня 2009 року Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 16 грудня 2015 року виконавчим комітетом Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області). Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Статтею 63\~Закону України\~"Про\~міжнародне приватне\~право" передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно п. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Законом України\~«Про правовий\~статус іноземців\~та осіб\~без громадянства» визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців. У ст.18\~Закону України\~«Про правовий\~статус іноземців\~та осіб\~без громадянства» визначено права у шлюбних і сімейних відносинах, зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України. Таким чином, розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем здійснюється за законом України. Згідно приписів ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 17\~Закону України\~від 23\~лютого 2006\~року «Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07 листопада 2013 року (Заяви NN 29381/09 та 32684/09) судом наголошено на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення..., держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено право на приватне та сімейне життя. Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку..., так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «Приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява N 44647/98). За змістом положень ч. 1 ст.\~24\~СК України та ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З урахуванням викладеного, оскільки шлюб сторін по справі носить формальний характер, суд приходить до переконання, що розірвання шлюбу для них неминуче. Також, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, та права їх дітей. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. Заяви від позивача про відновлення її дошлюбного прізвища не надійшло. \~ \~ \~ \~Згідно квитанції № TS212746 від 15 грудня 2022 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 гривень 40 копійок. \~ \~ \~ \~Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 гривень 40 копійок. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного і

Outcome: approved