Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просить стягнути з нього відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 62 780,17 грн.; моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн; вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що 06 травня 2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі тролейбуса, під керуванням [PERSON] та автомобіля під керуванням позивача. Винною особою ДТП визнано [PERSON] , що перебуває у трудових відносинах з КП «Київпастранс», що підтверджено судовим рішенням. Розмір матеріальної шкоди становить вищенаведену суму. Відповідно до ст. 1172 ЦК України просив позов задовольнити. Разом із тим, просить стягнути заподіяну моральну шкоду завдану внаслідок ДТП згідно зі ст. 22, 23 цього Кодексу, адже внаслідок ДТП поніс душевні страждання, через неможливість користуватися пошкодженим автомобілем. Вирішити питання судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України. Відповідачем подано відзив, який містить заперечення проти позову. Зазначив, що позивач у своїх вимогах стверджує, що відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 203/08-20 від 08.05.2022 виконаного ТОВ «Клевер Експерт» вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Chevrolet Epica» д.н.з. [NUMBER] становить 67 780,17 грн. Зазначає, що в преамбулі Звіту від 07.05.2020 р. №203/05-20 зазначено, що на дослідження було поставлені питання про визначення вартості матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту. Відповідно до Звіту від 07.05.2020 р. №203/05-20, вартість матеріального збитку становить 36 012, 86 грн. При цьому, вважає, що Позивачем не надано документів, які б підтверджували проведення відновлювального ремонту транспортного засобу «Chevrolet Еріса» д.н.з. [NUMBER] на суму, яка б перевищувала суму матеріального збитку, зазначеному у Звіті від 07.05.2020 р. №203/05-20. Таким чином, вважає, що Позивач необґрунтовано вимагає стягнення майнової шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту відповідно до вищевказаного звіту. 08 лютого 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання з викликом (повідомленням) сторін. 15 квітня 2021 року у справі проведено повторний автоматизований розподіл між суддями та головуючим суддею визначено Рибалку Ю.В. Позивачем подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином викликались до суду. Відповідачем не подано клопотання про відкладення судового засідання. Суд, враховуючи заяву представника позивача та надання відзиву представником відповідача, вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. [PERSON] 06 травня 2020 року о 16.50 год., керуючи тролейбусом б.н. 2660 у м. Києві по вулиця О.Теліги,12, при здайсненні повороту, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Epica» д.н.з. [NUMBER] , чим порушив п. 13.1 ПДР України. В результаті ДТП автомобіль позивача отримав технічних пошкоджень. Дані обставини підтверджено постановою Подільського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року (справа № 758/5822/20), якою визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП. Дані обставини не підлягають доведенню у відповідності до ст. 82 ЦПК України. [PERSON] працює в КП "Київпастранс" на посаді водія тролейбуса. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до правової позиції викладеної у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим роботодавцем в регресному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває із цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча й виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Відповідно до звіту з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 08 травня 2020 року № 203/05-20, проведено суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Клевер експерт», вартість матеріального збитку завданого власникові автомобіля марки "Renault Sandero", д. н. з. «Chevrolet Еріса» д.н.з. [NUMBER] в результаті пошкодження становить у розмірі 62 780,17 грн. Відповідний розмір приймається судом до уваги. Разом із тим, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що вартість проведення ремонту пошкодженого автомобіля повинна становити 36 012, 86 грн., оскільки такі доводи не відповідають вимогам ст. 22 ЦК України, адже право на стягнення витрат, які особа має понести для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) підтверджено звітом судового експерта від 08 травня 2020 року. Таким чином, враховуючи наведене вище суд прийшов до переконання, що оскільки у позивача виникло право пред`явлення вимоги до відповідача про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП, то із останнього на користь позивача необхідно стягнути матеріальну шкоду заподіяну внаслідок ДТП у розмірі 62 780,17 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 27 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з правової позиції викладеної у п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З урахуванням наведеного і виходячи з принципу справедливості та розумності, участь у ДТП, що потягло негативні емоції та душевні страждання, завдано хвилювання та втрату спокою через не користування пошкодженим автомобілем та порушення звичного способу життя, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача 2000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Суд критично оцінює доводи відповідача про відсутність висновку психолога щодо стягнення моральної шкоди, адже суд вправі самостійно визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди з урахуванням підстав передбачених ст. 23 ЦК України. Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1 506,60 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1 506,60 грн.

Outcome: partial