Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

19.08.2022 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Яцишин О.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати укладений між ними шлюб. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 04.08.2012 року між сторонами зареєстровано шлюб. В шлюбі у них народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спочатку сімейне життя складалось добре, проте протягом останніх декількох років сімейні стосунки між ними погіршились, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок та фактичного припинення між ними шлюбних відносин з червня 2021 року. Позивачка вказує, що до червня 2021 року вона двічі разом із дітьми йшли жити окремо від позивача через зловживання ним алкоголем та фізичного і морального знущання над нею з боку відповідача. Також вказує, що нею раніше подавалась заява про розірвання шлюбу у вересні 2021 року, однак чоловік попросив забрати заяву, оскільки в нього відбувались судові процеси з приводу нерухомого майна і обіцяв після закінчення таких дати згоду на розлучення. Вважає, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, байдужості до життя та проблем один одного, втрати почуттів любові і поваги між ними. Також вказує, що шлюб із відповідачем носить лише формальний характер, подальше його збереження та примирення неможливі і суперечать інтересам позивача та інтересам дітей. Ухвалою від 22.08.2022 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено справу до розгляду у судовому засіданні. До судового засідання 09.09.2022 року відповідач [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву, в якому щодо розірвання шлюбу категорично заперечує, впевнений у їх примиренні та збереженні шлюбу, в тому числі заради дітей. Заперечує щодо обставин, викладених адвокатом в позовній заяві. Зазначає, що дійсно позивач раніше вже зверталась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, однак залишила таку без розгляду, вони примирились та налагоджували своє життя, чудово жили разом до початку війни. На початку війни, в цілях безпеки, за його згодою, дружина з дітьми поїхали в Польщу, де перебувають і на даний час. Протягом цього часу вони спілкувались по мережі інтернет, він передавав їй посилки, допомагав. Дружина обіцяла йому, що в серпні повернеться, однак потім змінила свої плани, мабуть, тому, що офіційно працевлаштувалась. Ствердив, що він ніколи не зловживав алкоголем, оскільки є спортсменом, та ніколи не застосовував до дружини фізичне насильство. Він не розуміє чому дружина вирішила розлучитись, пов`язує таке рішення з її нестабільним психологічним станом та імпульсивністю. Просить надати їм термін на примирення, хоча б на пів року чи до закінчення війни. 09.09.2022 року відповідач подав клопотання, в якому просив призначити дану справу до розгляду в загальному порядку з обов`язковою участю сторін. 09.09.2022 року відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи на пів року, мотивуючи тим, що дружина прийняла імпульсивне рішення про розірвання шлюбу, яке не відповідає її волі, не враховує інтересів їх спільних неповнолітніх дітей. Ухвалою суду від 12.09.2022 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу за правилами загального позовного провадження - відмовлено. 15.09.2022 року позивач [PERSON] надіслала суду відповідь на відзив, де зазначила, що відповідач має проблеми з алкоголем, не працює, не може забезпечити її та дітей. Зазначає, що за час подружнього життя мали місце фізичне та моральне насильство зі сторони відповідача. Заперечує, що відповідач допомагав їй за час перебування в Польщі, оскільки він передавав їй лише їх особисті речі, жодної фінансової допомоги від нього вона з дітьми не отримувала. Натомість, за його проханням, вона декілька разів передавала йому гроші. На даний час вона офіційно працевлаштована в Польщі, та має можливість забезпечити дітям комфортне життя. Категорично не бажає продовжувати сімейне життя з відповідачем, навіть заради дітей. Таке рішення вона прийняла давно та не бажає його змінювати. Додаткового часу на роздуми не потребує, закінчення війни не вплине на рішення припинити шлюб. Ухвалою від 15.09.2022 року клопотання відповідача [PERSON] про надання терміну для примирення сторонам задоволено частково та надано сторонам двомісячний для примирення з метою збереження сім`ї. Ухвалою від 15.11.2022 року поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 21.11.2022 року позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій вказала, що за два місяці, наданих судом для роздумів, примирення між нею та відповідачем не відбулось. Наголошує, що категорично не бажає продовжувати сімейне життя із відповідачем, не налаштована змінювати своє рішення розлучитись за жодних обставин і не потребує додаткового часу на роздуми. Просить суд про оперативне схвалення рішення про розірвання шлюбу, оскільки продовження судового процесу буде пустою тратою часу для сторін та їх представників. В судове засідання 22.11.2022 року відповідач не з`явився, подав клопотання про відкладення такого у зв`язку із своїм перебуванням на стаціонарному лікуванні. Розгляд справи відкладено на 28.12.2022 року. 26.12.2022 року відповідач подав аналогічне клопотання про відкладення судового засідання через перебування на стаціонарному лікуванні. Розгляд справи відкладено на 10.30 год. 23.01.2023 року. В судове засідання 23.01.2023 року позивач не з`явилась, представник позивача до судового засідання подав клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Вказав, що примирення між сторонами неможливе, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином судом був повідомлений про дату і час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. 23.01.2023 року представник відповідача - адвокат Зубашевський Н.П. подав клопотання про відкладення розгляду справи, однак така була передана суду о 10 год. 45 хв., тобто після судового засідання. У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Як встановлено судом та підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 04.08.2012 року уклали шлюб, зареєстрований Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №154 (а.с.6). У шлюбі в сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7,8). Судом встановлено, що сторони не проживають разом, а відтак, не пов`язані спільним побутом та проживанням, шлюбні відносини не підтримують. Згідно пояснень, наданих представником позивача та відповідачем, з початку війни позивачка разом із дітьми, за згодою відповідача, виїхала до Республіки Польща, де проживає на даний час. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу та вважає, що його збереження суперечить її інтересам, відповідач заперечує проти розірвання шлюбу. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сімейне життя між сторонами не склалось, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 04.08.2012 року, міцної сім`ї вони не утворили. Так, з червня 2021 року відносини між сторонами погіршились, вони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин та їх шлюб носить формальний характер. У відповідності до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Так, ухвалою суду від 15.09.2012 року, враховуючи взаємини між сторонами, наявність у них неповнолітніх дітей, судом частково задоволено клопотання відповідача та надано сторонам строк на примирення тривалістю в 2 (два) місяці. Однак, після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося, позивачка категорично ствердила суду, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, а строк, наданий судом на примирення, жодних позитивних результатів не дав. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Зважаючи на те, що з моменту звернення [PERSON] до суду з позовом про розірвання шлюбу (19.08.2022 року) станом на час розгляду справи пройшло більше 5 (п`яти) місяців, та за цей час примирення між подружжям не відбулось, сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, яка наполягає на розірванні шлюбу,суд приходить до висновку, що сім`я сторін по справі розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а шлюб існує лише формально. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved