Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

свої вимоги\~позивач\~обґрунтовує\~тим,\~що\~рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.05.2021 року на його користь стягнуто з відповідача заборгованість за договором позики, визначену станом на 14.12.2020 року, в розмірі 51\~056 доларів США, з яких 50\~000 доларів США сума позики, 1\~056 доларів США відсотки за прострочення грошового зобов`язання з 01.04.2020 року по 14.12.2020 року відповідно до ст.625 ЦК України. На виконання вказаного рішення суду 10.08.2021 року відкрите виконавче провадження № 66432754, однак, жодного погашення боргу ні в добровільному, ні в примусовому порядку відповідачем не здійснено. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 15.12.2020 року по 21.10.2022 року у розмірі 2 778 доларів США та судові витрати, які складаються із 1\~015,88 грн. сплаченого судового збору. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Боднарук В.В. подав до суду письмову заяву від 25.01.2023 року, в якій позовні вимоги підтримує, розгляд справи просить проводити у його та позивача відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с. 54). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме за зареєстрованим місцем проживання. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Представник третьої особи - Коломийського відділу ДВС в судове засідання не з`явився. 09.11.2022 року старший державний виконавець М. Юрчук подав до суду письмову заяву, в якій просить судове засідання проводити без участі представника вказаного відділу та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства (а.с. 20). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.05.2021 року, яке набрало\~законної сили\~01.07.2021\~року,\~стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 28.12.2019 року, в загальному розмірі 51 056 доларів США, визначену станом на 14.12.2020 року (з яких 50\~000 доларів США сума позики, 1\~056 доларів США 3 проценти річних за прострочення грошового зобов`язання з 01.04.2020 року по 14.12.2020 року ( а.с .4-5 )). \~За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 10.08.2021 року державним виконавцем Коломийського відділу ДВС Юрчуком М.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66432754 щодо виконання вищевказаного рішення суду (а.с. 6). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(далі - Декрет № 15-93),\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене ч. 2 ст.625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Відповідно до розрахунку, вказаного позивачем, кількість днів прострочення з 15.12.2020 року по 21.10.2022 року (день зазначений позивачем як день подачі даного позову) складає 676 днів. Таким чином, 3 % річних від простроченої суми (50\~000 доларів США, що вказана у рішенні суду) з урахуванням кількості днів прострочення (676) становить 2\~778,08 доларів США (50\~000 х 676 х 3 : 100 : 365). Разом з тим, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 2 778 доларів США (вказуючи, що 8 центів не враховує за малозначністю), а суд з огляду на приписи ч.2\~ст.264 ЦПК України, позбавлений права вийти за межі позовних вимог, а тому, враховуючи, що боргове зобов`язання не виконане, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3 % річних від простроченої суми в розмірі 2\~778 доларів США. Судом встановлено, що позивачем за звернення до суду з даним позовом сплачено судовий збір в сумі 1\~015,90 грн., що стверджується відповідною квитанцією від 21.10.2022 року (а.с. 3). Згідно з п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, поданою фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову. Оскільки офіційний курс НБУ гривні до долара США станом на 21.10.2022 року складав 36,5686/долар США, то з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати в сумі 1 015,87 грн. (2\~778 *36,5686=101\~587,57*1%=1\~015,87). На підставі ст.ст. 509, 525, 526, 610, 625, 1050 ЦК України та,

Outcome: approved