Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. У серпні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з Комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» (надалі - КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» ) заробітну плату за період з 01 березня 2022 року по 05 травня 2022 року в розмірі 51389,76 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що з 01 вересня 2018 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем на посаді артиста драми вищої категорії на підставі контракту від 29 серпня 2018 року та наказу №105-ос від 03 червня 2021 року про продовження дії контракту до 19 липня 2024 року. Наказом відповідача від 06 травня 2022 року у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для працівників на підприємстві з 06 травня 2022 року оголошено простій на період воєнного або надзвичайного стану. В подальшому наказом відповідача від 01 червня 2022 року № 3-ок призупинено дію трудових відносин між сторонами до відновлення можливості виконувати посадові обов`язки в повному обсязі або завершення воєнного стану в Україні. Зазначає, що заробітна плата в порушення вимог законодавства про працю позивачу в період з 01 березня 2022 року по 05 травня 2022 року не нараховувалась та не виплачувалась. На його письмові звернення підприємство відповідало, що через збройну агресію РФ та знищення приміщення театру повністю втрачено первинну бухгалтерську та кадрову документацію, що унеможливлює здійснити нарахування та виплату заробітної плати. Посилаючись на відомості, що містяться в довідці за формою ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб щодо нарахованої та виплаченої йому заробітної плати за листопад та грудень 2021 року в загальному розмірі 47107,37 грн., застосовуючи Порядок № 100 обрахунку середньої заробітної плати, позивач вважає що порушено його право на оплату праці, просить суд стягнути на свою користь заборгованість у розмірі 51389,76 грн. Рух справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 вересня 2022 року справу передано на розгляд головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження призначено розгляд справи на 03 листопада 2022 року. Представником відповідача 18 жовтня 2022 року подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування поданого відзиву в.о. директора-художнього керівника Колосович Л.Л. зазначає, що подані позивачем до позову копії документів про трудові відносини між сторонами викликають сумніви в їх достовірності, наполягала на витребуванні та дослідженні оригіналів. Окрім того, представник відповідача у відзиві зазначає, що відповідач знаходився на території активних бойових дій, а 16 березня 2022 року будівля театру в результаті авіаційного удару повністю зруйнована, у зв`язку із чим втрачено первинну бухгалтерську та кадрову документацію. Дані факти є загально відомими, тому не підлягають доказуванню. Зауважує, що заробітна плата виплачується за виконану роботу, розділом 2 контракту визначені умови оплати праці, вважає, що позивач не виконував своїх обов`язків, як працівник у спірний період з 01 березня 2022 року по 05 травня 2022 року, тому у відповідача не виник обов`язок по оплаті заробітної плати. Вважає, що д спірних правовідносин не може бути застосовано Положення № 100 для обрахунку заробітку за період березень-травень 2022 року. В судовому засіданні від позивача 29 листопада 2022 року надійшла відповідь на відзив, датована 17 листопада 2022 року. Також через підсистему «Електронний суд» 29 листопада 2022 року від представника відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив. Від позивача 07 грудня 2022 року на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення й надано виписку з карткового рахунку позивача про виплачений заробіток за грудень 2021 року, січень-лютий 2022 року. 20 грудня 2022 року від відповідача через «Електронний суд» надійшла розрахунково-платіжна відомість за видами оплати [PERSON] за травень 2022 року. Ухвалою суду від 03 листопада 2022 року за клопотанням представника відповідача розгляд справи проводиться в режимі відеоконференції за участю представника відповідача в приміщенні Господарського суду Закарпатської області. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Позивач звернув увагу суду, що у спірний проміжок часу він виконував покладені на нього п.7 контракту трудові функції перебував на репетиціях поза межами приміщення театру, вдосконалював майстерність, зберігав та підтримував форму, тощо. Зазначає, що у травні отримав заробіток виходячи з розміру посадового окладу. Представник позивача підтримала позов та наполягала на його задоволенні. Поясила що відсутність у відповідача паперової документації не може бути підставою не виплати працівнику заробітної плати, відповідно інформації, що мітиться в електронних базах нарахування заробітку та утриманих податків відповідач не позбавлений можливості здійснити нарахування та виплату. Вважає, що в даному випадку розрахунок середнього заробітку проводиться за наявною інформацію про заробітну плату за останні два робочі місяці листопад та грудень 2021 року. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, з мотивів викладених у відзиві та письмових поясненнях. Вважала вимоги позивача необґрунтованими, у задоволенні позову просила відмовити. Зазначила, що ані довідка про розмір посадового окладу, ані відомості про середньомісячний заробіток не можуть бути використані для нарахування позивачу заробітної плати, оскільки не відповідають повній інформації. А середній заробіток за Постановою 100 не може бути застосований до спірних правовідносин. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлені судом обставини справи. Судом встановлено, що 29 серпня 2018 року між [PERSON] та генеральним директором КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» укладено контракт з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури (а.с. 5-8). Дана інформація підтверджується записами, що містяться в трудовій книжці [PERSON] (а.с. 29-30). Пунктом 7 Розділу І Контракту передбачено роботу (трудову функцію), що виконує найманий працівник: готує під керівництвом режисера і виконує у виставах (програмах) театру доручені йому ролі як на стаціонарі, так і на гастролях і виїздах і не в праві відмовитися від доручених йому акторських робіт; володіє необхідними творчими здібностями та акторською майстерністю для створення сценічних образів, у т.ч. головних ролей, моно-вистав, авторських програм, елементами внутрішньої та зовнішньої акторської техніки і різноманітністю виразних засобів; перебуває на репетиції творчо підготовленим, постійно вдосконалює майстерність, займається тренажем як самостійно, так і за розкладом театру; зберігає і підтримує зовнішню форму. Яка відповідає характеру виконуваних ролей; у разі виробничої необхідності готує роль в порядку термінового введення. Прибуває на роботу: на репетицію, прогін, генеральну репетицію згідно виклику за розкладом, на вистави на базі за 45 хв. до початку вистави. Завчасно знайомиться з розкладом репетицій та репертуаром, щодня стежити за можливими змінами. Своєчасно інформує керівництво театру і погоджує з ним питання, пов`язані з тимчасовою відсутністю у заходах. Виставах за запрошенням сторонніх організації. Додатковою угодою № 2 від 18 травня 2021 року продовжено строк дії контракту до 19 липня 2024 року (а.с. 9). Наказом № 2-од від 06 травня 2022 року, у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для працівників згідно Додатком 1 на підприємстві КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» з 06 травня 2022 року оголошено простій на період воєнного або надзвичайного стану України чи в окремих регіонах та протягом 10 днів після прийняття або скасування такого стану. У 2 пункті Наказу зазначено, що простій оплачується в розмірі посадового окладу, згідно штатним розписом станом на 06 травня 2022 року. У Додатку № 1 до наказу 12 пунктом значиться [PERSON] артист драми вищої категорії (а.с. 10-11,12-13). Згідно розрахунково-платіжної відомості КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» за травень 2022 року позивачу [PERSON] нарахована та виплачена за 22 робочих дня на підставі посадового окладу 18574 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів 15196,91 грн (а.с. 127). З довідки Пенсійного Фонду України за формою ОК-5 судом встановлено, що [PERSON] КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» здійснювало виплату заробітної плати за листопад 2021 року в сумі 20651,29 грн. за грудень 2021 року в сумі 26456,08 грн., за травень 2022 року -15196,91 грн. Відомості про нарахування та виплату заробітної плати за січень -квітень 2022 року відсутні (а.с. 23-28). Наказом № 3-ок від 01 червня 2022 року призупинено дію трудових відносин між працівниками КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» до відновлення можливості виконувати посадові обов`язки в повному обсязі або завершення воєнного стану в Україні (а.с. 14-18). Позивач та його представник неодноразово звертались до керівництва КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» з приводу отримання інформації про оплату праці (а.с. 19-22). Трудова книжка, контракт та додаткова угода № 2 в судовому засіданні були досліджені в оригіналі за клопотанням представника відповідача. Спір між сторонами виник з приводу порушення відповідачем КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)», як роботодавцем, права позивача на отримання заробітної плати за період з 01 березня 2022 року по 05 травня 2022 року. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Суд забезпечив сторонам рівні можливості надання доказів та доведеності їх перед судом. Виходячи що спірні правовідносини виникли з трудових, саме на роботодавця покладено обов`язок довести виконання вимог законодавства щодо оплати праці. В судовому засіданні представник відповідача визнав факт відсутності оплати праці позивачу [PERSON] за березень - квітень 2022 року. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Відповідно до ст. 3 КЗпП України - законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст. 21, 43, 46 Конституції України, ст. 94, 115 КЗпП України, ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частинами першою, четвертою та п`ятою статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України. Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат. Одночасно звертає на себе увагу той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої роботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18. Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини). Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини третьої статті 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996, ратифікованої Законом України від 14.09.2006 № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Мотиви та висновки суду. При розгляді справи судом встановлені загальновідомі факти, що в порядку положення ч. 3 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме, що з 24 лютого 2022 року на території України ведений воєнний стан, через повномасштабне вторгнення Російської Федерації, а також факт введенням бойових дій на території міста Маріуполь. Окрім того, не підлягає доведенню факт знищення 16 березня 2022 року приміщення КЗ «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» від авіаційного ракетного бомбардування військами РФ. У воєнний час приміщення театру цивільним населенням використовувалось, як бомбосховище. У відзиві представник відповідача, як підставу для відмови у виплаті заробітної плати зазначала відсутність первинних документів бухгалтерського обліку, через їх знищення (втрату); не виконання працівником обов`язків по контракту; воєнний стан на території України листом Торгово-промислової палати від 28 лютого 2022 року визнаний надзвичайним та невідворотним. Судом досліджені умови укладеного між сторонами контракту в пункті 7 розділу І міститься перелік функціональних обов`язків позивача: готує під керівництвом режисера і виконує у виставах (програмах) театру доручені йому ролі як на стаціонарі, так і на гастролях і виїздах і не в праві відмовитися від доручених йому акторських робіт; володіє необхідними творчими здібностями та акторською майстерністю для створення сценічних образів, у т.ч. головних ролей, моно-вистав, авторських програм, елементами внутрішньої та зовнішньої акторської техніки і різноманітністю виразних засобів; перебуває на репетиції творчо підготовленим, постійно вдосконалює майстерність, займається тренажем як самостійно, так і за розкладом театру; зберігає і підтримує зовнішню форму, яка відповідає характеру виконуваних ролей; у разі виробничої необхідності готує роль в порядку термінового введення. Як зазначив в судовому засіданні позивач, у спірний період незважаючи на відсутність будь-якої інформації щодо керування виробничим процесом він відпрацьовував акторську техніку як самостійно, так разом з іншими акторами. Зберігав та підтримував форму, проводились Zoom конференції, що перебували на підконтрольній території, проводилась підготовка до інтерв`ю іноземному ЗМІ стосовно роботи театру та подальшої долі колективу, з березня 2022 року мав комунікацію з обласним керівництвом щодо стану підприємства, проводив збір інформації щодо місця перебування акторів, шляхом особистого спілкування у період березень-квітень 2022 року для відновлення повноцінного функціонування та перевезення до м.Ужгород. Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц). Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, які перевірені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню лише в межах стягнення заробітної плати за період з 01 березня 2022 року по 31 квітня 2022 року в розмірі посадового окладу за два місяці 37148,00 грн., з відрахуванням обов`язкових платежів. З огляду на неможливість встановлення судом достовірності інформації щодо розміру надбавок до посадового окладу, а також не надання відповідної інформації ані відповідачем, через знищення (втрату) первинної документації, як роботодавцем, ані позивачем, суд визначає розмір заборгованості виходячи з розміру посадового окладу визначеного відповідачем в наказі від 06 травня 2022 року № 2-од та розрахункової відомості до нього. Суд вважає неприйнятними твердження сторони відповідача щодо неможливості застосування розміру окладу позивача для визначення заборгованості по заробітній платі, оскільки відповідач іншої інформації про складову заробітку позивача та його обсяг на вимогу суду не надав. Заперечення представника відповідача про неможливість стягнення заборгованість по заробітній платі через ймовірність перебування позивача у березні-квітні 2022 року на лікарняному та (або) відпустці спростовано позивачем така інформація відсутня в матеріалах справи. Суд погоджується із запереченнями представника відповідача щодо неможливості застосування до спірних правовідносин розміру середнього заробітку, який визначити виходячи із заробітної плати, яка була виплачена [PERSON] , оскільки відсутня інформація про розмір ймовірного преміювання в зазначений період та складових виплачених у листопаді-грудні 2021 року суми заробітку. З огляду відомості тривалості робочого часу в травні 2022 року визначено 22 робочі дні за які згідно балансово-розрахункової відомості проведена нарахування та виплата [PERSON] заробітної плати становить повний робочий місяць, підстави для задоволення вимог по стягнення заборгованості по заробітній платі до 06 травня 2022 року задоволенню не підлягають. Також суд вважає неможливим застосування до спірних правовідносин Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 р., зі змінами внесеними Постановою Кабміну від 26.04.2022 р. № 486, на який при обчисленні розміру заборгованості зі заробітної плати посилався позивач, оскільки в пункті 1 Порядку зазначено сферу його застосування, й не передбачено обчислення середнього заробітку для визначення заборгованості. Посилання представника відповідача на лист Торгово-промислової палати від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, яким військову агресію РФ проти України, що стало підставою для введення воєнного стану на території України з 05.00 год 24 лютого 2022 року визнано форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), суд не може врахувати, як правову підставу для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі. Згідно із частиною першою статті 9 ЦК України, положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц). Частиною першою статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано. Обов`язок роботодавця виплатити працівнику заробітну плату не є відповідальністю у розумінні статті 617 ЦК України, від якої може бути звільнений роботодавець унаслідок випадку або непереборної сили. Отже, положення частини першої статті 617 ЦК України не можуть бути підставою для звільнення відповідача КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» від обов`язку виплатити позивачу невиплачену заробітну плату. Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року по справі №905/857/19, провадження №12-56гс21, що нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку наявності обставин непереборної сили, яку згідно положення ч.4 ст.263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПУ України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на ухвалення судом рішення на користь позивача, який при зверненні до суду з позовом був звільнений від його сплати, на підставі положення ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial