Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

24.12.2014 ДТГО «Львівська залізниця» звернулася до суду із позовом до Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору дарування, витребування земельної ділянки. В позовній заяві зазначає, що 31.03.2014 комісією в складі працівників ДТГО «Львівська залізниця» та представників Рясне - Руської сільської ради під час обстеження земель смуги відведення в адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області виявлено, що на 4км+792м - 4км+817м з правої сторони за ходом кілометрів дільниці Рясне - Кар`єрна, при ширині смуги відведення залізниці 60 м., на відстані 25 м. від осі під`їзної колії знаходиться земельна ділянка, яка передана [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Рясне - Руської сільської ради від 05.03.2004 № 191 «Про передачу земельних ділянок у власність» і згідно якого проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку та видано їм державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 568507. Вказане рішення та виданий на підставі нього державний акт вважає незаконними та такими, що порушують право Залізниці на постійне користування наданою їй земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху в адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області. Вказує, що правовий статус земель залізничного транспорту визначений законом. Також, спірна земельна ділянка була зайнята об`єктами залізничної інфраструктури на момент чинності Положення «Про землі, надані транспорту», про що свідчить «План границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской железной дороги» від 1950 року та відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» є містобудівною документацією, яка є основою, зокрема, для підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації та вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. Частина земельної ділянки смуги відведення, без попереднього його вилучення, була передана у власність [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Актом обстеження земельної ділянки від 31.03.2014, в той час ширина смуги відведення на даній ділянці становить 60 м від осі колії, згідно затвердженого Плану смуги відведення. Стверджує, що відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення права залізниці на землі смуги відведення в межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до пунктів 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року). Залізницею, як землекористувачем, обліковується площа в формі 6-зем саме на підставі зазначеного вище плану смуги відведення, що підтверджується довідкою відділу Держземагенства в Яворівському районі Львівської області від 05.02.2014 № 816 та довідкою відокремленого підрозділу «Підзамчівська дистанція колії» від 06.05.2014 № 425. Відповідно до ч.2 ст. 149 Земельного кодексу України, вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських,селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. З часу відведення залізниці земельної ділянки під земляне полотно вилучення спірних частин земельної ділянки в адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області у встановлено порядку у Залізниці не проводилося. Відповідачі до Залізниці щодо вилучення із користування спірної частини смуги відведення не звертались. Під час прийняття оскаржуваного рішення Рясне - Руською сільською радою не враховано норм законодавства, тому рішення від 05.03.2004 № 191 порушує права та інтереси Залізниці на користування земельною ділянкою, якою користуються [PERSON] та [PERSON] , а тому оскаржуване рішення підлягає визнанню незаконними та скасуванню. Враховуючи вищенаведене просить визнати незаконним та скасувати рішення Рясне - Руської сільської ради від 05.03.2004 № 191 «Про передачу земельних ділянок у власність». Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] загальною площею 0,1950 га, яка була їм передана у приватну власність на підставі рішення Рясне - Руської сільської ради від 05.03.2004 № 191. Зобов`язати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», а саме звільнити зайняту земельну ділянку в межах Рясне - Руської сільської ради на 4км+792м-4км+817м дільниці Рясне - Кар`єрна. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 29.12.2014 відкрито провадження у справі. 12.06.2015 від Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області надійшла заява про застосування строків позовної давності, у якій представник відповідача сільський голова Е.Смокоровська зазначає, що вказана у позові земельна ділянка була передана сільською радою у власність рішенням № 191 від 05.03.2004, а державний акт на право власності на земельну ділянку був оформлений 08.06.2005, тобто понад 10 років тому. При цьому ДТГО Львівська залізниця стверджує, що вказаною в позовних вимогах земельною ділянкою регулярно користується з 1950 року по сьогодні. Однак, у 2008 році, з метою оформлення правовстановлюючих документів на право постійного користування ДТГО Львівська залізниця уклала договір із КТ НВФ Нові технології, яким під час виконання робіт з інвентаризації земель та оформлення державних актів на право постійного користування земельною ділянкою виявлено, що частина земельної ділянки якою користується ДТГО Львівська залізниця відчужена на користь [PERSON] та [PERSON] . Тобто, ще у 2008 році ДТГО Львівська залізниця було відомо про порушення свого права. Крім того, [PERSON] та [PERSON] відкрито користуються даною земельною ділянкою ще з 1992 року. Жодних дій для з`ясування цих обставин позивач не вчиняв до 2008 року. Також, у 2008 році ДТГО Львівська залізниця звернулась до Рясне-Руської сільської ради з листом про надання дозволу на виготовлення технічної документації землеустрою із складанням державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ДТГО Львівська залізниця в межах Рясне-Руської сільської ради. Оскільки строк позовної давності закінчився не пізніше 2011 року, а з позовом ДТГО Львівська залізниця звернулося лише в кінці 2014 року, просить до позовних вимог застосувати строк позовної давності та в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 13.05.2017 на підставі розпорядження керівника апарату №133 від 13.05.2017 у справі проведено повторний автоматизований розподіл, внаслідок чого справа передана в провадження судді Кондратьєвої Н.А. 15.05.2017 суддею Яворівського районного суду Львівської області Кондратьєвою Н.А. винесено ухвалу про прийняття даної справи до свого провадження та призначено судове засідання. 11.04.2018 Рясне - Руською сільською радою Яворівського району Львівської до суду подано заперечення проти позовної заяви, у якій представник відповідача сільський голова Е.Смокоровська позовні вимоги заперечує та просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що позовні вимоги ДТГО «Львівська залізниця» є незаконними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач не надав суду необхідних належних та допустимих доказів, якими мотивує обставини, складені в позовній заяві, крім того не надав доказів порушення своїх прав на означену земельну ділянку. Вказує, що спірна земельна ділянка площею 0,1950 га, перебуває у спільній власності [PERSON] та [PERSON] , знаходиться в межах території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області на відстані близько 25 м від осі під`їзної колії. Крім цього, відповідно до п. 6.15. Планування і забудова сільських поселень ДБН ЬА-\\.-П, затвердженого Наказом Мінбудархітектури України 05.01.1994 №6, смуги відводу залізничних колій для під`їзних шляхів повинні бути до 12 м. Спірна земельна ділянка знаходиться на відстані більше 20м від осі під`їзної коли і не накладається на землі смуги відведення залізниці. На даний час у ДТГО «Львівська залізниця» відсутні будь-які документи, що посвідчують право власності, або право користування вказаною земельною ділянкою. Зазначає, що такий документ як «План смуги відведення лінії Львів- Яворів Львівської залізної дороги 1950 року», не є належними і допустимим доказом права постійного користування земельною ділянкою в силу приписів ст.ст. 116, 125, 126 Земельного кодексу України. Як вбачається із наданим позивачем «Плану смуги відведення лінії Львів-Яворів Львівської залізної дороги 1950 року», жодним чином достовірно не встановлено межі земельної ділянки залізниці і накладення її на земельну ділянку належну відповідачам на підставі права власності. 24.05.2021 від представника відповідача [PERSON] адвоката Гевало Ю.О. через канцелярію суду подано письмові пояснення. В поясненнях [PERSON] звертає увагу суду, що правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку у позивача відсутні. Використання ДТГО «Львівська залізниця» спірної земельної ділянки здійснюється згідно «Плану смуги відведення лінії Львів-Яворів львівської залізниці», розробленого дорожнь\-ою проектною конторою Південно-західної залізниці у 1950 році. Даний графічний матеріал, не містить обґрунтування полоси відведення, а саме на який термін надана земельна ділянка на яких умовах та для яких цілей необхідна ширина смуги відведення Залізниці, та не містить відомостей про земельну ділянку, яку було надано підприємствам і організаціям залізничного транспорту, не є розпорядчим документом, не оформлений згідно діючого на той момент законодавства, не підписаний начальником експедиції Єгоровим, перенос в натуру не підписано Комлюк. Окрім цього, даний графічний матеріал не містить всіх необхідних для такого виду документів частин, а саме - експлікації із зазначенням площі земель в межах Рясне-Руської сільської ради, які планувалось відвести під потреби залізничного транспорту, умовних позначень, де розшифровуються позначки на карті та пояснювальної записки, також немає ніяких відомостей про винесення меж даної ділянки в натуру (згідно норм діючого на 1950 рік законодавства). Фактичні межі земельної ділянки, якою користується позивач, не встановлювалися уповноваженими землевпорядними організаціями. Позивач неправомірно, без належних на це підстав здійснював користування земельною ділянкою. Окрім цього позивачем не представлено акту на постійне користування згідно ст.126 ЗК України, а також відомостей з Державного підприємства "Центр державного земельного када\-стру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" та Управління земельних ресур\-сів у місті Львові про реєстрацію права на постійне користування. Крім цього поз\-ивачем не представлено документів про виніс меж земельної ділянки, якою користується ДТГО «Львівська залізниця» на місцевості. Відсутні відомості про затвердження Плану смуги відве\-дення лінії Львів-Яворів Львівської залізниці органом місцевого самоврядування. Зазначив, що відповідачами узгоджено