Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

Позивач, в інтересах якого діє адвокат Петрик В.В., звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 квітня 2019 року надав відповідачу [PERSON] , [INFO] , в борг 540000,00 (п`ятсот сорок тисяч) гривень, що на час підписання договору позики складало суму еквівалентну 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США , про що було укладено нотаріально засвідчений договір позики від 11.04.2019 року. Відповідно до п.4 договору позики відповідач зобов`язаний був повернути вказану суму позики до 10 квітня 2021 року. Однак, у зазначений термін відповідач борг не повернув, надалі взагалі став уникати зустрічі з позивачем, на телефоні дзвінки не відповідає. А тому, згідно змінених позовних вимог, просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 20000,00 $ (двадцять тисяч) доларів США та сплачений ним судовий збір. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача 30.12.2022 року подав до суду клопотання, згідно якого просить розглядати справу у його відсутності, та у відсутності позивача, зазначивши, що позивач позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, відзиву на позов не подав, а тому суд уважає, що у відповідності до ч.1\~ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що згідно договору про надання позики від 11.04.2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М.М. та зареєстровано в реєстрі за № 459 (оригінал якого міститься в матеріалах справи), позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 540000,00 (п`ятсот сорок тисяч грн. 00 коп.) гривень, що на час підписання договору позики складало еквіваленту 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США, на термін до 10.04.2021 року, а [PERSON] зобов"язався повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів, а саме 540000 (п`ятсот сорок тисяч) гривень, що на день повернення має відповідати еквіваленту суми 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США. Взяті на себе зобов`язання [PERSON] не виконав, суму боргу позивачу не повернув. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 524 ЦК України, зобов`язання\~має бути\~виражене у\~грошовій одиниці\~України -\~гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Як убачається з нотаріально посвідченого договору позики від 11.04.2019 року, сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті у сумі 20000,00 дол. США, та встановили, що позичальник повинен повернути отриману суму грошових коштів, яка на день повернення має відповідати еквіваленту 20000,00 дол. США. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи вищевказані процесуальні норми, слід зазначити, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Відповідач не спростував вимоги позивача щодо стягнення з нього на користь позивача суми боргу за договором позики від 11.04.2019 року у розмірі 20000,00 дол. США За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 11.04.2019 року в загальній сумі 20000,00 дол. США. Крім цього, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 5400,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved