Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

22.08.2022 до суду надійшов позов про стягнення боргу за договором позики в розмірі 329 903,70 грн. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 18.03.2021 р. між ним та відповідачкою, було укладено договір позики № 180321-2, згідно якого позикодавець передає у власність позичальнику, а останній приймає грошові кошти в розмірі 207 640,58 грн. Позикодавець зобов`язується повернути їх не пізніше 6 місяців з моменту укладання договору. 01.02.2022 р. між сторонами по справі було укладено додаткову угоду до договору позики № 180321-2 від 18.03.2021 р., згідно умов якого внесено зміни в пп.1,5,6 договору та заначено, що позикодавець передає у власність позичальнику, а останній приймає грошові кошти в розмірі 193 250,20 грн. Позикодавець зобов`язується повернути їх не пізніше трьох місяців з моменту укладання договору, згідно встановленого графіку. Також 14.02.2022 р., було відповідачем написано розписку про отримання 193 250,20 грн. Також позивач зазначив, що договором передбачено, а саме п. 11, що в разі прострочення виконання зобров`язань, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. Станом на 18.04.2022 р. відповідач не здійснив повернення платежів згідно графіку, а тому позикодавець нарахував позичальнику заборгованість в розмірі 329 903,00 грн., з яких 264 198,70 грн., основна сума заборгованості, та 65 705,00 грн. - неустойки, що і змусило, позивача звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 25.08.2022 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 16), ухвалою суду від 15.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.39). В судове засіданні позивач та/або його представник не з`явились, причини неявки суду не відомі, представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити. В судове засіданні відповідач вкотре не з`явилась, причини неявки суду не відомі, клопотань про відкладення до суду не надходило. Відзиву на позов до суду не надходило. Відповідачем неодноразо подавалось клопотання про відкладення розгляду справи з різних підстав, та такі судом були задоволені, що свідчить про зловживання наданими процесуальними правами. А тому, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача за наявними доказами у спараві. Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 207 ч. 1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 207 ч. 2 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ч. 1 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 1050 ч. 1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 18.03.2021 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 180321-2, згідно якого позикодавець передає у власність позичальнику, а останній приймає грошові кошти в розмірі 207 640,58 грн. Позикодавець зобов`язується повернути їх не пізніше шести місяців з моменту укладання договору (а.с. 10, 31- оригінал договору). 01.02.2022 р. між сторонами по справі було укладено додаткову угоду до договору позики № 180321-2 від 18.03.2021 р., згідно умов якого внесено зміни в п. п.1,5,6 договору та заначено, що позикодавець передає у власність позичальнику, а останній приймає грошові кошти в розмірі 193 250,20 грн. Позикодавець зобов`язується повернути їх не пізніше 3 місяців з моменту укладання договору, згідно встановленого графіку (а.с. 9, 30 - оригінал додаткової угоди). 14.02.2022 р. було [PERSON] написано розписку про отримання від [PERSON] кошти на суму 193 250,20 грн. (а.с 8). Як стверджує позивач в позовній заяві відповідачка кошти йому у встановлені строки не повернула, та в добровільному порядку відмовляється виконати своє зобов`язання, протилежного суду не надано. Судом встановлено, що позивач повністю виконав умови договору позики та надав відповідачу кошти на умовах визначених договором позики, а відповідачем порушено умови договору позики та не повернуто кошти позивачу. Оскільки судом встановлено, що між сторонами існували договірні зобов`язання, пов`язані з позикою грошей, то позивач правомірно просить стягнути борг, що є неповернутим, бо в цьому є вина відповідача. Згідно зі ст. 99 Конституції грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ. Частиною 2 ст. 533 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим и актом. Згідно з ч.3 ст.533 ЦК використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2 ст.192 ЦК). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Отже, у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у ст.1048 ЦК, та при застосуванні ст.625 ЦК (правова позиція Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі зазначеного, та оскільки судом встановлено, що між сторонами існували договірні зобов`язання, пов`язані з позикою грошей, то позивач правомірно просить стягнути борг, що є неповернутим, бо в цьому є вина відповіда, проте, суд не погоджується з розрахунком позивача, оскільки останній просить стягнути грошові кошти в розмірі 329903,70 грн., які ним розраховано, виходячи з курсу долара долар 1= США 39,10 грн., проте, оскільки кошти передавались в національній валюті, то вони не підлягають, переведенню їх у відповідності до курсу долара, та суд приходить до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог в частині суму основного боргу на 193 250,20 грн. П. 11 договору передбачено, що в разі прострочення виконання зобров`язань, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. Згідно надано позивачем розрахунку неустойки прострочення розраховано за період з 19.02.2022 р. по 24.03.2022 р. в розмірі 65 705,00 грн. (193250,20 х 1% / 34), які він і просить стягнути з відповідача. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем заявлений саме такий період прострочення, то суд розглянувши заяву в межах заявлених вимог, відповідно до ст. 13 ЦПК України, щодо стягнення суми простроченої заборгованості у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожен календарний день, приходить до висновку про задоволення цих вимог, оскільки останні грунтуються на вимогах закону та є вірно розраховані, де 193 250,20 (основна суму заборгованості х 1% (відсоток передбачений догором / 34 кількість днів прострочення, заявлених позивачем), що становить 65 705,00 грн. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial