Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

31 жовтня 2022 року представник [PERSON] , адвокат Карасава Олег Петрович звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон для проживання та навчання без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18 листопада 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] ». У цьому шлюбі [INFO] народилася дитина - [PERSON] . Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 травня 2021 року вищезазначений шлюб було розірвано та ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у твердій сумі у розмірі 2000,00 грн., щомісяця, до повноліття дитини. До розірвання шлюбу та після його розірвання [PERSON] та її син [PERSON] проживали окремо від [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] працює на посаді доцента кафедри системного аналізу та інформаційно-аналітичних систем Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», а з 2021 року також здійснює підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємець та є фахівцем у сфері комп`ютерного програмування, має постійне місце роботи, стабільний дохід для забезпечення свого життя та свого сина. Натомість, [PERSON] участі у вихованні та утриманні дитини з 2019 року не приймав, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин [PERSON] з дитиною майже не спілкувався, постійно змінював місце проживання, змінював телефонні номери. На сьогоднішній день із [PERSON] втрачено будь-який зв`язок, невідомо точно за якою адресою фактично проживає [PERSON] . Із [PERSON] та сином [PERSON] зв`язків не підтримує та не спілкується. 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала повномасштабне військове вторгнення на територію України. Одним із перших міст, який зазнав масових ракетних ударів стало місто Харків. Саме тому, [PERSON] прийняла рішення виїхати разом із сином до Австрії. 8 березня 2022 року [PERSON] разом із сином перетнули кордон із Австрійською республікою. З перших місяців перебування у Австрії, [PERSON] було вирішено самостійно влаштувати своє життя, зняти житло, знайти роботу, влаштувати сина до школи та забезпечити себе та сина належними умовами життя. На виконання вищезазначеного, 01 травня 2022 року [PERSON] отримала в оренду квартиру, загальною площею 56,52 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . Договір укладено безстроково. 9 травня 2022 року [PERSON] було оформлено реєстрацію місця проживання у Магістраті (муніципальному управлінні) міста Грац. 01 липня 2022 року [PERSON] було безстроково прийнято на роботу до ТОВ «Біт медіа едьюкейшн солюшинс» на посаду менеджера з контролю якості програмного забезпечення, що підтверджується службовим договором з працівником від 01 липня 2022 року та довідкою з місця роботи від 14 вересня 2022 року. [PERSON] навчається у 3 -Д класі у Федеральній реальній гімназії економічного профілю у місті Грац з 09 вересня 2022 року до 07.07.2023 року. Також [PERSON] займається плаванням та є частиною команди з плавання «Атус Грац» і тренується 5-6 разів на тиждень, яка займається на найвищому рівні та готує спортсменів до змагань. Таким чином, [PERSON] вдалось організувати своє життя та життя свого сина в Австрійській республіці. 23 серпня 2022 року [PERSON] було взято на тимчасовий консульський облік в Посольстві України в Республіці Австрії. [PERSON] [INFO] виповнилось 12 років, тобто дитина є неповнолітньою, права якої в першу чергу реалізуються її батьками. Пасивна поведінка батька дитини не повинна впливати на розвиток дитини, обсяг її прав, реалізацію її здібностей, тощо. Нещодавно, [PERSON] отримала постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у справі щодо стягнення із [PERSON] аліментів на утримання сина. Зі змісту цих постанов [PERSON] стало відомо, що [PERSON] працює у Полтавській області. Також із Автоматизованої системи виконавчого провадження стало відомо про те, що [PERSON] за даним виконавчим провадженням включено до Єдиного державного реєстру боржників за наявний у нього борг по сплаті аліментів у розмірі 29588,00 грн. [PERSON] двічі письмово зверталася до [PERSON] , як до батька дитини за адресою проживання відповідача з метою надання батьком дозволу на виїзд [PERSON] у супроводі матері для проживання та навчання у Австрійській республіці, однак, жодної відповіді не отримала. Зважаючи на те, що [PERSON] не позбавлений відносно дитини батьківських прав, отримання від нього, як від батька дитини, дозволу на виїзд [PERSON] для проживання та навчання в Австрійській республіці є обов`язковим. Після введення на території України воєнного стану 24 лютого 2022 року до Правил перетинання державного кордону України було внесено зміни від 29.03.2022 року, відповідно до яких виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонна служба дозволить перетин державного кордону. Незважаючи на те, що під час воєнного стану в Україні є можливість виїзду осіб, які не досягли 16-ти річного віку, в супроводі одного з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, інші нормативно-правові акти не скасовують обов`язкову згоду іншого з батьків на виїзд дитини за кордон. Виїзд [PERSON] до досягнення ним 16-ти річного віку у супроводі його матері [PERSON] для проживання та навчання в Австрійській республіці повинно здійснюватися за згодою його батька - [PERSON] , а за відсутності такої згоди - за рішенням суду. Тому позивач змушена звертатись з даним позовом в інтересах свого неповнолітнього сина - [PERSON] з метою забезпечення дитині якнайкращих умов фізичного та морального розвитку в умовах безпеки. Крім того, отримання рішення суду про надання дозволу на виїзд [PERSON] за кордон дозволить йому разом із матір`ю вільно відвідувати територію України в будь-який час та мати можливість повернутися для продовження проживання та навчання до Австрійської республіки, в тому числі, і після скасування воєнного стану в Україні. Ухвалою судді від 01.11.2022 провадження відкрито, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання. Залучено до участі у справі третьою особою - орган опіки і піклування Виконавчого комітету Харківської міської ради. В судове засідання позивач не з`явилася, в раніше направленій заяві просила проводити розгляд справи у її відсутність (а.с.96). Представник позивача, адвокат Карасава О.П. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Суду пояснив, що оскільки 8 березня 2022 року [PERSON] разом із сином перетнули кордон із Австрійською республікою з метою організації безпечного життя для себе та дитини, тому їй необхідно отримати дозвіл від батька дитини на виїзд дитини за межі України. Однак, так як батько, відповідач по справі, згоди не дає на виїзд дитини, не проявляє інтересу до дитини під час війни, проявляє байдужість до дитини, тому просив надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон для проживання та навчання без згоди батька на період до шістнадцятирічного віку. Надання дозволу необхідне для гармонійного розвитку та навчання дитини. