Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначав, що йому і третім особам у справі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 квітня 1998 року, виданого Фондом комунального майна Броварського міськвиконкому Київської області виданого згідно із розпорядженням (наказом) від 23 квітня 1998 року №\~1142, належить квартира [ADDRESS] . Відповідач у справі [PERSON] значиться із 2010 року зареєстрованою у даній квартирі, проте в ній він не проживає із травня 2019 року, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не бере, його особисті речі у кватирі відсутні, перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив. Факт реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] у даному жилому приміщенні позбавляє його (позивача) як власника права на вільне користування та розпорядження належним йому на праві власності нерухомим майном. Оскільки [PERSON] більше одного року без поважних причин не проживає у належній йому і третім особам на праві власності квартирі, відповідач відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування цим жилим приміщенням. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов підтримує повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов до суду не подавав. Треті особи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання також не з`явилися, подали до суду заяви, у яких просили суд розглянути справу за їхньої відсутності, позов підтримують, просили суду позов задовольнити. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, з`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] і третім особам у справі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 51,2 м2,\~що підтверджується\~свідоцтвом проправо власності на житло від 23 квітня 1998 року, виданим Фондом комунального майна Броварського міськвиконкому Київської області згідно із розпорядженням (наказом) №\~1142 від 23 квітня 1998 року. У наданих суду актах від 23 травня та 22 жовтня 2020 року, складених депутатом Броварської міської ради Київської області Негодою Г.В. та підписаних сусідами, про обстеження житлових умов за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що за цією адресою зареєстрований відповідач [PERSON] , проте із травня 2019 року він у цій квартирі не проживає. Відповідно до відомостей, наданих суду Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м.\~Києві та Київській області та Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування Прозорий офіс виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 29 квітня 2010 року за адресою: [ADDRESS] . У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. У ст. 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі вказаної статті є наявність в особи права власності на майно та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Згідно із положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] більше одного року не проживає без поважних причин у належній позивачу [PERSON] та третім особам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності квартирі, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений [PERSON] при подачі позову судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved