Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, просить зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритий на її ім`я за адресою: [ADDRESS] , виключивши суму заборгованості за центральне опалення місць загального користування у розмірі 1 589,57 грн. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що на підставі договору від 19.03.2020 р. є власником кв. [ADDRESS] та споживачем послуг з центрального опалення. На момент придбання квартира була обладнана теплолічильником, оплата нею проводилась регулярно, втім станом на 01.08.2021 р. у квитанції з`явилася заборгованість у сумі 1 589,57 грн, на її письмове звернення відповідач надіслав листа з формальними поясненнями. Ухвалою суду від 30.12.2021 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» подано відзив на позовну заяву. Третьою особою: Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» пояснення щодо позову або відзиву не подано. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Надані суду документи свідчать про те, що [PERSON] звернулася до Комунального концерну «Центр комунального сервісу» із зверненням від 26.07.2021 р., посилаючись на те, що є власником кв. [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ), на отримання у особовому кабінеті інформації про перерахунок і наявність заборгованості станом на липень 2021 р. у сумі 1 589,57 грн, просила здійснити перерахунок та вилучити таку інформацію з особистого кабінету. Листом Комунального концерну «Центр комунального сервісу» № 2742-а від 30.08.2021 р. у відповідь на звернення [PERSON] щодо коригування нарахувань за послугу з централізованого опалення останній повідомлено, що коригування нарахувань за послугу з централізованого опалення здійснено відповідно до вимог діючого законодавства. Листом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» № 30/3/3/11959 від 10.08.2021 р. «Про нарахування за послугу з централізованого опалення» у відповідь на звернення [PERSON] від 26.07.2021 р. щодо нарахувань за послугу з центрального опалення за адресою: [ADDRESS] останній повідомлено, що за її особовим рахунком було здійснено перерахунок (донарахування) на суму 1 589,57 грн, який відображено у рахунку-повідомленні у наступному місяці, де також буде зазначено відповідний коментар щодо підстав перерахунку, повідомлено, що у особистому кабінеті на сайті Комунального концерну «Центр комунального сервісу» відповідна інформація відображена після 10.08.2021 р. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (частини перша, друга статті Закону). Згідно статті 5 означеного Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно частини першої статті 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. ВідповідачКомунальне підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», викладаючи заперечення проти позову [PERSON] , у відзиві зазначив, що з моменту відкриття особового рахунку на її ім`я і до 01.11.2021 р. договірні відносини врегульовувались договором про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води і відповідно нарахування проводились за послугу з централізованого опалення. У зв`язку з тим, що співвласники будинку за адресою: [ADDRESS] не обрали модель договірних відносин, з 01.11.2021 р. їхні відносини з комунальним підприємством врегульовуються індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії, зокрема і з [PERSON] . Позивач, звертаючись до суду за захистом своїх прав, просить зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритий на її ім`я за адресою: [ADDRESS] , виключивши суму заборгованості за центральне опалення місць загального користування у розмірі 1 589,57 грн. Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, визнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже в силу наведених норм процесуального права суд захищає виключно порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси особи. Право на доступ до суду реалізується на підставах і у порядку, встановлених законом. Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України. Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Отже обраний позивачем спосіб захисту обов`язково має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду. Застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством). Відсутність (недоведеність) будь-якої із означених умов унеможливлює задоволення позову. Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Суд, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, має зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 15.11.1996 р. у справі «Chahal проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того Європейський суд з прав людини акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом. Позивачем обрано спосіб захисту шляхом здійснення перерахунку, виключивши суму заборгованості за централізоване опалення місць загального користування у розмірі 1 589,57 грн. Між тим така вимога у даній справі не призведе до реального захисту і поновлення порушених прав та інтересів [PERSON] , виходячи з наступного. Верховний Суд у постанові від 08.04.2020 р. у справі № 462/5889/16-ц зазначив, що оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки такий спосіб захисту, з яким звернулася позивач до суду, не відповідає способам, які передбачені статтею 16 ЦК України. Крім того, рахунки на оплату послуг з централізованого постачання фактично є претензією та не свідчать про порушення прав споживачів, а є підставою для подальшого звернення виконавця послуг з відповідним позовом до суду (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 р. у справі № 234/18252/18, від 13.05.2020 р. у справі № 344/6988/4-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.209 р. у справі № 522/12901/17-ц). Згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частин першої-п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення від 10.02.2010 р. у справі «Серявін та інші проти України» Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої Суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 р. у справі «Ruiz Torija проти Іспанії»). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed