Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 12.10.2022 звернулася до суду з указаним позовом до [PERSON] та просила позбавити останнього батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , а також стягнути судові витрати. В обґрунтування пред`явлених вимог указувала, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем [PERSON] , у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням суду шлюб між ними розірвано. Позивач зазначала, що починаючи з червня 2010 відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини, з його боку відсутнє піклування про фізичний та духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя. [PERSON] самоусунувся від виконання обов`язків щодо забезпечення необхідного харчування, медичного огляду, лікування доньки, сприяння в надані їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, засвоєння нею загальновизнаних норм моралі, створення умов для отримання освіти, батько не виявляє інтересу до внутрішнього світу та не забезпечує батьківською опікою. Натомість відповідач має аморальну поведінку в суспільстві, жорстоко поводиться з оточуючими, у тому числі і з членами сімї. Внаслідок чого у період час з 28.02.2018 по 15.03.2018 відносно відповідача ухвалено постанови за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Нехтування батьківськими обов`язками з боку відповідача принижує гідність [PERSON] , а наявність особи, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною з аморальною поведінку та негативним ставленням до оточуючих, може в подальшому призвести до негативних наслідків у житті дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Також, у порядку ст. 166 СК України, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки, оскільки особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Представник служби у справах дітей Криворізької РДА Стрєльцова А.В. у судовому засіданні пояснила, що відповідач на контакт зі службою не виходить, на виклики також не з`являвся. Просила задовольнити позов та позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , її життям не цікавиться та участі в ньому не бере. Застосування саме такого заходу щодо відповідача, відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання, однак до суду повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, відзиву не подано. Представники третіх осіб: служби у справах дітей Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, виконкому Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, як органу опіки та піклування, правом на участь в судовому засіданні не скористались, про розгляд справи повідомлені, надали заяви про розгляд справи за відсутності представників (а.с.65). Допитана у судовому засіданні неповнолітня [PERSON] надала пояснення про те, після розлучення батьків, з 2010 року, батько [PERSON] її життям не цікавиться. Не дивлячись на те, що вони з ним проживають у одному населеному пункті та іноді зустрічаються, він з нею не вітається, спілкуватися відмовляється, причини такої поведінки не пояснює, що її дуже засмучує. Батько не приходить до неї в гості, її до себе теж не кличе, не приходить до школи, не вітає зі святами, не купує речей, не проводить з нею час. З чотирьох років її виховує виключно мати, [PERSON] та батьки матері, тобто її бабуся та дідусь відповідно. Проти батька її ніхто ніколи не налаштовував, перешкод йому у спілкуванні з нею ніхто ніколи не чинив. Отже, відповідно до наданих [PERSON] пояснень вбачається існування між нею та позивачем, матір`ю [PERSON] тісного емоційного зв`язку, обопільної поваги та піклування, що є ознакою належних та здорових сімейних відносин між позивачем та її донькою. Натомість, відповідача, як свого батька, остання не сприймає, зв`язку не підтримує, вважає за доцільне позбавити останнього батьківських прав. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] та [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача, у судовому засіданні пояснили, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них [INFO] народилася донька, [PERSON] . У 2010 році шлюб між сторонами було розірвано, оскільки чоловік почав вести аморальний спосіб життя, ображав дружину та дитину. На момент розлучення, дитині, [PERSON] , виповнилося три роки, відтоді, батько життям дитини не цікавиться, участі в її вихованні не бере, матеріально не забезпечує. Проживаючи в одному населеному пункті, батько з дитиною не вітається, розмовляти не бажає та робить вигляд, що її не знає, від чого дитина страждає. Оскільки [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] , вважали за доцільне позбавити його батьківських прав. Вислухавши позивача, свідків, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами та норми права, які підлягають до застосування, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] , під час перебування сторін у шлюбі, народилася донька [PERSON] , батьком якої записаний відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25.01.2007 виконкомом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. (а.с.28). Підставою внесення відомостей про батька в актовий запис про народження слугував актовий запис про шлюб № 33 від 03.08.2006 Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.46-49). Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.11.2010, яке набрало законної сили 29.11.2010, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7). Дитина, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживає з матір`ю (а.с.5,10). [PERSON] навчається в 10 класі Лозуватського ліцею імені Т.Г. Шевченка Лозуватської сільської ради. Має високий рівень досягнень із усіх предметів. Мати приділяє належну вагу вихованню доньки, цікавиться її дозвіллям та навчанням, з батьківськими обов`язками справляється відмінно, відносини з дочкою доброзичливі. Батько [PERSON] за період навчання жодного разу не відвідав навчальний заклад, не цікавився навчанням доньки (а.с.18). [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, проживає у власному будинку. Самостійно та активно займається вихованням дитини, доньки [PERSON] , яку оточує материнською увагою та піклуванням, створює всі умови для її розвитку (а.с.19). Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, постійного місця роботи немає, має неповнолітніх дітей, однак їх вихованням не займається (а.с.20,25). Неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності (а.с.11-14). Рішенням виконкому Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 22.09.2022, № 146 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , оскільки [PERSON] вихованням доньки не займається, зловживає спиртними напоями та не має постійного місця роботи (а.с.52). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як визначено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 150, 151 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. За приписами ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 зазначено: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у постанові від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Суд може, у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків. Тож позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до усталеної судової практики позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007, № 3). Аналізуючи докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , будучи повнолітньою, дієздатною особою, належних та допустимих доказів протилежного суду не надано, усвідомлюючи свій обов`язок щодо належного виховання дитини, прийняття участі у їх житті, піклуванні про фізичний та духовний розвиток дитини, стан здоров`я, самоусунувся від реалізації своїх батьківських прав та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, самоусунувся від будь - якого спілкування з дитиною, участі у вихованні не бере, матеріально не забезпечує, долею, життям та здоров`ям не цікавиться, не проявляє інтересу до внутрішнього світу доньки. Вказане свідчить про ухилення [PERSON] від реалізації наданих йому прав та виконання покладених на нього обов`язків щодо неповнолітньої дитини, доньки [PERSON] . Тому, виходячи з найкращих інтересів дитини, враховуючи, що така поведінка відповідача є системною, суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON] . Разом з тим, відповідач, відповідно до ст. 169 СК України, не позбавлений права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських правах за наявності відповідних підстав. Відповідно до ст. ст. 165, 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини Статтею 182 Сімейного кодексу України визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, з урахуванням того, що відповідач [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , яка проживає зі своєю матір`ю, [PERSON] , відповідач має можливість утримувати дитину, доказів протилежного суду не надано, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , починаючи стягнення з 12.10.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Оскільки позов задоволено судом у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою та документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви до суду, у розмірі 992,40 грн. (а.с.21).

Outcome: approved