Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись у його обґрунтування на те, що між [PERSON] та відповідачами було досягнуто домовленості щодо придбання належної їм кв. [ADDRESS] , за яку останні від позивачки отримали кошти в розмірі 112206 грн., а [PERSON] також додатково 1000 грн., як передплату в рахунок оплати такої квартири, про що 11.02.2022 р. відповідачі склали та підписали відповідну розписку. Однак, відповідачі у порушення своїх зобов`язань відмовились у подальшому від укладення у нотаріусу договору купівлі-продажу такого нерухомого майна. Такими чином 6 вересня 2022 року позивачка була вимушена направити відповідачам претензію з вимогою про повернення отриманих від неї грошових коштів у десятиденний строк з дня отримання претензії, яку [PERSON] отримала 06.09.2022 року, а [PERSON] отримала 08.09.2022 року. Таким чином, враховуючи перелічене, отримана 11.02.2022 року відповідачами сума фактично була авансом, що підлягає поверненню. На підставі викладеного просила суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивачки аванс в сумі 112206 грн. В подальшому [PERSON] збільшила заявлені нею позовні вимоги, посилаючись на те, що нею на виконання домовленостей із відповідачами було сплачено 107206 грн. в рахунок погашення боргу по виконавчим провадженням, що існував на належну відповідачам кв. [ADDRESS] . Додавала, що за ст. 625 ЦК відповідачі зобов`язані сплатити позивачці також інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми за час неповернення боргу. Отже, [PERSON] просила суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь борг в сумі 113206 грн., а також з [PERSON] та [PERSON] на її користь інфляційні втрати в сумі 26317,03 грн. та 3% річних в сумі 2586,68 грн., а всього в розмірі 142109,71 грн., разом із судовими витратами, які складаються зі сплати судового збору в сумі 1421,10 грн. та витрат на правову допомогу. Позивачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, будучи про час та місце розгляду справи повідомленою належним чином. Представник позивача, адвокат Коваленко Р. А., у судовому засіданні наполягав на задоволенні уточнених [PERSON] позовних вимог у повному обсязі, які просив суд задовольнити, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, додаючи, що відповідачі на виконання домовленостей про купівлю-продаж належної їм квартири видали на позивачку довіреність з правом реалізації такої нерухомості, яку однак [PERSON] згодом відкликала. Оскільки борг відповідачі позивачці не повернули, то просив суд задовольнити позов повністю, заявивши намір подати у передбачений ЦПК строк докази витрат позивачки на правничу допомогу по даній справі. Відповідачка, [PERSON] , у суді заперечувала проти задоволення заявлених до неї вимог, вказуючи, що ініціатором продажу належної відповідачам кв. [ADDRESS] була її донька, [PERSON] . Стверджувала, що вона не бажала, щоб за неї сплачували борги. Однак визнавала факт того, що писала розписку за отримання 107206 грн., 5000 грн. та 1000 грн. від позивачки, які пішли в рахунок оплати боргів за виконавчими провадженнями. Додавала, натомість, що через протиправну поведінку покупців, які забрали у неї особисті документи, вона згодом передумала продавати їм свою квартиру. Також не погоджувалась із нарахованими позивачкою сумами за ч. 2 ст. 625 ЦК. Відповідачка, [PERSON] , у судове засідання за невідомих суду причин не з`явилась повторно, будучи про час та місце розгляду справи повідомленою належним чином. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 252 ЦПК суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку захворювання учасника справи, підтвердженого медичною довідкою, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу. Враховуючи обставини справи та предмет позову, зважаючи на те, що ст. 252 ЦПК визначено право, а не обов`язок суду зупинити провадження у справі, зважаючи на належне повідомлення [PERSON] про час та місце розгляду справи, а також отримання нею завчасно позову з долученими до нього документами, то суд дійшов переконання про можливість проводити розгляд справи за відсутності вказаної відповідачки. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. На підтвердження доводів позивачки про передання нею відповідно до письмової розписки від 11 лютого 2022 року [PERSON] та [PERSON] та те, що останні отримали від [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 грн. на руки та 107206 грн. в рахунок оплати боргу за виконавчими провадженнями № 62595480, 54352671, 59289549, 665964, 63864401, а також про отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів 15 лютого 2022 року в сумі 1000 грн. - в рахунок завдатку за кв. [ADDRESS] , що ними продається, судом була досліджена вказана розписка відповідачів (а. с. 5). На підтвердження проведення оплати в рахунок боргу відповідачів за ВП № 62595480 від 11 лютого 2022 року 44244,73 грн., за ВП № 665964 від 11 лютого 2022 року 31671,53 грн., за ВП № 54352671 від 11 лютого 2022 року 4139,18 грн., за ВП № 59289549 від 11 лютого 2022 року 17452,90 грн., за ВП № 63864401 від 11 лютого 2022 року 10766,84 грн. та за ВП № 543525 від 18 лютого 2022 року 537,30 грн., до справи були долучені позивачкою квитанції АТ «КБ «Приватбанк». Належність на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] кв. [ADDRESS] підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 16 лютого 1994 року № [NUMBER] , виданого на підставі розпорядження № Ж 4660 від 24 листопада 1993 року ЖКГ виконкому Криворізької міської ради, право власності на яку відповідачами було зареєстровано в БТІ. При цьому зміна прізвища та імені відповідачки з [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвами про зміну імені: серія [NUMBER] від 25 травня 1999 року, серія [NUMBER] від 22 грудня 2006 року, серія [NUMBER] від 22 липня 2008 року, серія [NUMBER] від 25 березня 2010 року. Також суд вказує, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого Жовтневим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 221 від 9 лютого 1983 року, вбачається, що [PERSON] ( [PERSON] ) народилась [INFO] , матір`ю якої зазначено [PERSON] . Відповідно до претензії [PERSON] , адресованій [PERSON] та [PERSON] , про необхідність повернення грошових коштів остання вимагала повернути борг за отриманими відповідачами від позивачки в якості завдатку грошима за належну їм кв. [ADDRESS] . Факт отримання від [PERSON] такої претензії [PERSON] 6 вересня 2022 року підтверджується зворотнім поштовим повідомленням від 6 вересня 2022 року, а [PERSON] - 8 вересня 2022 року особистим дописом відповідачки від 8 вересня 2022 року на такій претензії. На підставі ч. 1 ст. 570 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Відповідно до ст. 571 ЦК якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо ж порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. При цьому сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. Натомість, за ч. 2 ст. 570 ЦК, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до ст. 635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. При цьому за ст. 635 ЦК попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. За змістом ст. 657 ЦК договір купівлі-продажу квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином суд встановив, що сторонами по справі не було укладено нотаріально посвідченого попереднього договору з купівлі-продажу кв. [ADDRESS] , тому не можна вважати завдатком передані позивачкою грошові кошти відповідачам 11 лютого 2022 року, оскільки попереднього договору із взаємними зобов`язаннями по купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами фактично не було укладено, тому вказана сума грошей є авансом, який підлягає поверненню на користь [PERSON] . Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 лютого 2013 року по справі № 6-176цс12. Отже, суд встановив, що 11 лютого 2022 року між [PERSON] , одного боку, та [PERSON] й [PERSON] , з іншого боку, укладено договір про внесення позивачкою авансу за подальше придбання належної відповідачам кв. [ADDRESS] , за яким [PERSON] передала у власність [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 112206 грн., а також за яким [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 1000 грн., підписанням якого відповідачі підтвердили факт отримання ними вказаних сум грошових коштів у рахунок оплати за кв. [ADDRESS] . Натомітсь, суд встановив, що відповідачі свого зобов`язання перед позивачкою не виконали, оскільки не вчинили правочину з відчуження належного їм нерухомого майна, кв. [ADDRESS] , що підтверджується інформацією від 25 листопада 2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. На підставі ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. На підставі переліченого обґрунтування суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] повинні повернути [PERSON] отриману ними від позивачки суму авансу в загальному розмірі 112206 грн. Крім того [PERSON] повинна повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 грн., отримані такою відповідачкою 15 лютого 2022 року від позивачки. При цьому суд зазначає, що відповідачі не надали суду доказів на підтвердження повернення позивачці грошових коштів, отриманих ними в рахунок авансу за належну відповідачам кв. [ADDRESS] . Згідно із ч. 1 ст. 541 ЦК солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу у загальному обсязі 112206 грн. Також з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу у розмірі 1000 грн. Суд також вказує, що згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зазначає, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 464/3790/16-ц. Дослідивши наданий суду позивачкою розрахунок 3% річних, суд не погоджується із ним, а також суд не приймає розрахунок [PERSON] щодо інфляційних втрат ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки за ч. 1, 2 ст. 530 ЦК початок прострочення відповідачами повернення боргу [PERSON] є саме 8 вересня 2022 року, коли обидва солідарні відповідачі отримали претензію позивачки від 6 вересня 2022 року про необхідність їй повернути грошові кошти, передані нею [PERSON] та [PERSON] як аванс за кв. [ADDRESS] , а не 11 лютого 2022 року, як визначила позивачка у своїх розрахунках. Отже, враховуючи наведене та зважаючи на встановлений судом розмір заборгованості у відповідачів, вбачається, що розмір боргу [PERSON] та [PERSON] перед позивачем з 3% річних за неповернення позивачці 112206 грн. відповідно до долучених до справи розрахунків суду дорівнює 636,35 грн. Також зважаючи на встановлений судом розмір заборгованості у відповідачів, вбачається, що розмір боргу [PERSON] та [PERSON] перед позивачем з інфляційних втрат за неповернення позивачці 112206 грн. відповідно до долучених до справи розрахунків суду дорівнює 4990,36 грн. Крім того зважаючи на встановлений судом розмір заборгованості у [PERSON] перед [PERSON] в сумі 1000 грн., вбачається, що розмір боргу [PERSON] перед позивачем з 3% річних та з інфляційних втрат згідно із долученими до справи розрахунками суду дорівнює 5,67 грн. та 44,48 грн. відповідно. Таким чином, підсумовуючи, суд встановив, що з [PERSON] та [PERSON] солідарно підлягає стягненню на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 112206 грн., 3% річних в сумі 636,35 грн., а також інфляційні втрати в сумі 4990,36 грн., що загалом складає 117832,71 грн. Також з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 грн., 3% річних в сумі 5,67 грн. та інфляційні втрати в сумі 44,48 грн., що загалом складає 1050,15 грн. З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивачки з відповідачів боргу у вказаному судом розмірі. Суд встановив, що позивачкою було сплачено судовий збір при звернені до суду із даний позовом у розмірі 1421,10 грн. Таким чином згідно із ст. 141 ЦПК понесені позивачкою витрати на оплату судового збору підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачки відповідно до розміру частки задоволених судом заявлених позовних вимог, тобто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 594,42 грн. (1421,10 х (1050,15 + 117832,71 / 142109,71 / 2) = 594,42) з кожної відповідачки.

Outcome: partial