Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 13 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», яке в подальшому переіменоване в Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та відповідачем, шляхом підписання заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), за умовами яких відповідачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] \~в гривнях,\~ а також\~було видано\~платіжну картку\~та конверт\~з персональним\~ідентифікаційним кодом\~до неї. Банком було встановлено відповідачу відновлювальну кредитну лінію в розмірі кредиту 40000 грн. За умовами, погодженими сторонами, процентна ставка за кредитом є фіксованою і встановлена у розмірі 11 % річних за користування кредитними коштами. Плата за перевищення витратного ліміту по поточному рахунку (овердрафт) становить 60% на рік. Відносини банківського кредиту виникають з дня підписання уповноваженим представником банку заяви про приєднання. Розміри плати за послуги, які надаються банком, проценти тощо визначаються в заяві на встановлення кредитної лінії. Відповідач зобов?язався щомісячно отримувати звіт (виписку) по картковому рахунку та сплачувати всі платежі на підставі цього звіту, а також сплатити проценти в порядку та розмірах, визначених умовами кредитування. Сплата коштів на погашення кредиту та процентів здійснюється не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним. За невиконання або несвоєчасне виконання грошових зобов`язань банк має право нарахувати на суму прострочених платежів та стягувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума повинна бути сплачена і до дати її фактичної сплати. В порушення зобов`язань за договором, відповідач допустив прострочення виконання зобов?язань щодо погашення заборгованості кредитом, в зв?язку з чим виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів. Станом на 4 вересня 2020 року, утворилась заборгованість у загальному розмірі 28409,97 грн, яка складається з заборгованості по основному боргу в розмірі 25750,13 грн, заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 2237,55 грн, комісії у розмірі 89,00 грн, пені за несвоєчасне погашення боргу в розмірі 62,08 грн, суми інфляційних втрат від простроченої суми процентів за користування кредитом у розмірі 1,83 грн. Банком розраховано 3 % від простроченої суми заборгованості по основному боргу у розмірі 237,48 грн, 3 % річних від простроченої суми заборгованості по процентам у розмірі 31,90 грн. Вказану суму заборгованості, а також судові витрати в розмірі 2102 грн, просив стягнути з відповідача в судовому порядку. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Гаврищука А.В. від 19 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Гаврищука А.В. від 6 липня 2021 року здійснено перехід з розгляду цивільної справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 вересня 2021 року, проведеного на підставі розпорядження керівника апарату суду № 102 від 27 вересня 2021 року, визначено склад суду у складі головуючого судді Капшук Л.О. Представник позивача в судове засідання не з?явився, до суду подав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з?являвся, про день та час розгляду справи повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не відомі. Згідно з пунктом 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 19 квітня 2021 року, 2 червня 2021 року, 7 липня 2021 року відповідачу направлено копію ухвали про відкриття спрощеного провадження, копію ухвали про перехід до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, та копію позовної заяви з додатками за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. 15 липня 2021 року до суду повернуто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до відмітки представника АТ «Украпошта» в якому, відправлення вручено 14 липня 2021 року відповідачу особисто. Про дату час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся судовими повітками про виклик до суду 4 серпня 2021 року, 21 жовтня 2022 року, 8 грудня 2022 року за адресою зареєстрованого місця проживання. 14 вересня 2021 року, 1 листопада 2022 року, 20 грудня 2022 року до суду повернуто конверти із вкладенням. Згідно даних довідки ф.20, сформованої представником відділення АТ «Укрпошта», причиною повернення відправлення вказано відсутність адресата за адресою місцезнаходження. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з наведеним, за відсутності відповідача за адресою зареєстрованого місця проживання, суд вважає, що судовий виклик (судове повідомлення) вручено йому належним чином. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з?явився до суду, причин неявки в судове засідання не повідомив, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила\~статті 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до положень\~статті 274 ЦПК України,\~справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. На підставі частини 1\~статті 280 ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з?явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За правилами статті 281 ЦПК України, яка регламентує порядок заочного розгляду справи, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Аргументи учасників справи Відповідач відзиву на позов не подав. Відповідно положень частини 2 статті 191 та частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи Судом встановлено такі фактичні обставини. 13 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України, яке в подальшому переіменоване в Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та відповідачем було підписано заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (а.с. 168-169). За умовами заяви, відповідачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях та встановлено відновлювальну кредитну лінію з бажаним розміром кредиту 40000,00 грн, максимальним розміром кредиту в розмірі 60000,00 грн на споживчі потреби, а також видана платіжна картка. Пунктом 3.1. заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії передбачено, що підписанням цієї заяви клієнт погодився на встановленн банком кредиту та погоджується з умовами користування кредитом відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також підтверджує укладення між ним та банком кредитного договору з істотними умовами кредитування, викладеними в цій заяві. Також, відповідно до умов зяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії, строк кредитування встановлено у 36 місяців. Сторонами погоджено процентну ставку за кредитом, яка є фіксованою і становить 11,00% річних за користування кредитними коштами та 0,001% річних за користування коштами протягом грейс періоду. Відповідно до умов заяви, комісійна винагорода за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту та зняття готівкових коштів не встановлена. Пунктом 3.10. передбачено, що всі інші умови кредитного договору містяться в договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Судом досліджено\~додані до\~позовної заяви\~додатки:\~витяг з\~договору комплексного\~банківського обслуговування\~фізичних осіб,\~затвердженого постановою\~правління АТ\~«Ощадбанк» від\~05\~серпня 2015\~року №\~694,\~в редакції\~зі змінами\~станом на\~24\~жовтня 2016\~року,умови\~користування встановленою\~відновлювальною кредитною\~лінією (додаток\~№ 1\~до договору\~коплексного банківського\~обслуговування фізичних\~осіб),\~вид та\~предмет супутних\~послуг та\~обгрунтування їх\~вартості,\~таблицю визначення\~сукупної вартості\~споживчого кредиту\~та реальної\~процентної ставки\~станом на\~13\~грудня 2016\~року,\~повідомлення про\~умови кредитування, якими передбачені умови та порядок здійснення банком комплексного банківського обслуговування клієнта, та порядок врегулювання відносини сторін при наданні клієнту послуг банку щодо загальних умов кредитування (а.с. 8-13, 13 зв, 170, 170 зв., 171). Вказані документи містять загальні умови кредитних послуг, що надаються АТ «Ощадбанк». З розрахунку заборгованості, поданого позивачем, вбачається, що станом на 4 вересня 2020 року загальний розмір заборгованості становить 28409,97 грн. Вказана заборгованість складається з заборгованості по основному боргу в розмірі 25750,13 грн, заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 2237,55 грн, комісії у розмірі 89,00 грн, пені за несвоєчасне погашення боргу в розмірі 62,08 грн, суми інфляційних втрат від простроченої суми процентів за користування кредитом у розмірі 1,83 грн. Банком розраховано 3 % від простроченої суми заборгованості по основному боргу у розмірі 237,48 грн, 3 % річних від простроченої суми заборгованості по процентам у розмірі 31,90 грн (а.с. 14-18). Відповідно до даних виписки по поточному рахунку № [NUMBER] , по вказаному рахунку за період з 21 грудня 2016 року до 10 березня 2021 року банком проводилися транзакції щодо нарахування та списання коштів в рахунок погашення заборгованості (а.с. 19-128). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України,\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу,\~ договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На підставі положень статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом\~статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов?язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Умови договору про розмір кредиту, порядок його надання та погашення, розмір та порядок сплати процентів за його користування, а також розмір та порядок нарахування пені у випадку невиконання зобов?язань за договором, були викладені у підписаній відповідачем заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії від 13 грудня 2016 року. Факт користування кредитними коштами та допущення прострочення платежів щодо повернення кредитних коштів та процентів за користування ними підтверджено наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою по рахунку відповідача, який є арифметично вірним та відповідачем не спростований. З огляду на зазначені обставини, суд вважає, що вказані умови були погоджені сторонами, відповідач порушив умови укладеного договору, допустив несплату чергових платежів та відсотків за кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 25750,13 грн, відсотків за користування кредитом в розмірі 2237 грн, пені в розмірі 62,08 грн є обгрунтованими. Позивачем доведено, що відповідач порушив умови укладеного договору, допустив несплату чергових платежів та відсотків за кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість. Разом з тим, банк, заявляючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), відсотків за його користуванням та пені, стягнути заборгованість з комісії. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення з відповідача комісії, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розміщений на сайті: https:// www.oschadbank.ua. До позовної заяви представником позивача додано копію витягу з договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що договір саме в цій редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо розміру та порядку нарахування та сплати комісії . Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України,\~за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки договір, що розміщений на офіційному сайті позивача (www.oschadbank.ua) міг неодноразово змінюватися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Вказаний позивачем договір, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов?язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві\~про приєднання, та в заяві на встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту) позичальника, які безпосередньо підписані останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторонни, до запропонованого договору. Зазначення в заяві про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на яку посилається банк. Крім того, розміщений на сайті позивача договір та роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Тарифи, які діяли на дату підписання заяви про приєднання до позовної заяви не додані, доказів про ознайомлення та погодження відповідача з ними не надано. Доказів того, що відповідач був проінформований про конкретні умови щодо стягнення комісії чи їх зміни банком в подальшому, позивач суду не надав. У постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) Верховний Суд виклав висновки про правильне застосування норм права у подібних правовідносинах, зазначивши, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов?язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. У заяві про приєднання комісія за обслуговування кредиту визначена у розімірі 0 процентів, а таблиця визначення сукупної вартості кредиту та повідомлення про умови кредитування носять інформативний характер та не свідчать про дотримання форми договору, підписаного сторонами. За таких обставин, без наданих підтверджень про письмове погодження сторонами розміру та порядку сплати комісії, зазначений банком договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, повідомлення про умови кредитування та таблиця визначення сукупної вартості кредиту, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Відтак вимоги банку щодо стягнення з відповідача комісії у розмірі 89,00 грн. відповідно до умов договору є безпідставними та не можуть бути задоволені. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно із частиною 1\~статті 1050 ЦК України,\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов?язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції, поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Згідно пункту 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов?язання. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов?язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов?язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов?язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Позивачем обраховано суми 3 % річних на суму простроченого кредиту у розмірі 237,48 грн, 3 % річних на суму нарахованих та несплачених процентів у розмірі 31,90 грн, а також інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 1,83 грн. Вказані суми підлягають стягненню з відповідача. Загалом,\~з відповідача\~підлягає до\~стягнення 28320,97 грн (25750,13 + 2237,55 + 62,08 + 237,48 + 31,90 + 1,83). Відповідач обізнаний про наявність заборгованості та її розміром, відомостей про її погашення та жодних заперечень щодо позову суду не надав. Висновки за результатами розгляду Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків. Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона\~сама визначає\~стратегію свого\~захисту,\~зміст своїх\~вимог і\~заперечень,\~а також\~предмет та\~підстави позову,\~тягар доказування\~лежить на\~сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Саме позивач мав довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленного відповідача та обгрунтувати відповідність обраного способу засхисту змісту порушенного права. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником. Згідно правил\~статті 263\~ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості по основному боргу, суми заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, пені, суми 3 % річних від простроченої заборгованості за кредитом, 3 % річних нарахованих на суму несплачених процентів, суми інфляційних втрат, нарахованих на суму несвоєчасно погашених процентів ґрунтуються на законі, підтверджені матеріалами справи, тому є доведеними. Обґрунтованість вимог про стягнення комісії позивачем не доведено. Щодо розподілу судових витрат При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2270 грн. Відповідно до правил частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача, то, згідно правил частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2262,89 грн (28320,97 х 2270/28409,97) На підставі викладеного,

Outcome: partial