зовнішні межі земельної ділянки із Позивачем - ДТГО «Львівська залізниця», що підтверджується Актом встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі від 30.01.2004. Далі на підставі рішення Рясне-Руської сільської ради, зібраної документації та акту погодження меж із суміжними землекористувачами відповідачами виготовлено Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯА №568507 від 08.06.2005. Після смерті Відповідача [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину земельна ділянка з кадастровим номером 4625887500:04:001:0124 є особистою приватною власністю [PERSON] . Вказана земельна ділянка набута у власність правомірним шляхом, відповідно до визначеної земельним законодавством процедури. Зважаючи на викладене просив відмовити у задоволенні в повному обсязі за\-явлених позовних вимог. У зв`язку із припиненням судді Яворівського районного суду Львівської області Кондратьєвої Н.А. здійснення повноважень судді по відправленню правосуддя через закінчення п`ятирічного строку призначення на посаду судді, на підставі розпорядження керівника апарату №235 від 27.10.2021 у справі проведено повторний автоматизований розподіл, внаслідок чого справа передана в провадження судді Колтуну Ю.М. 17.01.2022 суддею Яворівського районного суду Львівської області Колтуном Ю.М. винесено ухвалу про прийняття даної справи до свого провадження та проведення судового розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 07.06.2022 задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції. 09.06.2022 ухвалою Яворівського районного суду Львівської області клопотання представника позивача задоволено та залучено до участі у справі правонаступника позивача - регіональну філію «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». Замінено у справі відповідача Рясне-Руську сільську раду Яворівського району Львівської області на правонаступника Львівську міську раду. Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 13.09.2022 на електронну адресу суду представником відповідача адвокатом Медвідь Ю.О. скеровано додаткові пояснення. В поясненнях [PERSON] додатково зазначає, що провадження у справі підлягає закриттю в частині позовних вимог звернених до [PERSON] , оскільки під час здійснення судом підготовчого провадження встановлено, що відповідач [PERSON] помер [INFO] , копія свідоцтва про смерть наявна в матеріалах справи. Водночас посилаючись на висновки Верховного Суду зазначає, що вимоги позивача не є необхідним та ефективним способом захисту порушених прав, що не приводить до їх поновлення. Належним способом захисту є вимоги про витребування спірного майна (віндикаційний позов), проте позивач з такими вимогами до суду не звертався. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 20.01.2023 закрито провадження у справі в частині позовних вимог пред`явлених до відповідача [PERSON] . Представник позивача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Підгородна І.М. в судовому засіданні позовні підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача Львівської міської ради Я.Попович в судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду скерував заяву про слухання справи без участі представника Львівської міської ради, позовні вимоги заперечує повністю, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник відповідача адвокат Медвідь Ю.О. в судовому засіданні позовні вимоги заперечила в повному обсязі, вважає такі необґрунтованими та безпідставними, просила в задоволенні позову відмовити повністю з підстав викладених у письмових поясненнях на позовну заяву. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що на підтвердження права постійного користування землями смуги відведення АТ «Українська залізниця» надало «План границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской ж.д. в админграницах Брюховического, Ивано-Франковского и Яворовского районов Львовськой области от 0.0 км до 48,66 км», який був розроблений у 1950 році. З копії акту обстеження земельної ділянки від 31.03.2014, вбачається, що комісією в складі головного інженера відокремленого підрозділу "Підзамчіська дистанція колії" ДТГО [PERSON] , начальника сектора майнових та земельних ресурсів відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» Коханця Т.А., провідного інженера відділу земельних ресурсів служби з управління майновими та земельними ресурсами ДТГО «Львівська залізниця» [PERSON] , інженера-землевпорядника відокремленого підрозділу «Підзамчівська дистанція» ДТГО «Львівська залізниця» [PERSON] здійснено обстеження земельної ділянки в межах населеного пункту на території Рясне-Руської сільської ради, де виявлено, що на 4км+792м - 4км+817м з правої сторони за ходом кілометрів дільниці Рясне - Кар`єрна, при ширині смуги відведення залізниці 60 м., на відстані 25 м. від осі під`їзної колії знаходиться присадибна ділянка за адресою [ADDRESS] протяжністю 40м. Яка відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 568507 від 08.06.2005 належить на праві власності [PERSON] . З копії довідки складеної Відділом Держземагенства в Яворівському районі Львівської області № 816 від 05.02.2014 вбачається, що згідно по формі 6-зем станом на 01.01.2014 за Дистанція колії «Підзамче» (ПЧ-2) рахується у постійному користуванні земельна ділянка площею 10,8 га у Рясне-Руській сільській раді. Відокремлений підрозділ «Підзамчівська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця» сплачував земельний податок згідно декларації з плати за землю за земельну ділянку, площею 10,8 га, яка розташована на території Рясно-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області за 2013-2014, що підтверджується копією довідки №425 від 06.05.2014. Як убачається з копії повідомлення Відокремленого підрозділу «Служба колії» ДТГО «Львівська залізниця» від 30.05.2014 адресованого у відповідь на адвокатський запит адвокату [PERSON] залізнична колія, яка проходить в адміністративних межах Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області станом на 29.05.2014 є діючою. Вищезгадана колія є під`їзною колією ВАТ «Кар`єроуправління» і призначена для вантажних залізничних перевезень. Згідно з копії повідомлення ВАТ «Кар`єроуправління» №6 від 05.02.2015 адресованого голові Рясне-Руської сільської ради Е.Смокоровській, до Ясинецького кар`єру прокладена залізнична колія для ввезення будівельного піску. ВАТ «Кар`єроуправління» в подальшому планує продовжувати експлуатації колії. Також згідно з листа заступника начальника залізниці з економічних питань Ю.К.Іщук від 04.09.2008 №206/ДНКМ-1 адресованого голові Рясне-Руської сільської ради Е.Смокоровській ДТГО «Львівська залізниця» просить надати дозвіл на виготовлення технічної документації землеустрою із складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ДТГО «Львівська залізниця» в межах Рясне-Руської сільської ради. Рішенням №130 від 18.11.1991 виконавчого комітету Рясно-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області «Про надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального житлового будівництва» надано [PERSON] у безстрокове користування земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку з земель сільської забудови в с.Рясне-Руське. В подальшому рішенням виконкому Яворівської районної ради народних депутатів від 23.01.1992 року №15, [PERSON] надано дозвіл на забудову земельної ділянки в с.Рясне- Руське, одержано дозвіл на право закладки фундаменту та винесено межі земельної ділянки в натуру відповідно до Актів виносу в натуру меж земельної ділянки. Згідно з копії рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області 8 сесії 4 скликання від 25.12.2003 року №161, земельну ділянку передано у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії рішення №191 від 05.03.2004 Рясно-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області 9 сесії 4 скликання «Про передачу земельних ділянок у власність» передано у спільну сумісну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0, 195 га, що знаходиться в с.Рясне-Руське Яворівського району Львівської області [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії Акту встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі від 30.01.2004, комісією у складі інженера-землевпорядника служби колії О.О. Вільчинським, землевпорядником Рясне-Руської сільської ради Є.Сухецького, в присутності сільського голови Рясне-Руської сільської ради В.Мельничука, а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки Львівської залізниці, яка знаходиться в с.Рясно-Руська Яворівського району, межі в натурі проходять по правій стороні ходу кілометрів дільниці Львів- Кар`єрна на відстані 25,0 м від осі колії. А отже зовнішні межі земельної ділянки, що належать відповідачу є чітко вираженими в натурі та погоджені з представниками сільської ради та із Позивачем - ДТГО «Львівська залізниця». Згідно з копії Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯА №568507, виданого 08.06.2005, земельна ділянка, площею 0,1960 га, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована в [ADDRESS] , належить [PERSON] . Державний акт, виданий на підставі рішення 8 сесії 4 скликання Рясно-Руської сільської ради №161 від 25.12.2003 та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.46400437. Дана земельна ділянка з кадастровим номером 4625887500:04:001:0124 від А до Б межує із землями загального користування, вулицею, від Б до В із землями [PERSON] , від В до Г із землями Львівської залізниці, від Г-А землі запасу сільської ради. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Р.І. 12.12.2014, зареєстрованого в реєстрі за №1838, 1/2 частина земельної ділянки з кадастровим номером 4625887500:04:001:0124 перейшла у власність [PERSON] після смерті [PERSON] . Згідно з вимогами ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Як передбачено частиною першою статті 84 ЗК України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Відповідно до пункту б частини четвертої статті 84 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту. Згідно із частиною першою, другою статті 6 Закону України "Про залізничний транспорт" землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та Закону України "Про транспорт". Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ "Про транспорт" землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту. До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту. (ч. 1 ст. 23 ЗУ "Про транспорт" ). Ця норма закону кореспондується з положенням ст. 68 ЗК України. Частиною 2 ст.6 ЗУ "Про залізничний транспорт" встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Так, на підтвердження користування земельною ділянкою, розташованою у межах смуги відведення лінії в адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області позивачем було надано відповідний план смуги відведення, а саме «План границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской ж.д. в админграницах Брюховического, Ивано-Франковского и Яворовского районов Львовськой области от 0.0 км до 48,66 км», який був розроблений у 1950 році. Нормативно-правовими актами, чинними на момент набуття права на земельні ділянки залізницею у 1962 році, а саме: ЗК Української РСР від 25 жовтня 1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених постановою ЦВК СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів, рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку. Вимоги щодо виготовлення та отримання державного акта не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до пунктів 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (постанова ЦИК СССР від 15 грудня1928 року). За змістом статті 17 Закону України "Про основи містобудування", наявний у матеріалах справи «План границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской ж.д. в админграницах Брюховического, Ивано-Франковского и Яворовского районов Львовськой области от 0.0 км до 48,66 км» є містобудівною документацією. Отже, АТ Укрзалізниця є належним користувачем зазначеної у плані відведення земельної ділянки і цей документ є належним доказом підтвердження права позивача на користування земельною ділянкою, розташованою у межах смуги відведення лінії дільниці Рясне-Карєрна розташованою у адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, яка відноситься до земель державної власності. При цьому, відсутність даних Державного земельного кадастру про реєстрацію будь-яких речових прав (зокрема про право постійного користування) на земельну ділянку в межах смуги відведення ДТГО Львівська залізниця в адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської дільниці Рясне - Кар`єрна за ДТГО Львівська залізниця, Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця), ПАТ Українська залізниця, Регіональною філією Львівська залізниця, ПАТ Українська залізниця та іншими особами, зазначених вище висновків не спростовує, оскільки відповідно до п.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, зокрема, за умови, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Разом з тим слід зазначити, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" порушено, оскільки для таких висновків мають бути надані належні і допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме спірна земельна ділянка перебувала у користуванні позивача, де проходить її межа, чи порушена межа цієї земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста. Однак, із клопотанням про призначення експертизи у справі для підтвердження своїх позовних вимог АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до суду не зверталося. Суд звертає увагу, що «План границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской ж.д. в админграницах Брюховического, Ивано-Франковского и Яворовского районов Львовськой области от 0.0 км до 48,66 км» є додатком до проекту та водночас такий План є лише одним із документів містобудівної документації, він не був затверджений виконкомом Рясне-Руської сільської ради, не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці та позначення відстані та одиниці виміру відстані, що спростовує твердження позивача про те, що ширина смуги відведення на даній ділянці становить 60 метрів. Щодо доданої до позовної заяви копії довідки про сплату земельного податку Відокремленим підрозділом «Підзамчівська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця» за земельну ділянку загальною площею 10,8 га, слід зазначити, що в ході дослідження представлених позивачем доказів не було встановлено, в яких саме межах знаходиться земельна ділянка площею 10,8 га за яку позивач сплачує земельний податок, та чи вона територіально включає в себе спірну земельну ділянку. Будь-яких доказів для з`ясування даного питання суду представлено не було. Досліджуючи Акт обстеження земельної ділянки від 31.03.2014 у сукупності з іншими доказами, судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують повноваження осіб, які виступали підписантами Акту обстеження земельної ділянки та доказів, що такі є працівниками ДТГО «Львівська залізниця», а їхні підписи не скріплені печаткою. Крім цього, в акті відсутні підписи голови Рясне-Руської сільської ради, спеціаліста-землевпорядника та жителів села. Вказаний Акт обстеження земельної ділянки також не є доказом, який безсумнівно підтверджує перетин меж (накладення) земельних ділянок. При цьому слід звернути увагу, що такі документи були надані самим Позивачем. Посилання позивача на те, що земельна ділянки, яка перебуває у власності відповідача- фізичної особи, знаходиться в смузі відведення залізниці, є безпідставним та необґрунтованим. Усе вищевказане свідчить про те, що відповідачем - фізичною особою жодним чином не порушено прав позивача, а позивачем належно не обґрунтовано позовні вимоги та не надано відповідних доказів, що їх підтверджують. Позивачем не доведено порушення Рясне-Руською сільською Яворівського району Львівської області норм законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення. Відповідно до п.34 ч. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Згідно ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до п. а-б) ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно приписів ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. З огляду на наведені норми законодавства та долучені викопіювання суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваного рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, а відтак і державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Судом встановлено, що оскаржуваним рішенням рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області передано у приватну власність земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] . В подальшому після смерті [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Р.І. 12.12.2014 року, зареєстрованим в реєстрі за №1838, 1/2 частина земельної ділянки з кадастровим номером 4625887500:04:001:0124 перейшла у власність відповідача [PERSON] . Крім цього, відповідно до копії Акту встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі від 30.01.2004, комісією проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки Львівської залізниці, яка знаходиться в с.Рясне-Руське Яворівського району, межі в натурі проходять по правій стороні ходу кілометрів дільниці Львів- Кар`єрна на відстані 25,0 м від осі колії. Оскільки зовнішні межі земельної ділянки, що належать відповідачу є чітко вираженими в натурі та погоджені з представниками сільської ради та із Позивачем - ДТГО «Львівська залізниця». Тому земельна ділянка з кадастровим номером 4625887500:04:001:0124, яка є особистою приватною власністю [PERSON] , набута у власність правомірним шляхом, відповідно до визначеної земельним законодавством процедури та з погодженням меж самим позивачем. Також судом констатується, що при винесенні оскаржуваного рішення сільська рада діяла в межах наданих їй повноважень щодо розпорядження землями комунальної власності. Положеннями ст.21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Проте, позивач не навів обставин, за якими спірне рішення ради може бути визнано недійсним (незаконним), виходячи з приписів вищевказаної ст. 21 ЦК України. Як наслідок і не підлягає задоволенню вимога позивача про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки. А відтак безпідставною є позовна вимога про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками. Враховуючи вищенаведене, позивачем належно не обґрунтовано та не доведено порушення його прав відповідачами. Крім цього, Верховний Суд у постановах від 14 квітня 2021 року в подібних справах № 450/2352/18 та № 450/2410/18 за позовом АТ «Українська залізниця» до власників земельних ділянках про визнання рішення сільської ради незаконним та його скасування, визнання державного акта недійсним вже вказував на те, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення цих вимог не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки. Серед способів захисту речових прав ЦК України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166, 1167, 1173). Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акта на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86, 94), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38, 39), від 01 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 (пункт 46) та № 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункти 42-43, 47, 49). Отже, задоволення вказаних вимог не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки. Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року по справі №444/2315/18 (провадження № 61-13828св20). Зважаючи на те, що земельної ділянки площею 0,1950 га з кадастровим номером\~4625887500:04:001:0124\~належить відповідачу [PERSON] на законних підставах, жодним чином не порушує права та законні інтереси позивача, а визнання недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області та виданий на його підставі Державний акт на право власності на земельну ділянку, може спричинити порушення права власності відповідача на належну йому земельну ділянку, що в даному випадку не є виправданим та жодним чином не призведе до захисту та відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності). Виходячи із встановлених обставин справи належним способом захисту позивача може бути звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, за умови доведеності, що позивач був позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, у разі доведеності, що позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав. Відтак, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Разом з тим, щодо клопотання про застосування до позовних вимог строків позовної давності та відмови в задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення. За загальним визначенням строком звернення до суду є проміжок часу після виникнення спору, протягом якого особа має право звернутися до суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Після закінчення цього часу особа не втрачає права звернутися з позовом, але у задоволенні цього позову може бути відмовлено лише на тій підставі, що пропущено строк звернення. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 р. у справі № 369/6892/15-ц). Враховуючи вищезазначене, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, і, відповідно, немає підстав для розгляду клопотання про застосування строків позовної давності. Згідно зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed