Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Нікопольського міськрайонного суду в Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 01 липня 2010 року по теперішній час працює на посаді провідного менеджера у ТОВАРИСТВІ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА» за основною формою працевлаштування, що підтверджується копіями наказу № 328/К від 04.09.2018 року та трудової книжки. Відповідно до пп.3.1,1. п.3.1 колективного договору ТОВ «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА», укладеного між роботодавцем та профкомом первинної організації профспілки трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України і прийнятого на конференції трудового колективу 17 травня 2018 року, роботодавець зобов`язувався здійснювати організацію праці та заробітної плати працівників товариства у відповідності із\~законами України «Про оплату праці», «Про відпустки», «Про колективні договори і угоди», «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»,\~Господарським кодексом України,\~Кодексом законів про працю, Положенням про періодичну оцінку персоналу товариства, Положенням про оплату праці та преміювання, діючими на товаристві, іншими діючими законодавчими актами про працю і заробітну плату. Згідно із пп.3.2.4 п.3.2. колективного договору ТОВ «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА», сторони погодились здійснювати виплату заробітної плати в робочі дні два рази на місяць: аванс з 16 по 22 число кожного, місяця, розрахунок за минулий місяць з 1 по 7 число наступного за звітним місяця. За час роботи з травня 2022 року за підприємством виникла заборгованість по виплаті заробітної плати перед нею, а саме за травень, червень, липень, серпень, вересень 2022 року в сумі 58 090 грн. 09 коп., що підтверджується копією довідки про заборгованість по виплаті заробітної плати № ТУ000000194 від 07 жовтня 2022 року. Позивач вважає, що ТОВ «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА» порушуються істотні умови колективного договору та вимоги діючого законодавства України в частині своєчасної сплати заробітної плати, у зв`язку із чим вимушена звертатися до суду для захисту своїх прав з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати. Просить суд стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА» (ЄДРПОУ 36096221) на свою користь заборгованість по виплаті заробітної плати за травень 2022 року в сумі 13 515 грн. 00 коп., червень 2022 року в сумі 13 644 грн. 23 коп., липень 2022 року в сумі 12 435 грн. 91 коп., серпень 2022 року в сумі 9 484 грн. 92 коп., вересень 2022 року в сумі 9 010 грн. 03 коп., а всього 58 090 грн. 09 коп. Крім цього, просить суд стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн. 00 коп. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до\~ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.39-40). Відповідно до ч.1\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.46-47), своїм правом, передбаченим\~ст.178 ЦПК України, не скористався, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду від нього не надходили. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У\~статті 129 Конституції України\~однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається\~ЦПК України\~та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій\~статті 10 ЦПК України\~і\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Кожному гарантоване право подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Також, згідно із положеннями статей55,124\~Конституції України та статтіст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Частиною 3\~ст.12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У\~статті 129 Конституції України\~однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається\~ЦПК України\~та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій\~статті 10 ЦПК України\~і\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Як встановлено судом, [PERSON] в період з 01 липня 2010 року по теперішній час працює на посаді провідного менеджера у ТОВАРИСТВІ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА» за основною формою працевлаштування, що підтверджується копіями наказу № 328/К від 04.09.2018 року та трудової книжки, серії № [NUMBER] від 23 червня 1991 року (а.с.22-23). Як вбачається з довідки № ТУ000000194 від 07 жовтня 2022 року, в період з травня 2022 року за підприємством виникла заборгованість по виплаті заробітної плати перед позивачем за травень, червень, липень, серпень, вересень 2022 року в загальній сумі 58 090 грн. 09 коп. (а.с.25). Відповідно до ч.1\~ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно\~статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата\~це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до\~ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За вимогами частини 1\~статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ч.1\~ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 5\~статті 97 КЗпП України\~передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. У відповідності до\~статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів\~представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом),але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу,що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ч.1,2\~ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Статтею 141 КЗпП України\~встановлено, що обов`язок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому ним органі. З огляду на викладене, суд вважає, що ТОВ «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА» має в повному обсязі відповідати за свої зобов`язаннями із виплати заборгованості по заробітній платі. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване\~Конституцією України, нормами\~КЗпП\~та\~Закону України «Про оплату праці», а позивач перебуває у трудових відносинах із ТОВ «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА» та протягом травня\~- вересня 2022 року виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, вона має право на отримання заробітної плати за цей період часу. Доказів оплати заборгованості із заробітної плати до суду не надано. З урахуванням всього вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що ТОВ «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА» має заборгованість із заробітної плати за період з травня 2022 року по вересень 2022 року в загальному розмірі 58 090 грн. 09 коп., у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті133та частин 1 та 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3\~статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Позивачем до суду були надані наступні документи: ордер на надання правничої (правової) допомоги від 25 серпня 2022 року (а.с.31), договір про надання правової допомоги № 142/2022 від 25 серпня 2022 року, укладеного з Адвокатським бюро «Шашликов та Партнери» (а.с.33-35), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3661 від 12 березня 2018 року (а.с.37), а також акт про надання правової допомоги від 29 серпня 2022 року сума гонорару якого становить 2 000 грн. 00 коп. (а.с.32). Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 2 000 грн. 00 коп., які складаються з витрат на правничу допомогу. Згідно ч.1ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved