Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

Зміст позовних\~вимог та\~позиції учасників\~справи У жовтні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою в якій просила: - визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] та припинити спільну сумісну власність на дану квартиру. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 16 квітня 1988 року по 11 березня 2017 року. За період спільного проживання сторонами 13 жовтня 1998 року була придбана квартира [ADDRESS] , яка на думку позивача, є спільною сумісною власністю подружжя, однак право власності на вказану квартиру зареєстроване за відповідачем. Вважає, що її частка у праві спільної сумісної власності на квартиру складає Ѕ частини. Відповідач у позасудовому порядку ухиляється від вирішення спору, а тому звернулась до суду. Представник позивача - адвокат Соловей О.В. в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у ньому. Також зазначив, що сторони дійшли згоди щодо вартості спірної квартири у сумі 180\~000 грн. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористався. У судовому засіданні позов визнав повністю, підтвердив , що квартира була куплена під час шлюбу на спільні кошти подружжя. Вважає, що ринкова вартість спірної квартири становить 180\~000 грн. Процесуальні дії у справі 02 листопада 2022 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 25 листопада 2022 року задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву. 13 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони [PERSON] та [PERSON] з 16 квітня 1988 року перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу (арк. спр. 6). Сторони розірвали шлюб 11 березня 2017 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (арк. спр.7). [PERSON] є одноособовим власником квартири, загальною площею 56 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( арк. спр. 8,9). Підстава видачі свідоцтва про право на нерухоме майно (квартиру) договір купівлі-продажу від 13 жовтня 1998 року та рішення виконкому Новоушицької селищної ради. Державна реєстрація права власності на квартиру проведена 21 жовтня 2005 року. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суд встановив, що в період перебування у шлюбі сторони 13 жовтня 1998 року придбали квартиру, загальною площею 56 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Доказів того, що спірна квартира є особистою власністю одного з подружжя судом не здобуто. Отже, зазначена вище квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , оскільки придбана ними під час шлюбу, тому в силу вимог ст.70 СК України, позивач має право на Ѕ частину спірної квартири. Відповідач визнав право позивача на Ѕ частину вказаної квартири. Водночас не погодився з вартістю квартири, яка визначена у звіті про оцінку майна (676 320 гривень). У п.22 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 N 11 Верховний Суд України зазначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Отже, з урахуванням тієї обставини, що сторони під час судового розгляду дійшли згоди щодо вартості спірної квартири у сумі 180\~000 грн, тому судом береться до уваги вказана вартість квартири. Таким чином, встановленні судом правовідносини, які склались між сторонами, фактичні обставини справи та наявні у справі докази, свідчать про обґрунтованість та підставність позовних вимог. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права - визнання права власності на Ѕ частину квартири, загальною площею 56 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд вважає належним та ефективним, та таким, що не порушує прав відповідача. Зміна адреси спірної квартири за [ADDRESS] на [ADDRESS] , пов`язана із прийняттям 17 липня 2020 року Верховною радою України постанови «Про утворення та ліквідацію районів». Зазначений факт є загальновідомим та доказуванню, в силу вимог частини третьої статті 82 ЦПК України, не підлягає. З огляду на викладені обставини позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи, тому остання звільнена від сплати судового збору, який підлягав сплаті за подання позовної заяви. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4, ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою судовий збір сплачується у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Вартість Ѕ частини квартири, право власності на яку просить визнати позивач, становить 90 000 грн, що є ціною позову. Отже , судовий збір, який підлягав сплаті за подання позовної заяви становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 992,40 грн, оскільки 1% ціни позову є меншим від мінімально встановленого розміру судового збору. Тому з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved