Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної гвардії України про визнання рішення про відмову в приватизації квартири незаконним, зобов`язання вчинити певні дії, на підставі положень ст. 15, 16, 345 ЦК України, ст. 9 ЖК України, положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень гуртожитків у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 №396. Свої вимоги мотивує тим, що він проходив військову службу у Навчальному центрі при військові частині [NUMBER] (Львівська область), де був зареєстрований у відомчому гуртожитку з 15 травня 2001 року до [INFO] разом з дружиною [PERSON] та їхнім сином [PERSON] . У 2013 році був переведений на військову службу до військової частини [NUMBER] ( [ADDRESS] ) та з 02 квітня 2013 року по 20 липня 2020 року він та його сім`я були зареєстровані за місце проходження служби. 19 грудня 2019 року рішенням житлово-побутової комісії військової частини [NUMBER] НГУ № [NUMBER] позивачу та членам його сім`ї надана двохкімнатна квартира [ADDRESS] , житловою площею 33,1 кв.м, загальною площею 62,6 кв.м. 10 липня 2020 року на підставі рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 18 червня 2020 року № 1191 йому на склад сім`ї з трьох осіб виданий ордер №0045 на вказану квартиру, який став підставою для вселення та їх реєстрації за цією адресою. З 20 липня 2020 року по теперішній час позивач разом із сім`єю зареєстровані та проживають в цій квартирі. За цей період позивач за власні кошти облаштував її для комфортного проживання та сплачує комунальні платежі. З метою реалізації свого права на приватизацію займаного житлового приміщення позивач 04 січня 2022 року звернувся до відповідача із заявою про приватизацію квартири, однак рішення за результатом розгляду заяви так і не отримав. За результатами розгляду його звернення на «гарячу лінію» отримав листа зі змісту якого стало відомо, що орган приватизації Головного управління Національної гвардії України прийняв рішення у формі протоколу № 175 від 28 січня 2022 року, яким відмовив позивачу у приватизації спірної квартири з підстав того, що 12 січня 2021 року його дружина на підставі договору дарування набула право власності на квартиру загальною площею 41,6 кв.м, житловою площею 21,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач також вказує, що самого рішення він не отримав, а на адвокатський запит повідомлено про знищення в умовах воєнного стану документації органу приватизації, в тому числі й рішення щодо нього. Позивач зазначає, що ні він, ні його дружина та їхній син участі в приватизації державного житлового фонду не приймали та житлові чеки для приватизації житлового фонду не використовували. На думку позивача, вказані дії відповідача є протиправними та такими, що суперечать вимогам закону, які в свою чергу призводять до порушення права позивача на приватизацію житлового приміщення, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом, а тому просив визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови йому в приватизації квартири та зобов`язати відповідача як орган приватизації державного житлового фонду прийняти рішення про приватизацію квартири [ADDRESS] за [PERSON] та здійснити у зв`язку з цим всі необхідні реєстраційні дії (а.с.1-7). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, до участі в справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Виконавчий комітет Вінницької міської ради (а.с.49). 05 грудня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву Головного управління\~Національної гвардії\~України з пропуском встановленого строку (а.с.111-115). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2022 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) суд відмовив у прийнятті відзиву на позов з огляду на пропуск встановленого строку, однак останній оцінений судом як письмові пояснення відповідача, дозвіл на надання яких наданий судом відповідно до ч. 5 ст. 174 ЦПК України. В своїх поясненнях відповідач заперечував щодо задоволення позову, мотивуючи тим, що орган приватизації державного житлового фонду, що знаходиться в повному господарському відданні чи оперативному управлінні Головного управління Національної гвардії України здійснює свою діяльність на підставі Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 рок № 396. Даним положенням орган приватизації державного житлового фонду не наділений повноваженнями для вчинення реєстраційних дій щодо житла. Відповідно до п. 24 вказаного Положення свідоцтво про право власності підлягає обов`язковій реєстрації в органі державної реєстрації прав. Водночас відповідач не є органом, який здійснює державну реєстрацію прав, а тому позовні вимоги позивача щодо визнання за позивачем права на приватизацію квартири та зобов`язання відповідача прийняти рішення про приватизацію квартири позивачем та членами його сім`ї є безпідставними. Крім того, суд не наділений повноваженнями стосовно реалізації дискреційних повноважень органу приватизації державного житлового фонду, а тому може лише надавати оцінку правомірності та легітимності їх рішенням, діям чи бездіяльності, а не зобов`язувати їх приймати конкретне рішення чи вчиняти конкретні дії. При цьому, Головним управлінням Національної гвардії України було прийнято відповідне обґрунтоване рішення про відмову в приватизації спірної квартири у межах свої дискреційних повноважень, не порушуючи прав та інтересів позивача. Разом з тим, відповідач зазначає, що 25 лютого 2022 року приватизаційні справи були знищені у зв`язку із веденням в Україні воєнного стану, що підтверджується копією акту Головного управління НГУ від 25 лютого 2022 року № 2/144. Третя особа своїм правом на надання пояснень не скористалась. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2022 року ( без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) відповідно до ст.83 ЦПК України не прийнято до розгляду докази подані стороною відповідача з пропуском строку. В судовому засіданні представник позивача\~-\~адвокат Грушко\~Ж.\~В. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представники відповідача Головного управління Національної гвардії України Заріпов Б. В. та [PERSON] у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову з підстав, викладених в поясненнях. При цьому звертали увагу, що рішення про відмову позивачу в приватизації квартири прийняте відповідно до ст.48 ЖК України. Представник Виконавчого комітету\~Вінницької міської\~ради Савчук Т. М. в судовому засіданні при вирішенні справи покладалася на думку суду та звернула увагу, що квартира, яка надавалася позивачу, не має статусу службової. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Судом установлено, що рішенням житлово-побутової комісії Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України від 19 грудня 2019 року № 15 підполковнику запасу [PERSON] , 1975 року народження, на склад сім`ї 3 особи, в тому числі: він, дружина [PERSON] , 1980 року народження, та син [PERSON] , 2002 року народження, було надано двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 33,1 кв.м, загальною площею 62,6 кв.м, для постійного користування (довідка Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України від 11 серпня 2021 року № 50/08/29-234, а.с.31). Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 18 червня 2020 року №1191 «Про службові житлові приміщення та заселення 57 квартири в житловому будинку по [ADDRESS] » затверджено клопотання Головного управління Національної гвардії України та видано ордер на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 33,1 кв.м, військовослужбовцю військової частини [NUMBER] Національної гвардії України підполковнику запасу [PERSON] на склад сім`ї три особи: він, дружина [PERSON] , син [PERSON] , зі зняттям з квартирного обліку всієї родини (а.с.37, 84-90). Позивач отримав ордер на жиле приміщення № 0045 від 10 липня 2020 року (а.с.38) та він і його сім`я зареєстровані за адресою місцезнаходження цієї квартири та проживають в ній (довідки МКП «Управляюча компанія «Київська» від 27 липня 2022 року №513, №88, акти від 02 серпня 2022 року №539м, №540м, а.с.33-36). Позивач звернувся до відповідача із заявою про приватизацію цієї квартири, що визнається сторонами. Як слідує з листа Головного управління Національної гвардії України від 04 лютого 2022 року № 27/10/3/3-К-155-Ук, Головним управлінням Національної гвардії України розглядалось клопотання наймача державного житлового фонду підполковника запасу [PERSON] щодо приватизації квартири [ADDRESS] родиною складом 3 особи. За результатом розгляду прийнято рішення, яким відмовлено в приватизації спірної квартири відповідно до ст.48 ЖК України ( протокол від 28 січня 2022 року №175). Підставою для відмови стало набуття 12 січня 2021 року [PERSON] на підставі договору дарування права власності на квартиру [ADDRESS] , про що свідчать відомості, які містяться в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.39). Документація органу приватизації державного житлового фонду, який знаходиться в повному господарському віддані чи оперативному управлінні Головного управління Національної гвардії України, у тому числі щодо відмови органу приватизації у передачі квартири [ADDRESS] у приватну спільну часткову власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] знищено, що слідує з листа Головного управління Національної гвардії України від 04 травня 2022 року № 27/10/3/3-2836 25 лютого 2022 року. Вказані обставини також підтверджуються актом знищення справ Головного управління Національної гвардії України від 25 лютого 2022 року (а.с.41,118-122). Як установлено судом, 12 січня 2021 року [PERSON] відповідно до договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О. М., зареєстрованого в реєстрі за № 64, набула у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.42). Право власності [PERSON] на цю квартиру зареєстроване 12 січня 2021 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 240181530 від 12 січня 2021 року (а.с. 43). Разом з тим, судом установлено, що [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх син [PERSON] з 01 січня 1992 року по 31 грудня 2012 року за час проживання в м.Хмельницькому та проходження служби у Навчальному центрі (військова частина [NUMBER] , Львівська область) участі в приватизації державного житлового фонду за місцем реєстрації та проживання не приймали (довідки Хмельницького бюро технічної інвентаризації від 26 липня 2021 року № 000728, Навчального центру Національної гвардії України від 16 липня 2021 року № 198, № 199 та № 200, ЖБК «Дружба» від 29 жовтня 2021 року № 752, КП Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 04 серпня 2021 року № 571, а.с.23,25,26, 28, 29, 30). Позивач та члени його сім`ї за адресою проживання та реєстрації (з 18 червня 1992 року по 10 жовтня 1996 року, з 02 квітня 2013 року по теперішній час) відсутні у списках громадян, які мають право на отримання приватизаційних паперів та відповідно не використовували житлові чеки для приватизації житлового фонду, що підтверджується довідками АТ «Державний ощадний банк України» від 04 серпня 2021 року, № 101.22-15/1158 та від 16 серпня 2021 року, № 101.22-158/1251 (а.с.24,27,32). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється в порядку встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У частині третій статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» ( надалі - Закон 2482-12 ). Згідно з частиною першою статті 2 Закону 2482-12 до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (частина друга статті 2 Закону). Відповідно до Закону 2482-12 приватизація державного житлового фонду здійснюється шляхом його відчуження на користь громадян України у спосіб безоплатної передачі їм квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю, а також продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов (частина перша статті 1, частина перша статті 3). За змістом статті 5 вказаного Закону умовою безоплатної передачі наймачеві та членам його сім`ї квартири (будинку), що підлягає приватизації, є: - відповідність загальної площі квартири (будинку) нормі, передбаченій абзацом другим частини першої статті 3 Закону 2482-12 (частина перша пункту 1); - якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра (пункт 2); - якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима (пункт 3). Отже безоплатна приватизація державного житлового фонду обумовлюється загальною площею квартири (будинку), в якій постійно проживає наймач та члени його сім`ї, і санітарною нормою загальної площі, що підлягає приватизації, та не обмежується кількістю квартир (будинків) державного житлового фонду, площа яких відповідає зазначеній санітарній нормі. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз ( ч.5 статті 5 Закону 2482-12). В рішенні Конституційного Суду № 15-рп/2010 ( v015p710-10 ) від 10.06.2010 надано офіційне тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. Згідно з частиною першою статті 8 Закону 2482-12 приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до статті 8 вказаного Закону органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону 2482-12). Відповідно до частини одинадцятої статті 8 Закону 2482-12 спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Спірна квартира, яку займає позивач, перебуває в оперативному управлінні відповідача, а тому вирішення питання щодо приватизації цієї квартири належить до компетенції Головного управління Національної гвардії України, де створено орган приватизації державного житлового фонду, який знаходиться в повному господарському віданні чи оперативному управлінні Головного управління Національної гвардії України. Спірна квартира належить до об`єктів приватизації, перелік яких визначений частиною першою статті 2 Закону 2482-12, і не входить до переліку об`єктів, що не підлягають приватизації, передбаченого частиною другою статті 2 вказаного Закону. Позивач та члени його сім`ї зареєстровані і постійно проживають в квартирі [ADDRESS] на законних підставах, що відповідачем не оспорювалося. Позивачем та членами його сім`ї не використано право на безоплатну приватизацію житла, житлові чеки вони не використовували та позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою про приватизацію житла, З огляду на встановлені обставини, зважаючи, що спірна квартира належить до об`єктів приватизації, позивач та його сім`я мають право на приватизацію займаного житла в державному житловому фонді та враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що рішення органу приватизації відповідача про відмову позивачу в приватизації квартири є незаконним, а тому підлягає скасуванню, право [PERSON] та членів його сім`ї на приватизацію житла, в якому він проживає та зареєстрований разом з членами сім`ї, порушено та підлягає захисту, а позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується набуття дружиною позивача на праві приватної власності квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 12 січня 2021 року, то суд звертає увагу, що вказана квартира набута особою в порядку дарування та дружина позивача не використала свого права на приватизацію державного житлового фонду, а набуття квартири в порядку дарування не є реалізацією особою права на приватизацію квартири. Як вказувалося органи приватизації можуть відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла у випадках, передбачених законом. Наразі обставина набуття у власність в порядку дарування іншого житла як підстава для відмови в приватизації займаного ним житла в державному житловому фонді чинним законодавством не передбачена, а тому не може бути підставою для відмови особі в приватизації квартири в державному житловому фонді, в якій особа постійно проживає. Тобто [PERSON] та члени його сім`ї, попри те, що дружина позивача набула в дар квартиру, не позбавлені права приватизації квартири державного житлового фонду в якій постійно проживають в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека, а обставина набуття у власність [PERSON] в порядку дарування квартири не може бути підставою для відмови в приватизації займаного житла. Щодо застосування відповідачем положень ст.48 ЖК України, то слід відмітити, що на правовідносини, що виникли між сторонами щодо приватизації квартири державного житлового фонду, не поширюється дія ст. 48 ЖК України про розмір жилого приміщення, оскільки цією нормою урегульовано розмір жилого приміщення при надані громадянам житла з громадського та державного житлового фонду, тобто розмір житлової площі у межах якої здійснюється надання житлових приміщень особам, що перебувають на квартирному обліку. Тобто вказана норма підлягала застосуванню при виділенні квартири позивачу з державного житлового фонду та прийняті рішення щодо цього житлово-побутовою комісії військової частини [NUMBER] НГУ від 19 грудня 2019 року № 15, яким зокрема [PERSON] на склад сім`ї 3 особи, в тому числі: він, дружина [PERSON] та син [PERSON] , було надано двох кімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 33,1 кв.., загальною площею 62,6 кв.м для постійного користування. Відповідач не\~вірно застосував\~положення цієї\~норми при\~розгляді заяви\~позивача про\~приватизацію квартири. При цьому слід звернути увагу, що відповідно до ч.3 ст.48 ЖК України визначено, що громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства. Що стосується вимог позивача про зобов`язання Головного управління Національної гвардії України прийняти рішення про приватизацію спірної квартири та здійснити усі необхідні реєстраційні дії, то дані вимоги задоволенню не підлягаю з огляду на наступне. Відповідно до ч.3 ст.8 Закону 2482-12 передача квартир (будинків) у власність громадян\~здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Аналогічна норма передбачена і Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення) Згідно з пунктом 17 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Крім заяви до органу приватизації громадянин подає перелік документів, визначений пунктом 18 Положення. Відповідно до п.22 Положення орган приватизації, у разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім`ї і розміру загальної площі квартири, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, оформляє відповідні розрахунки та видає розпорядження органу приватизації щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах чи готує проект рішення органу місцевого самоврядування щодо жилих приміщень у гуртожитках. Відповідно до п.23 Положення орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. Відповідні положення містить і Положення про орган приватизації державного житлового фонду, який знаходиться в повному господарському віданні чи управління Головного управління Національної гвардії України,затвердженого наказом Командувача Національної гвардії України від 11 березня 2019 року №135 зі змінами. Тобто як слідує з вказаних положень орган приватизації може прийняти рішення відповідно до заяви та цілого ряду документів, для прийняття рішення можуть уточнювати необхідні дані, та орган може відмовити у випадках встановлених законом у приватизації займаного житла. Тобто орган приватизації має певний алгоритм дій та ступінь свободи у вирішенні конкретної справи і прийнятті відповідного рішення, що означає можливість вибору в межах, встановлених правовими нормами. Тобто, дискреційні повноваження дають можливість на власний розсуд (в межах чинного законодавства) визначати зміст рішення або вибрати один із кількох варіантів рішення. Натомість суд під час розгляду даної категорії справ може лише надавати оцінку правомірності та легітимності їх рішення, діям чи бездіяльності, а не зобов`язати приймати конкретне рішення. Разом з тим, суд з метою захисту прав особи вправі зобов`язати орган приватизації розглянути заяву, однак за встановлених в цій справі обставин знищення, з метою недопущення витоку інформації у зв`язку введенням на території України воєнного стану, документації органу приватизації, в тому числі і документації, що стосується самого позивача, суд не може захисти права позивача у вказаний спосіб. Щодо вимоги позивача про вчинення відповідачем реєстраційних дій у зв`язку з приватизацією квартири, то слід звернути увагу, що відповідно до Закону 2482-12 та Положення, а також Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» орган приватизації Головного управління Національної гвардії України не є органом державної реєстрації прав та не наділений повноваженнями вчиняти реєстраційні дії, а тому вказана вимога не може бути задоволена в будь-якому випадку. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що позов задоволений частково з відповідача на корить позивача підлягає стягненню 496,20 грн судового збору. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд звертає увагу учасників на положення ч.8 ст.141 ЦПК України, відповідно до яких, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, якщо до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зважаючи, що представником позивача заявлено в установленому порядку про надання доказів витрат на правничу допомогу, тому вказане питання буде вирішене з урахуванням вказаних вище положень, а також наявних доказів про витрати на правничу допомогу позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial