Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

що позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що з 2018 року він проживав спільно з відповідачкою без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] . З липня 2022 року він перестав спільно проживати з [PERSON] , яка з сином переїхала проживати за іншою адресою. Спочатку між ними була суперечка щодо місця проживання дитини, однак у подальшому він прийшов висновку, що в інтересах дитини, буде краще, якщо син проживатиме з матір`ю. Однак після цього відповідачка перестала давати йому можливість брати участь у вихованні дитини, у зв`язку з чим він звернувся до органу опіки і піклування із заявою про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Калуської міської ради № 219 від 27.09.2022 «Про визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] » визначено спосіб участі батька у вихованні та спілкування з сином, а саме: щовівторка з 15.00 годин до 18.00 годин, друга і четверта субота місяця з 15.00 годин до 19.00 годин, перша і третя неділя місяця з 15.00 годин до 19.00 годин. Вважає, що таке рішення порушує його права як батька дитини, а що саме головне, воно суперечить інтересам дитини, оскільки при його прийнятті не взято до уваги всі обставини справи та бажання дитини проводити з ним час та спілкуватися. Так з дня свого народження по липень 2022 року син проживав разом з ним. Дружина пішла на роботу у квітні 2021 року. Відповідно з квітня 2021 року по липень 2022 року в основному вихованням дитини займався позивач, тому дитина є до нього схильною. Окремо звертає увагу на те, що під час непорозумінь, які виникали між ним та відповідачкою, остання йшла проживати до своїх батьків. У період її проживання у батьків, він забирав дитину до себе, здійснював за нею належний догляд, готував їжу, гуляв з нею тощо. На даний час дружина зареєстрована приватним підприємцем та здійснює діяльність з виготовлення та реалізації пам`ятників. В основному вона посвятила себе роботі, а не вихованню дитини та при цьому не дає йому можливості брати участь у вихованні сина, спілкуватися з ним. Фактично вихованням дитини займаються батьки відповідачки. Бабуся надмірно опікується онуком, прищеплюючи йому жіночі стереотипи поведінки, шкодує і балує, придушуючи його ініціативу та самостійність. Таке виховання сформовує безхребетність, невміння взаємодіяти з навколишнім світом та однолітками, тривожність. На даний час є особливо важливим момент - підтримати встановлений міцний емоційний зв`язок сина із батьком, з метою розвитку його гармонійної та всебічно розвиненої особистості, який мати старається заглушити. Однак орган опіки і піклування не взяв до уваги вище викладених обставин, не діяв у найкращих інтересах дитини та не задоволив заяву у частині, щоб син залишався у нього ночувати. Крім того, органом опіки і піклування не взято і до уваги ставлення позивача до виконання батьківських обов`язків на протязі 4-х років, особиста прихильність дитини до нього, вік дитини, в якому вона вже розуміє, що у неї є тато і мама і розуміє роль кожного у її житті, бажання дитини проводити час із батьком. Позивач є психічно здоровим, алкогольними напоями чи наркотичними засобами не зловживаю, у власності має 2-х кімнатну квартиру, являється особою з інвалідністю 3-ї групи та отримує пенсію по інвалідності, крім того, час від час старається знайти тимчасову роботу, однак у зв`язку із воєнним станом та інвалідністю знайти постійну роботи не представляється можливим. Відповідно у нього є час для участі у вихованні сина, спілкуванні з ним та проведення спільно часу. Крім того, він готовий добровільно сплачувати аліменти на дитину у сумі 1500 грн. щомісячно і звертався до відповідачки з проханням дати номер банківської карти або писати розписку про отримання цих коштів, однак остання відмовляється це робити, посилаючись на те, що такий розмір аліментів її не влаштовує, хоча з позовом до суду про стягнення аліментів також не звертається, що свідчить про те, що [PERSON] умисно створює дану ситуацію з метою, щоб звинуватити його, що він ніби то не сплачує аліменти. Окрім того, звертає увагу й на те, що під час зустрічей з дитиною, він буде купляти дитині корисні продукти харчування, а також іграшки за бажанням та віком дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. Тому виходячи з вище викладеного, беручи до уваги прихильність дитини до позивача, факт проживання дитини з ним на протязі 4-х років, його безпосередню участь у вихованні та догляді за дитиною в період коли мати ходила на роботу та проживала окремо від нього, вік дитини, стан здоров`я, вважає, що є всі підстави для встановлення йому участі у вихованні сина та особистому спілкуванні з ним: щовівторка з 12.00 годин до 20.00 годин, щочетверга з 12.00 годин до 20.00 годин, першого і третього тижня з 18.00 годин п`ятниці до 20.00 годин неділі, із 01.07 по 31.07 кожного року, в тому числі з можливістю виїзду для спільного відпочинку з дитиною за межі України або в Україні. В зв`язку з цим звернувся з позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій вказує, що позовні вимоги підтримує повністю, просить задоволити, а розгляд справи проводити без його участі (а.с.218). Відповідачка в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву, в якій просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а розгляд справи проводити без її участі та участі представника (а.с. 219). Крім того, відповідачкою, було подано відзив на позов (а.с. 31-34 з додатками а.с.35-85) , в якому вона зазначила, що за результатами вивчення позову вважає його безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Позивач в позовній заяву замовчує причини того, чому вони перестали спільно проживати. А цими причинами були постійні конфлікти, ініціатором яких був позивач, оскільки він був незадоволений тим, що вона влаштувалася на роботу, висловлював незадоволення певними побутовими речами, звинуватив її у крадіжці грошей, а також вимагав компенсацію за період проживання в його квартирі. Крім того, позивач вчинив домашнє насильство щодо неї та неповнолітнього сина за що Калуським міськрайонним судом був притягнутий до адміністративної відповідальності. Після переїзду від позивача, вона звернулася до Органу опіки і піклування з проханням визначити місце проживання дитини з нею і рішенням Органу опіки і піклування визначено місце проживання дитини з нею. Тому твердження позивача про те, що він вирішив, що дитині буде краще проживати з матір`ю, не відповідає дійсності. В період, коли розглядалось питання про визначення місця проживання дитини з відповідачкою, вона пропонувала позивачу бачитись з дитиною у її присутності, оскільки останній неодноразово погрожував, що забере дитину і не поверне та не дозволить з нею бачитись. Однак позивач не погодився з такою пропозицією. Після того, як вона отримала рішення Опікунської ради про визначення графіку побачень позивача з дитиною, вона стала давати дитину батьку у відповідності до визначеного графіком часу. Крім того, вказала, що не відповідають дійсності і ті факти, що дитина значну частину проводила з позивачем, так як він не працює, адже позивач має у власності автомобіль, який використовує для надання послуг «таксі» без відповідної реєстрації такої діяльності, а тому значну частину часу він приділяв своєму заняттю, а не дитині. Також зазначила, що є безпідставними та необґрунтованими твердження позивача про те, що під час виховання дитини, її мамою прививаються дитині неправильні стереотипи поведінки, які не притаманні для формування майбутнього чоловіка. Такі твердження є нічим не обгрутовані, оскільки немає ніяких педагогічних, психологічних чи медичних висновків, які б це підтверджували. Натомість у неї є документи, які підтверджують, що дитина розвивається нормально, ніяких відхилень у неї не спостерігається, що за нею здійснюється нормальний догляд. Також звертає увагу на те, що в документах, які подані позивачем до позовної заяви, вказано, що за його адресою зареєстровані якісь невідомі їй особи, тому з огляду на таке, вона не переконана, що дитина під час зустрічей з батьком, перебуває у безпечному стані. Твердження позивача про те, що дитина відчуває особливу прихильність до нього, що дитині на даному етапі потрібне значне спілкування з батьком, теж не підтверджується жодними доказами. Також незрозумілим залишається питання, чому позивач вважає час побачень, визначений Опікунською радою, недостатнім для такого спілкування з дитиною. При цьому, позивач в поданих до суду розрахунках бажаного часу побачень з дитиною, не враховує того, що дитина відвідує дитячий садок, ходить на гуртки тощо. Крім того, відповідачка зазначила, що позивач, як батько, нехтує обов`язком по утриманні дитини, і така обставина має бути врахована судом при вирішення даного позову. Також звертає увагу й на те, що під час побачень з дитиною, позивач намагається створити для неї певні незручності: в ультимативній формі відмовляється привезти дитину додому, натомість вимагає іти за дитиною у призначені ним місця, переносить час зустрічей без попереднього погодження, чим намагається змінити її плани на день, іноді просто відмовляється привозити дитину додому. Після зустрічей з батьком дитина поводить себе замкнуто, не хоче розповідати, чим займалась у батька. Крім того, з розмов з дитиною вона зрозуміла, що під час спілкування з сином, позивач негативно її характеризує, намагається привити дитині образ «поганої мами». На її переконання, позивач використовує дитину, щоб їй дошкуляти, своїми діями з використанням дитини намагається створити додаткові причини для ї хвилювання за дитину. Тому вважає, що підставність позовних вимог нічим не обгунтована та не доведена, а позовна вимога про надання дозволу на виїзд за кордон з дитиною є взагалі передчасною. Тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Також відповідачкою було подано до суду й письмові пояснення (а.с.144-145 з додатками а.с.146-164, а.с. 216-217). Позивач подав відповідь на відзив (а.с.167-169 з додатками а.с.170-171), в якому зазначає, що викладені у відзиві на позов факти є недостовірними , часто перекрученими або голослівними, а викладені висновки є надуманими та не підтвердженими належними та допустимими доказами. У відзиві відповідачка зазначає, що причинами розпаду сім`ї були постійні конфлікти, ініціатором яких був він, оскільки негативно ставився до того що [PERSON] влаштувалась на роботу, та що він вимагав у неї залишити роботу та присвятити себе виключно йому та сину. Однак даний факт є перекрученим та надуманим, оскільки саме через зраду відповідачки вони перестали спільно проживати. Від коли встановлено графік побачень, він постійно забирає сина, щоб провести з ним час та займатися його вихованням і ніяка робота у цьому не є перешкодою. Крім того, відповідач стверджує, що на даний час проживає в найманій квартирі, що відповідає дійсності, однак вона весь час знаходиться на роботі, а дитина в той час перебуває або в садочку, або в її батьків. Окремо звертає увагу на те, що в квартирі , де проживає відповідачка з сином, дуже сиро та чути запах цвілі. Це йому зрозуміло з того, що від одягу сина чути неприємний запах цвілі, а також запах сигаретного диму. Проживання у такій квартирі може зашкодити здоров`ю дитини, тому він звернувся з відповідною заявою у службу у справах дітей. Що стосується побоювання відповідачки щодо реєстрації по місцю його проживання інших осіб, то ці особи є його друзями, і хоча зареєстровані за його адресою, однак фактично там не проживають. Тому дитина під час перебування з ним перебуває у повній безпеці. В поданих запереченнях відповідач також зазначає, що в поданих розрахунках побачень з дитиною, він не враховує, що дитина відвідує садок, ходить на гуртки тощо. Однак він, як батько, зацікавлений у всесторонньому розвитку дитини і відповідно, якщо дитина буде перебувати у нього і у цей час у неї будуть гуртки чи заняття, то він буде сина туди водити і забирати. Також не відповідають дійсності і посилання відповідачки про те, що він не бажає брати участь в утриманні дитини, оскільки він пропонував [PERSON] добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн., однак остання відмовилась від цього, як і те, що він працює, надає послуги з перевезення («таксі»), а тому не проводив багато часу з дитиною під час їхнього спільного проживання. Коли він знаходив роботу, тоді вихованням дитини займалися його батька або батьки відповідачки. В таких випадках, переважно він відвозив дитину до батьків та забирав звідти. Під час непорозумінь, які виникали між ним та [PERSON] , остання йшла проживати до своїх батьків. У період проживання її у батьків, він забирав дитину до себе, і син ночував у нього, і саме він здійснював за ним належний догляд, готував йому їжу, годував його, гуляв з ним тощо. Просить позов задоволити. Також позивачем було подано до суду заперечення на пояснення відповідачки (а.с.193, а.с.212-213). Відповідачкою подано заперечення на відповідь (а.с. 174-176 з додатками а.с. 177-191), в якому вказує, що твердження позивача про її зраду та те , що вона зняла квартиру для особистих своїх зустрічей не відповідають дійсності. В орендованій квартирі вона проживає разом з сином і побоювання позивача щодо неналежним умов проживання у квартирі, спростовується відповідним актом обстеження житлово -побутових умов. Таким чином, позивач своїми брудними звинуваченнями намагається виправдати свою поведінку у стосунках зі мною та дитиною та справити про себе хороше враження перед судом. Твердження позивача про те, що позивач намагається знайти роботу також не відповідає дійсності, оскільки доказів таких пошуків він не надає. Також звертає увагу й на те, що під час зустрічей батька з дитиною, в помешканні де позивач проживає, присутні сторонні особи. Так з протоколу бесіди психолога з малолітнім сином вбачається, що в помешканні позивача під час зустрічей батька з дитиню присутня стороння жінка. Дитина скаржиться, що ця жінка її била. Також в помешканні позивача зареєстровані сторонні особи, і хоча останні вказує, що ці особи там не проживають, однак жодних доказів цього не надає. Такі факти породжують у неї обгунтовані побоювання за безпеку дитини. З 01.12 2022 дитина почала відвідувати ЗДО «Ластівка» в м.Калуш на повний день з графіком роботи з 07.30 до 18.00 годин. Даний заклад є спеціалізованим на корекції дитячих логопедичних проблем. Крім того, їй затверджено рекомендації для щоденних логопедичних занять з сином в домашніх умовах. Крім того, згідно логопедичного висновку, для розвитку моторики, син щоденно в будні дні індивідуально займається з тренером з 19.30 до 20.00 в «Борцівському клубі Атлант». Також на вихідні син відвідує СОК «Акваторія» по заняттях з реабілітологом. Крім того, звертає увагу й на неадекватну поведінку позивача, яка мала місце 11.12.2022. Просила в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - начальник Служби у справах дітей Калуської міської ради Л.Дзундза в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності представника служби у справах дітей Калуської міської ради. При винесенні рішення просить суд врахувати рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 27.09.2022 № 217 (а.с.220,221-222). Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено в судовому засіданні з 2018 року позивач проживав спільно з відповідачкою без реєстрації шлюбу. За час пільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , батьками якого є сторони по справі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 6). Як вбачається з Висновку органу опіки та піклування, служби у справах дітей Калуської міської ради від 08.08.2022 № 01-23/413 , орган опіки та піклування, служба у справах дітей Калуської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с. 12-13). З даного висновку також вбачається, що батько дитини [PERSON] , на засіданні комісії зазначив, що не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з мамою. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Оскільки відповідачка перестала давати можливість позивачу брати участь у вихованні дитини, останній звернувся до органу опіки і піклування із заявою про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради № 219 від 27.09.2022 «Про визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] » вирішено: « Визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , а саме: щовівторка з 15.00 годин до 18.00 годи друга і четверта субота місяця з 15.00 годин до 19.00 годин, перша і третя неділя місяця з 15.00 годин до 19.00 годин. Місце зустрічі визначається матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] » Попереджено батька: про відповідальність за життя і здоро`я дитини під час спілкування; про дотримання встановленого комісією часу та умов зустрічі. Повідомено сторін, що дане рішення є обов`язковим до виконання. У разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод (а.с.18). Позивач звернувся до суду, вважаючи, що дане рішення порушує його права як батька дитини та суперечить інтересам дитини, оскільки при його прийнятті не взято до уваги всі обставини справи та бажання дитини проводити час та спілкуватися з ним. Вказує, що відповідачка в основному посвятила себе роботі, а не вихованню дитини, при цьому не дає йому можливості брати участь у вихованні сина, спілкуватися з ним. Вважає, що беручи до уваги прихильність дитини до позивача, факт проживання дитини з ним на протязі 4-х років, його безпосередню участь у вихованні та догляді за дитиною в період коли мати ходила на роботу та проживала окремо від нього, вік дитини, стан здоров`я, вважає, що є всі підстави для встановлення йому участі у вихованні сина та особистому спілкуванні з ним: щовівторка з 12.00 годин до 20.00 годин, щочетверга з 12.00 годин до 20.00 годин, першого і третього тижня з 18.00 годин п`ятниці до 20.00 годин неділі, із 01.07 по 31.07 кожного року, в тому числі з можливістю виїзду для спільного відпочинку з дитиною за межі України або в Україні. Відповідачка заперечила відносно задоволення позову, оскільки батько бачиться з дитиною згідно встановленого опікунською радою графіку і жодних перешкод в побаченні з дитиною позивачу вона не чинить. Викладені позивачем в позовній заяві факти щодо неналежного утримання нею дитини та ненормального виховання є безпідставними та нічим не підтвердженими. Твердження позивача про те, що дитина відчуває особливу прихильність до нього, що дитині на даному етапі потрібне значне спілкування з батьком, теж не підтверджується жодними доказами. Також незрозумілим залишається питання, чому позивач вважає час побачень, визначений Опікунською радою, недостатнім для такого спілкування з дитиною. При цьому, позивач в поданих до суду розрахунках бажаного часу побачень з дитиною, не враховує того, що дитина відвідує дитячий садок, ходить на гуртки тощо. Також звертає увагу й на те, що під час побачень з дитиною, позивач намагається створити для неї певні незручності: в ультимативній формі відмовляється привезти дитину додому, натомість вимагає іти за дитиною у призначені ним місця, переносить час зустрічей без попереднього погодження, чим намагається змінити її плани на день, іноді просто відмовляється привозити дитину додому. Після зустрічей з батьком дитина поводить себе замкнуто, не хоче розповідати, чим займалась у батька. Крім того, з розмов з дитиною вона зрозуміла, що під час спілкування з сином, позивач негативно її характеризує, намагається привити дитині образ «поганої мами». На її переконання, позивач використовує дитину, щоб їй дошкуляти, своїми діями з використанням дитини намагається створити додаткові причини для її хвилювання за дитину. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України. При цьому, у відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено порядок вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Так, за її змістом орган опіки та піклування за заявою матері, батька дитини визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України). В такому випадку, як визначено приписами ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відтак, правовий аналіз вказаних вище положень законодавства дає підстави для висновку, що участь суду при вирішенні питання щодо способу участі батька у вихованні дитини є необхідною у випадку наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яка створюється одним з батьків іншому, зокрема, у випадку ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування. Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Із характеристики на вихованця ЗДО (ясла-садочок) «Струмочок» [PERSON] вбачається, що [PERSON] почав відвідувати дитячий садок з 03.09.2021. Хлопчик здоровий, добрий, врівноважений, відкритий для спілкування. До закладу дитину приводила мама, а забирав, зазвичай, дідусь (батько матері). Дитина охайна, чиста, доглянута, володіє навиками соціальної та культурної поведінки. У дитини наявна мотивація до пізнавально-навчальної діяльності (а.с.51). Даний факт підтверджується і педагогічною хараектристикою (а.с.54). Згідно довідки ТзОВ «Акваторія -Калуш» [PERSON] , [INFO] , відвідує індивідуальні заняття з плавання із серпня місяця, які проходять на базі спортивно-оздоровчого комплексу « [INFO] » (а.с. 57). Із копії висновку комплексної психолого- педагогічної оцінки розвитку особи від 15.11.2022 на [PERSON] , [INFO] , вбачається, що антропометричні дані відповідають віку, постава сформована, переміщається самостійно, без ососбливостей володіє основними локомоторними рухами, може виконувати завдання за зразком, працює обома руками, орієнтування в просторі/ на площині та навичками самообслуговування сформовані частково. Вживає велику кількість незрозумілих для оточуючих слів. Голос слабомодульнй, інтонаційно незабарвлений. Слухова увага та фонематичні сприйняття та слух порушені, фонематичні аналіз, синтез, уявлення не сформовані. Порушена вимова звуків груп губних, передньоязикових, частин задньоязикових, збережена ізольована вимова свистячих звуків. Складова структура порушена, зменшує клькість складів, випускає окремі звуки, особливо закінчення, часто слова повністю втрачають звкковий контур. Зв`язне мовлення розвинене слабо: є труднощі у веденні діалогу, використовує однослівні відповіді на запитання, практично не використовує пояснень. Розвиток відповідає віку дитини. Має уявлення про самого себе та навколишній світ, називає свій вік, але не показує його на пальцях, орієнтується у схемі свого тіла, розуміє та використосуває прості засоби спілкування. В спілкуванні доброзичливий. Математичні навички сформовані частково; знає назви твари, рослин, показує їх на малюнках, класифікує; розрізняє овочі та фрукти, предмети одягу, основні види транспорту. В поведінці дещо сором`язливий та невпевнений. Предметно-практичні дії самостійні, адекватні. Недостатньо сформовані вольові процеси та здатність свідомо регулювати свою діяльність і досягати поставлених цілей. Під час виконання завдань потребує підбадьорення, похвали. Розрізняє основні емоційні стани, розуміє власні почуття та емоції та причични поведінки інших людей. (а.с.64-69). Як вбачається з повідомлення Калуського міського центру соціальних служб Калуської міської рад від 15.11.2022 (а.с.71), ними здійснюється соціальний супровід сім`ї [PERSON] .. Сім`я взята під соціальний супровід у зв`язку з повідомленням Калуського РВП ГУНП про звернення [PERSON] щодо вчинення її співменшканцем [PERSON] домашнього насильства у присутності малолітнього сина [PERSON] та повідомленням служби у справах дітей від 20.07.2022 стосовно виникнення міжособистісного конфлікту між батьками щодо визначення місця проживання сина. За час здійснення соціальної роботи з даною сім`єю, [PERSON] зарекомендувала себе як відповідальна усвідомлена мама, яка належним чином виконує обов`зки з виховання дитини, дбає про задоволення потреб сина, піклується про його стан здоров`я та особистісний розвиток. Дитина відвідує заклад дошкільної освіти « Струмочок», заняття з логопедом, індивідуальні заняття з плавання. У вихованні дитини допомогають біологічні родичі, зокрема мама [PERSON] .. Спеціалістами Центру надано ряд практичних рекомендацій обом батькам стосовно алагодження позитивної комунікації у питаннях виховання сина та під час ппобачень [PERSON] з батьком, згідно встановленого графіку, з метою повноцінного та гармонійного розвитку дитини, забезпечення позитивного мікрокліату в сім`ї. Соціальна робота з сім`єю [PERSON] продовжується. Як вбачається з довідки Громадської спілки «Борцівський клуб «Атлант», [PERSON] , [INFO] , займається в групі початкової підготовки з вільної боротьби (а.с.146). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 07.12.2022, матеріально-побутові умови є задовільними. В дитини є окреме місце для сну, відпочинку та навчання. Малолітній забезпечений усіма необхідними речами для свого розвитку, має одяг і взуття відповідно до сезону. Квартира облаштована електричними батареями. Є бойлер для гарячої води. Дану квартиру мати дитини орендує і фактично проживає у ній разом із сином з серпня місяця. На час проведення обстеження в квартирі було тепло, будь-якого неприємного запаху не відчувалося. Також матері роз`яснено щодо рівності прав обох батьків відносно виховання малолітнього сина (а.с.177). Відповідно до довідки ЗДО «Ластівка» Калуської міської ради від 09.12.2022, [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Ластівка з 01.12.2022 по даний час (а.с.178). Як встановлено даний заклад є спеціалізованим на корекції дитячих логопедичних проблем. Крім того, встановлено, що [PERSON] затверджено рекомедації для щоденних логопедичних занять з сином в домашніх умовах (а.с.179-186). Дані факти спростовують твердження позивача про неналежне виховання відповідачкою сина [PERSON] та не забезпечення йому нормальних умов проживання та виховання. Як вбачається з протоколу бесіди від 07.12.2022 Калуського міського центру соціальних служб, батько [PERSON] бачиться з дитиною [PERSON] , згідно графіку побачень, встановленого комісією з питань захисту прав дітей. Хлопчик спокійний , врівноважений, володіє навичками соцальної та культурної поведінки. Зі слів матері, охоче йде на контакт з батьком та іншими дорослими членами родини. Під час зустрічі з сім`єю [INFO] , в ході бесіди з дитиною, практичним психологом Центру у присутності фахівця із соціальної роботи, встановлено, що під час попереднього перебування [PERSON] у батько, він цікаво проводив час, граючись іграшками з дівчинкою і це йому сподобалось, однак мама дівчинки, яка теж була присутня у помешканні, не зовсім приязно ставилася до нього. Дитина демонструвала, як доросла особа шарпала його, беручи за плече і руку. Зі слів [PERSON] . [PERSON] повідомляв їй про такі ситуації двічі, одразу ж після повернення додому від батька. На даний час емоційний стан дитини в нормі, присутній бадьорий настрій, хлопчик активний, життєрадісний, комунікабельний, виявляє цікавість до навколишнього світ. Про розмову з [PERSON] було повідомлено батька [PERSON] , з метою встановлення достовірності інфомації, наголошено на важливості відповідального ставлення до обов`язків з виховання сина. Батько дану інформацію заперечує (а.с.187). Як вбачається з постанови Калуського міськрайонного суду від 12.08.2022, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] та малолітнього [PERSON] (а.с. 116-118). Дані факти свідчать про неналежне ставлення позивача до виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина [PERSON] . Також судом досліджено і роздруківки телефонних переписок сторін по справі, з яких вбачається, що відповідачка не чинить перешкод позивачу у спілкуванні та побаченні з дитиною, приводить дитину батьку у час, визначений рішенням від 27.09.2022. Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради № 219 від 27.09.2022 «Про визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] » вирішено: « Визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , а саме: щовівторка з 15.00 годин до 18.00 годи друга і четверта субота місяця з 15.00 годин до 19.00 годин, перша і третя неділя місяця з 15.00 годин до 19.00 годин. Місце зустрічі визначається матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] » Попереджено батька: про відповідальність за життя і здоро`я дитини під час спілкування; про дотримання встановленого комісією часу та умов зустрічі. Повідомено сторін, що дане рішення є обов`язковим до виконання. У разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод (а.с.18). За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Тому при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі. А встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 04.04.2018 року у справі №520/1890/16-ц). Так, в ході розгляду даної цивільної справи, судом з матеріалів справи, встановлено, що станом на даний час між позивачем та відповідачкою існують напружені стосунки з приводу їх бачення у необхідності та порядку спілкування батька із своєю дитиною, під час особистих зустрічей та спілкуванні по телефону виникають непорозуміння. Суд критично сприймає дані обставини, враховуючи, перш за все, їх негативний вплив на малолітню дитину. Однак позивачем не наведено жодних належних та допустимих доказів , що мати якимось чином перешкоджає йому у спілкуванні та побаченні з сином, у періоди та час, визначений рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 27.09.2022. Твердження позивача з цього приводу є фактично викладом його бачення з приводу можливого спілкування дитини з батьком та з приводу їх спільного виховання дитини як батька та матері. З матеріалів справи встановлено, що фактично мати займається вихованням сина, водить його в садочок, на індивідуальні заняття, займається з ним додатково, створила для нього всі необхідні умови проживання. Доказів того, що батько також приймає таку активну участь у житті дитини, в судовому засіданні не здобуто. В той же час, в ході розгляду справи судом встановлено, що позивач, який є батьком дитини, проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Однак і здобуто докази того, що позивач не належним чином ставиться до своїх батьківських обов`язків, притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо відповідачки та непонолітнього сина [PERSON] . Крім того, позивачем не надано доказів будь-якої неправомірної поведінки відповідачки, яка б негативно впливала на дитину, чи з приводу категоричної заборони відповідачки, як матері, для зустрічі їх спільного сина з батьком чи створення будь-яких перешкод у такому спілкування. Отже, матеріали справи не містять доказів, які б у відповідності до ст. 159 СК України свідчили, що відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином. У відповідності до ст. 157 СК України позивач та відповідач мають спільно вирішувати питання щодо виховання свого сина. Оскільки позивач проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з ним, а відповідач, з якою проживає дитини, не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. При цьому, встановлюючи порядок побачень батька з сином, врахувавши інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, а також висновок психологічного обстеження дитини, проведений психологом, суд, дійшов висновку, що визначений порядок запропонований органом опіки та піклування періодичних тимчасових побачень батька з дитиною є найбільш доцільним, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що збалансовуючи найвищі інтереси дитини з врахуванням її права на спілкування та виховання не тільки з боку матері, а й з боку батька, з правами батька на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, зважаючи на вік дитини у спірних правовідносинах (4 роки) та відповідні особливості дітей такого віку (фізіологічні, моральні, психоемоційні, відповідні потреби тощо), рішення виконавчого комітету Калуської міської ради № 219 від 27.09.2022 «Про визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] », у зв`язку з недоведеністю позивачем наявності перешкод у спілкуванні та вихованні малолітнього сина з боку відповідача та відсутності підстав для зміни способу участі одного з батьків у вихованні дитини у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення способу участі у вихованні дитини слід відмовити. Більш того, суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. Інші, наведені позивачем доводи в обґрунтування своєї позиції, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). На підставі ст.ст. 7, 19, 141, 153, 155, 157-159 СК України,

Outcome: dismissed