Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Буштинська селищна рада Тячівського району Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначила, що у відповідності до договору дарування житлового будинку від 10 червня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Немеш А.М., вона являється власником житлового будинку в [ADDRESS] . На день звернення з позовом до суду, відповідач [PERSON] не проживає у вказаному житловому будинку більше як один рік, про що свідчить акт обстеження від 18.07.2022 року в [ADDRESS] , який складений депутатом Буштинської селищної ради Р.Рацин та погоджений головою селищної ради Р.Янчієм. Також рішенням Тячівського районного суду від 31.01.2022 року в цивільній справі №307/3990/21 шлюб між ними з відповідачем розірвано. З огляду на наведені обставини, позивачка вважає, що своїми діями відповідач порушує її майнові житлові права, оскільки згаданий вище стан речей заважає їй вільно володіти, розпоряджатися і користуватися належним будинком. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житлом в [ADDRESS] ,. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є власником в цілій частині житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,0646 га, кадастровий номер - 2124455300:04:003:0265, розташованих по [ADDRESS] , що стверджується договорами дарування житлового будинку та земельної ділянки від 10 червня 2019 року, посвідчених та зареєстрованих державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори в реєстрі за №№3-604, 3-605, Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.06.2019 року за №169947524. та від 10.06.2019 року за №169947973. Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 січня 2022 року в цивільній справі №307/3990/21, яке набрало законної сили 2 березня 2022 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Актом обстеження матеріально-побутових умов від 18.07.2022 року, складеного депутатом Буштинської селищної ради та погодженого головою Буштинської селищної ради стверджується, що відповідач [PERSON] більше року не проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Так, у відповідності до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності і власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира ( ст.ст. 379 , 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника чи членів його сім`ї до нового власника в частині збереження права користування житлом. Згідно ст.405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 4 цієї ж статті визначено, що до членів сім`ї власника будинку належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем та ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила встановлені статтею 162 ЖК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] більше року не проживає в належному позивачці [PERSON] будинку [ADDRESS] . Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивачем доведено факт порушення з боку відповідача [PERSON] її права користування та розпоряджання своїм майном, а саме житловим будинком [ADDRESS] , оскільки відповідач значиться зареєстрованими в її будинку, а тому позов слід задовольнити та визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Вилкове, Кілійського району, Одеської області, України, таким, що втратив право на користування житлом в будинку [ADDRESS] , України. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача [PERSON] .

Outcome: approved