Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

08.08.2022 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої уточнені вимоги мотивує тим, що з 23 вересня 2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. Згідно запису №9 від 19.04.2022 року в трудовій книжці позивач звільнений в зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці по п.1 ст.40 КЗпП України. Підставою для звільнення став наказ АТ «Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання- Інжиніринг» №1361 від 19 квітня 2022 року, за яким [PERSON] старшого чергового оперативного управління охорони та режиму, звільнено з АТ по п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці. В той же час підставою для винесення вищезазначеного наказу став наказ АТ «Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання- Інжиніринг» №24 від 12 лютого 2022 року «Про зміну організаційної структури та штатного розпису «Управління охорони та режиму». Як свідчить персональне попередження позивач був ознайомлений з наказом по AT «СМНВО- Інжиніринг» №24 від 12.02.2022 року, що підпадають під можливе звільнення з чим був незгоден. 18 лютого 2022 року позивач був попереджений про можливе вивільнення з чим був не згоден. У зв`язку з можливим вивільненням [PERSON] не було запропоновано для працевлаштування всі наявні вакансії в АТ «СМНВО- Інжиніринг» станом на 01 лютого 2022 року, крім того жодні заходи не приймалися адміністрацією Товариства для переведеної позивача з його згоди на іншу роботу, відповідну роду його діяльності. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки його було проведено з порушенням вимог чинного трудового законодавства. За таких обставин позивач просить: 1) поновити строк для звернення до суду з даним позовом; 2) визнати протиправним та скасувати наказ АТ «Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання- Інжиніринг» №1361/ВК від 19 квітня 2022 року про його звільнення; 3) поновити його на посаді старшого чергового оперативного управління охорони та режиму АТ «Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання- Інжиніринг» з 19.04.2022 року; 4) стягнути з АТ «Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання- Інжиніринг» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 83856,21 грн; 5) стягнути з АТ «Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання- Інжиніринг» на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Ухвалою суду від 09.08.2022 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. 22.09.2022 року від представника відповідача АТ «Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання- Інжиніринг» надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на наступне. Так, наказом AT «СМНВО - Інжиніринг» № 24 від 12.02.2022 року «Про зміну організаційної структури та штатного розпису управління охорони та режиму» ліквідовано в організаційній структурі та штатному розписі «Управління охорони та режиму» внутрішню структурну одиницю «Група оперативного реагування» та вхідні в склад цієї групи: штатну посаду «Начальник групи» та дванадцять штатних посад «Старший черговий оперативний». Товариство ознайомило позивача з вказаним наказом, що підтверджується розпискою позивача «не згоден» про ознайомлення 18.02.2022 року, відповідно до списку працівників Управління охорони та режиму, ознайомлених з наказом по AT «СМНВО - Інжиніринг» № 24 від 12.02.2022 року, що підпадають під можливе звільнення. У зв`язку із ліквідацією в організаційній структурі та штатному розписі «Управління охорони та режиму» внутрішньої структурної одиниці «Група оперативного реагування» та вхідні в склад цієї групи: штатну посаду «Начальник групи» та дванадцять штатних посад «Старший оперативний черговий», переважне право залишення на роботі (передбачене ст. 42, ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України) Товариством не застосовувалося, так як було ліквідовано структурну одиницю та всі штатні посади, які входили в склад цієї одиниці. Тобто позивач не мав переважного права на залишення на роботі, оскільки таке право не застосовується між працівниками, що займають різні посади, мають різну кваліфікацію та функціональні обов`язки. Також, на виконання вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, у зв`язку із майбутнім вивільненням позивачу були запропоновані для працевлаштування всі наявні вакансії в AT «СМНВО - Інжиніринг» станом на 18.02.2022 року, що підтверджується підписом Позивача «не відмовився буду ознайомлюватися [PERSON] » в попередженні про можливе вивільнення від 18.02.2022 року. Але в період з 18.02.2022 року по 19.04.2022 року позивач не звертався до AT «СМНВО - Інжиніринг» для подальшого працевлаштування. Таким чином, на думку Товариства, позовні вимоги в частині скасування наказу, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, адже Товариство в повному обсязі виконало всі чинні вимоги трудового законодавства, що передбаченні для роботодавця у разі звільнення працівника на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Крім того, AT «СМНВО - Інжиніринг» вважає, що позивачем було пропущено строк на звернення до суду із даним позовом та не підтверджено належними доказами причинний зв`язок пропущення процесуального строку, до того ж, Товариство заперечує суму витрат на правничу допомогу. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, посилаючись на доводи, викладені у відзиві, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Так, [PERSON] перебував у трудових відносинах із Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання імені М.В.Фрунзе», яке було перейменоване в Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання», яке згодом було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання», потім перейменоване на Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання», а з 01.08.2019 року перейменовано на Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання - Інжиніринг» з 23 вересня 2014 року, працював на посаді чергового оперативного, пізніше старшого чергового оперативного управління охорони та режиму, що підтверджується копією трудової книжки та копіями договорів підряду. Наказом AT «СМНВО - Інжиніринг» № 24 від 12.02.2022 року «Про зміну організаційної структури та штатного розпису управління охорони та режиму» ліквідовано в організаційній структурі та штатному розписі «Управління охорони та режиму» внутрішню структурну одиницю «Група оперативного реагування» та вхідні в склад цієї групи: штатну посаду «Начальник групи» та дванадцять штатних посад «Старший черговий оперативний». Як свідчить персональне попередження [PERSON] був ознайомлений з наказом по AT «СМНВО- Інжиніринг» №24 від 12.02.2022 року, що підпадають під можливе звільнення з чим був не згоден. 18 лютого 2022 року позивач був попереджений про можливе вивільнення з чим був не згоден. Відповідно до наказу АТ «СМНВО - Інжиніринг» № 1361/ВК від 19.04.2022 року «Про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці» [PERSON] старшого чергового оперативного управління охорони та режиму, звільнено з AT «СМНВО - Інжиніринг» 19.04.2022 року, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, згідно з ст. 44 КЗпП України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. У наказі AT «СМНВО - Інжиніринг» № 24 від 12.02.2022 року «Про зміну організаційної структури та штатного розпису управління охорони та режиму» підставою для зміни в організаційній структурі та штатному розписі «Управління охорони та режиму» внутрішньої структурної одиниці «Група оперативного реагування» зазначено про неналежне виконання функціональних обов`язків працівниками одиниці «Група оперативного реагування», однак доказів неналежного виконання функціональних обов`язків позивачем не надано. Тобто відсутні докази змін в організації виробництва і праці. Як пояснила представник AT «СМНВО- Інжиніринг» під час судового засідання, що звільнення [PERSON] було у зв`язку із ліквідацією в організаційній структурі та штатному розписі «Управління охорони та режиму» внутрішньої структурної одиниці «Група оперативного реагування» та вхідні в склад цієї групи: штатну посаду «Начальник групи» та дванадцять штатних посад «Старший оперативний черговий». При цьому, переважне право залишення на роботі Товариством не застосовувалося, так як було ліквідовано структурну одиницю та всі штатні посади, які входили в склад цієї одиниці. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише за відсутності такої роботи інша наявна робота. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Таким чином однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року у справі №490/372/21 (провадження №61-10171св21) зазначено: «звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом». Як встановлено під час розгляду справи, що у зв`язку з можливим вивільненням [PERSON] не було запропоновано для працевлаштування всі наявні вакансії в AT «СМНВО- Інжиніринг» станом на 18 лютого 2022 року, а тільки запропоновано заповнити бланк попередження про можливе вивільнення, де позивач зазначив, що «від запропонованих посад не відмовився, буду ознайомлюватися». З відповіді на адвокатський запит від 27.06.2022 року за № 02-1/83 щодо вакантних посад, які пропонувалися вивільненому позивачу вбачається, що AT «СМНВО- Інжиніринг» надано перелік посад, які необхідні для комплектування на 19.04.2022 року без доказів, що підтверджують відмову [PERSON] від запропонованих посад чи ознайомлення його з переліком запропонованих вакансій. Крім того, жодні заходи не приймалися адміністрацією Товариства для переведення [PERSON] з його згоди на іншу роботу, відповідну роду його діяльності, хоча [PERSON] мав переважне право на залишення на роботі в порівнянні з іншими працівниками, що були переведені до «Відділу охорони», Управління охорони та режиму, оскільки перед працевлаштуванням в AT «СМНВО- Інжиніринг» [PERSON] мав стаж роботи 7 років в органах внутрішніх справ, близько 8 років безперервного стажу роботи на підприємстві відповідача, заходи дисциплінарного чи матеріального стягнення за неналежне виконання функціональних обов`язків до позивача не застосовувалися, мав високу працездатність та високий рівень показників, зарекомендував себе як сумлінний працівник. Займаній посаді відповідав в повному обсязі (згідно характеристики AT «СМНВО- Інжиніринг»). Згідно свідоцтва про народження має на утриманні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Працездатного віку, закінчив Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ і отримав повну вищу освіту. А навпаки AT «СМНВО- Інжиніринг» надано суду підтвердження переводу інших працівників тієї ж структурної одиниці на інші посади до складу робітників «Відділу охорони» або до іншої структурної одиниці «Управління охорони та режиму», а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , натомість не надано суду доказів чому саме цих працівників було переведено, а не [PERSON] . Таким чином, при звільненні працівників за пунктом 1 статті 40\~КЗпП має бути дотриманий певний порядок вивільнення, який AT «СМНВО- Інжиніринг» не виконало. Як вказав Верховний Суд у своїй Постанові від 23.01.2018 року у справі №273/2212/16-ц, що з урахуванням вимог трудового законодавства у справах про поновлення на роботі, в яких оспорюється незаконність звільнення, обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. При цьому розгляд та вирішення трудових спорів повинні спрямовуватись на охорону конституційного права кожного на працю. Щодо строку звернення з позовом до суду необхідно зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. У ст. 234 КЗпП України, не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку, встановленого у ч. 1 ст. 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Установлені ст. 233 КЗпП України, строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, встановлений ст. 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. Відповідно до Постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 09\~грудня 2020\~року №\~1236\~«Про встановлення\~карантину та\~запровадження обмежувальних\~протиепідемічних заходів\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2» на підставі ст.\~29\~Закону України\~«Про захист\~населення від\~інфекційних хвороб» Кабінет Міністрів України встановлює з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року на території України карантин, продовживши дію карантину. Пунктом 1 глави ХІХ Прикінцевих Положень\~КЗпП України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що законних підстав для звільнення позивача роботодавець не мав, тому необхідно визнати протиправним і скасувати наказ про звільнення та поновити позивача на посаді старшого чергового оперативного управління охорони та режиму АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання «Інжиніринг». Стосовно вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає, що згідно довідки АТ «Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання- Інжиніринг» про заробітну плату [PERSON] суми заробітної плати, які були нараховані позивачу становлять: за лютий 2022 року (без вирахування ПДФО та військового збору) становить 11498,48 грн, за березень 2022 року (без вирахування ПДФО та військового збору) становить 6363,33 грн. Тобто середньоденний заробіток позивача складає 302,73 грн (17861,48 грн : 59 робочі дні=302,73 грн.). Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу має обчислюватися з 20.04.2022 року по 11.01.2023 року включно. Загальна кількість робочих днів в період з 20.04.2022 року по 11.01.2023 року складає 277 днів, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 83856 грн 21 коп. (302,73 грн х 277 днів = 83856,21 грн). Оскільки позивач при подачі даного позову був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь держави судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 5600,00 грн. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі позивача та в частині виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Outcome: approved