Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» - директор Скринник Н.В. з позовом до [PERSON] , третя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), про звільнення нерухомого майна з-під арешту. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд звільнити з-під арешту, накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції умісті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40445079, виданий 27 січня 2014 року, нерухоме майно, яке належить на праві власності ТОВ «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій», а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер запису про обтяження №43660722 від 04 листопада 2014 року). Вимоги позову обґрунтовані тим, що 20 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] було укладено кредитний договір №46/П/56/2008-840, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 77 800,50 доларів США, а позичальник взяв на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків відповідно до умов кредитного договору. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений 20 березня 2008 року приватним нотаріусом КМНО Пальорою Г.Ю. за реєстровим №600, згідно умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 31,00 кв.м. (з яких 16,80 кв.м. житлова площа), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За результатами відкритих торгів (аукціону) з продажу права вимоги за кредитним договором його переможцем стало ТОВ «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій», у зв`язку з чим між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» було укладено договір №CL3N217046_ПВ216 про відступлення права вимоги від 07 травня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О. за реєстровим №1557, за умовами якого ПАТ «КБ «Надра» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» права вимоги до [PERSON] , що належали ПАТ «КБ «Надра» на підставі кредитного договору №46/П/56/2008-840 від 23 березня 2008 року та договору іпотеки, посвідченого 20 березня 2008 року Пальорою Г.Ю. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №600, а «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» набуло зазначені вище вимоги. 20 серпня 2021 року в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором ТОВ «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Отже, з 20 серпня 2021 року власником нерухомого майна, а саме: квартири, загальною площею 31,00 кв.м (з яких 16,80 кв.м. житлова площа), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є ТОВ «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій». Представник позивача зазначає, що згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна стосовно квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ТОВ «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» було виявлено, що 04 листопада 2014 року Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві на вищезазначену квартиру було накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 40445079, виданий 27 січня 2014 року, номер запису про обтяження 43660722, особою, майно/права якої обтяжуються, зазначено [PERSON] . Позивач вважає належним обраний спосіб захисту своїх порушених прав та законних інтересів, який ґрунтується на законі та є достатнім для відновлення порушеного права. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с.32-34) Копія ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими документами 07 червня 2022 року вкладені до абонентської скриньки відповідача, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Третьою особою копія ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими документами отримано 07 червня 2022 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Третя особа пояснень до суду не направила. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику в судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, які на них ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст.81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20 березня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 46/П/56/2008-840, згідно умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 77 800,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою перше житло, з цільовим призначенням на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №596 від 20 березня 2008 року - на придбання квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , зі сплатою 12,99% річних за користування кредитом, зі щомісячним платежем 885,63 доларів США до 10-го числа кожного місяця, строком до 10 березня 2033 року. (а.с.7-9) Також 20 березня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю, у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором № 46/П/56/2008-840 від 20 березня 2008 року, нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка складається з однієї жилої кімнати, загальною площею - 31,00 кв.м, жилою площею - 16,80 кв.м. (а.с.10-13) 30 березня 2020 року відбулись електронні торги (а.с.14), за результатами яких 07 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Фонд гарантування інвестицій» укладено договір №CL3N217046_ПВ216 про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О. за реєстровим №1557, за умовами якого банк відступає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) тощо, зазначених у додатку №1 до цього договору, за кредитними договорами та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки, згідно реєстру в додатку №1 до цього договору. (а.с.15-16) Як убачається з виписки з додатку №1 до договору №CL3N217046_ПВ216 відступлення права вимоги, укладеного 07 травня 2020 року (реєстр договорів) ПАТ «КБ «Надра» відступив ТОВ «ФК «Фонд гарантування інвестицій» право вимоги до [PERSON] за вищевказаними кредитним договором та договором іпотеки. (а.с.17) Згідно п.5.3. ст. 5 іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі, зокрема, домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Як убачається зі змісту наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 20.08.2021 державний реєстратор приватний нотаріус КМНО Щелков Д.М., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60030915 від 27.08.2021, здійснив державну реєстрацію права приватної власності ТОВ «ФК «Фонд гарантування інвестицій» на квартиру [ADDRESS] . (а.с.18) Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як убачається зі змісту Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 40445079 від 27 січня 2014 року, номер запису про обтяження 43660722, 04 листопада 2014 року було зареєстровано обтяження нерухомого майна [PERSON] , предмет обтяження - квартира [ADDRESS] . Згідно положень ст.572 ЦК України та ч.2 ст.1 Закону України «Про заставу», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст. 575 ЦК України). За положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у Розділі V Закону України «Про іпотеку». Зокрема, ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції), передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При цьому, за змістом ч.6, 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції), у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Порядок зняття арешту з майна, накладеного в межах виконавчого провадження, був встановлений ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, що діяв на час накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження). Так, згідно ч.2 вказаної статті, у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Аналогічна норма міститься у ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, згідно якої, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Предметом спору в даній справі є захист прав позивача, як власника майна - квартири [ADDRESS] , шляхом звільнення вказаного майна з-під арешту, накладеного постановою Відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 січня 2014 року. У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Під правоздатністю пред`являти позови, вимагати відшкодування шкоди й домагатися рішення суду розуміється право подання позову у суд, який наділений повноваженнями розглядати питання фактів й права, що стосуються конкретного спору, з метою постановлення рішення, що матиме обов`язкову силу (рішення ЄСПЛ від 23 червня 1981 року у справі «ЛеКонт, Ван Левен і Де Мейєр проти Бельгії»). ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії»). Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»). При постановленні даного рішення суд враховує, що позивач пред`явив цей позов не як стягувач за виконавчим провадженням, а як власник майна, який регламентований Законом України «Про виконавче провадження» як «інший випадок». Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 ЦПК України) З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» до [PERSON] , третя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), про звільнення нерухомого майна з-під арешту. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 481,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved