Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, який уточнила до першого судового засідання, у якому просила розірвати шлюб, який зареєстрований 29 серпня 2020 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 572 між нею та [PERSON] , стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 29 серпня 2020 року вона з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що спільне життя з відповідачам не склалося, вони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного, мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Позивач зазначає, що на даний час вони шлюбно-сімейні відносини не підтримують. Позивач вважає, що збереження сім`ї не можливе. У шлюбі у них народилась донька [PERSON] . Позивачка вказує, що відповідач не заперечує, що їхня дитина буде проживати разом з нею. Відповідач останнім часом не надає належної матеріальної допомоги на утримання доньки, а тому позивачка змушена звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Ухвалою суду від 02 грудня 2022 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків, які 13 грудня 2022 року позивачем усунуто. Ухвалою суду від 14 грудня 2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] надіслала до суду заяву, у якій просила проводити судове засідання без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує та просила їх задовольнити (а.с.23). Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, у якій останній просив проводити судове засідання без його участі, проти задоволення позову не заперечує (а.с.24). Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що було видане Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 572, вбачається, що сторони уклали шлюб 29 серпня 2020 року (а.с.3). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 23 січня 2021 року, актовий запис № 56 (а.с.5). Встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст.114\~Сімейного кодексу\~України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечував проти його розірвання, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до\~ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини суд зазначає наступне. Як зазначила позивач та не спростував відповідач, дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 181\~СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень частини 1 ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Статтею 191 Сімейного кодексу України\~визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Таким чином,\~суд відповідно\~до вищенаведених\~вимог закону,\~враховуючи \~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини,\~відповідача,\~прийшов до\~висновку про\~задоволення позовної\~заяви та\~стягнення із\~відповідача аліментів\~на утримання\~дитини в\~розмірі ј\~частини його\~доходів,\~але не\~менше 50\~%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки відповідач визнав позов до першого судового засідання, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 496 грн. 20 коп., сплаченого за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 496 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України. Також суд приходить до висновку, що судовий збір у сумі 454 грн. підлягає компенсуванню з державного бюджету, тобто 50 відсотків за позовну вимогу про стягнення аліментів, решту 50 відсотків судового збору у сумі 496 грн. 20 коп. необхідно стягнути з відповідача на користь держави. У відповідності до\~ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved