Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

\~ \~У грудні 2021року позивач [PERSON] звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області через свого представника адвоката Васеньова Д.О. з позовною заявою до [PERSON] , про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням. \~ \~ Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину. У вказаному будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] , але з 2010 року не проживає. Посилаючись на вищевикладене, а саме на те, що реєстрація відповідача у будинку позивача, перешкоджає йому в повній мірі розпоряджатися своєю власністю, позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила ним право користування. \~ \~\~Позивач [PERSON] \~та його\~представник адвокат\~Васеньов Д.О.\~в судове\~ засідання\~не з`явилися,однак\~з наданої\~заяви представником\~позивача вбачається,що\~позовні вимоги\~підтримують в\~повному обсязі\~та наполягають\~на їх\~задоволенні,розгляд\~справи просить\~провести без\~їх участі. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату та час слухання справи був повідомлений вчасно; відзив не подавав. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307/16 - учасник справи, що повідомлявся за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, ухилявся від отримання судової повістки, тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Відповідно до\~копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 220436131 від 20.09.2021року [PERSON] є власником житлового будинку,що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1-198 виданий 15.08.2020 року державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області. Як вбачається з довідки виданої виконавчим комітетом Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 749 від 03.12.2021 року [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ,але за місцем реєстрації не проживає. Згідно з Актом про фактичне не проживання особи за місцем реєстрації засвідчений депутатом- [PERSON] ,фахівцем із соціальної роботи- [PERSON] ,зав.ВОС- Л.Кривошеєвою від 03.12.2021року, за адресою: [ADDRESS] Тарасова [PERSON] , [INFO] зареєстрована, але фактично не проживає з 2010року. \~ \~ \~ \~ Пленум Верховного Суду України у\~постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2\~встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Верховний Суд України в постанові від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16 вказав на те, що положення ст. ст.\~383,\~391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~ст. 405 ЦК України, ст. ст.\~150,\~156\~ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти, щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтями 150, 156 Житлового кодексу України (далі ЖК України) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Судом встановлено у вказаному будинку була зареєстрована відповідачка,однак не мешкає у спірному будинку. Особисті речі відповідачки, у будинку відсутні, оплату за комунальні послуги відповідачка не здійснює, житлом не цікавиться. \~ \~ \~ \~Позивач не чинить перешкод відповідачці у користуванні будинком. [PERSON] відсутня у спірному будинку без поважних причин. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами, в тому числі актами про непроживання особою за місцем реєстрації. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в тому числі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Отже за наявності відповідного судового рішення, яке є обов`язковим до виконання, особа знімається з реєстрації. \~ \~ \~ \~Частиною четвертою\~статті 9\~\~ЖК УРСР\~передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК УРСР\~встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. \~ \~ \~ \~Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). \~ \~ \~ \~Аналіз\~статті 71 ЖК УРСР\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутністю поважних причин для такого не проживання. Відтак,\~\~на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК УРСР\~строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Подібний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У\~статті 81 ЦПК України\~зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~\~З огляду на те, що наявність реєстрації відповідача у будинку, який належить позивачу, створює позивачеві перешкоду у повній мірі розпоряджатися своїм майном, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~

Outcome: approved