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно про місце та час розгляду справи належно повідомлений за адресою місця проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України та шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду, офіційного веб-порталу судової влади (а.с. 82,90). Представник третьої особи Служби у справах дітей Миргородської міської ради в судове засідання не з`явився, направив заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, при розгляді справи покладався на розсуд суду з врахуванням інтересів дитини (а.с. 130). Представник третьої особи Виконавчого комітету Харківської міської ради, як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 126). Враховуючи згоду позивача суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.223 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 18 листопада 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено запис за № 913. [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] (а.с. 13). [INFO] народилася дитина - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 14). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 травня 2021 року у справі № 541/355/21 шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». Ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у твердій сумі у розмірі 2000,00 грн., щомісяця, до повноліття дитини (а.с. 15-18). Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи від 04.12.2020 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21,22). [PERSON] працювала на посаді доцента кафедри системного аналізу та інформаційно-аналітичних систем Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», та з 2021 року здійснює підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємець та є фахівцем у сфері комп`ютерного програмування (а.с. 23,24). Відповідно до відміток у паспортах громадянина України для виїзду за кордон, 8 березня 2022 року [PERSON] разом із сином [PERSON] перетнула кордон із Австрійською республікою (а.с. 25-29). Згідно договору оренди квартири від 01 травня 2022 року, [PERSON] отримала в оренду квартиру, загальною площею 56,52 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . Договір укладено безстроково (а.с. 30-36). 9 травня 2022 року [PERSON] оформила реєстрацію свого місця проживання та місце проживання сина [PERSON] у Магістраті (муніципальному управлінні) міста Грац, що підтверджується довідками від 09.05.2022 (а.с. 37-40). 01 липня 2022 року [PERSON] безстроково прийнята на роботу до ТОВ «Біт медіа едьюкейшн солюшинс» на посаду менеджера з контролю якості програмного забезпечення, що підтверджується службовим договором з працівником від 01 липня 2022 року та довідкою з місця роботи від 14 вересня 2022 року (а.с. 41-50). [PERSON] навчається у 3 -Д класі у Федеральній реальній гімназії економічного профілю у місті Грац з 09 вересня 2022 року до 07.07.2023 року, що підтверджується Довідкою-підтвердженням про навчання від 05 вересня 2022 року (а.с. 51-52). [PERSON] займається плаванням та є частиною команди з плавання «Атус Грац» і тренується 5-6 разів на тиждень, яка займається на найвищому рівні та готує спортсменів до змагань, що підтверджується інформацією тренера команди з плавання (а.с. 53-54). 23 серпня 2022 року [PERSON] було взято на тимчасовий консульський облік а Посольстві України в Республіці Австрії, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті [PERSON] (а.с. 27-29). Відповідно до інформації із Автоматизованої системи виконавчого провадження [PERSON] включено до Єдиного державного реєстру боржників за наявний у нього борг по сплаті аліментів у розмірі 29588,00 грн. (а.с. 55-59). [PERSON] письмово зверталася до [PERSON] , як до батька дитини за адресою місця реєстрації [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , з метою надання батьком дозволу на виїзд [PERSON] у супроводі матері для проживання та навчання у Австрійській республіці (а.с. 60-66). Відповіді [PERSON] не отримала. Після введення на території України воєнного стану 24 лютого 2022 року до Правил перетинання державного кордону України було внесено зміни від 29.03.2022 року, відповідно до яких виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонна служба дозволить перетин державного кордону. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Разом з тим, за змістом положень статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Зазначена правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/10623/17 від 04.07.2018 року, у справі № 235/139/16-ц (№ 6-15цс17) від 12 квітня 2017 року, у справі № 640/5215/17-ц від 24 жовтня 2019 року, Представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що [PERSON] бажає отримати дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди батька зокрема на навчання, але для того щоб не звертатися періодично до суду за наданням дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька, просив надати такий дозвіл до досягнення дитиною шістнадцяти років. Ураховуючи встановлені обставини, зокрема те, що дитина проживає з матір`ю в Австрійській республіці, яка забезпечує дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; дитина тривалий час провела у Австрійській республіці, де вона зарахована на навчання, а мати має постійну роботу, житло і здатна забезпечити дитину усім необхідним, батько дитини не цікавиться життям дитини, матеріально не забезпечує, не вжив будь - яких заходів щодо безпеки дитини в умовах воєнного стану, тому позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон для проживання та навчання без згоди батька необхідно задовольнити частково, надати дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON] , [INFO] , громадянина України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , за межі України без згоди та супроводу батька - [PERSON] , [INFO] , до Австрійської республіки, для проживання на період навчання з 12 вересня 2022 року по 07 липня 2023 року. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Твердження представника позивача про необхідність надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька до шістнадцяти років, суд не може взяти до уваги, оскільки зазначений у позовній заяві період (до 16 років) будь - якими об`єктивними доказами не підтверджений, як і не підтверджено, що це відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений останнім судовий збір в розмірі 992,40 грн. (а.с. 1).

Outcome: partial