Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

12 жовтня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа - Служба у справах дітей Миргородської міської ради. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини відповідач перестав проживати разом з позивачкою та дитиною, участі у вихованні сина не приймає. Ніяким чином не піклується про нього, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться навчанням, станом здоров`я, тому позивачка просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітнього сина. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги просила задовольнити з викладених у позові підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до положень ч. 1 ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив заяву, в якій просив провести судове засідання у його відсутність, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Направив висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав від 08 грудня 2022 року. Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивачку, свідків, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 14 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 990). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 12 грудня 2018 року № 894 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] 22 березня 2019 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видане 22 березня 2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янсьому районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 143). У відповідності з довідкою від 09 серпня 2022 року [PERSON] є учнем 3 класу Харківської гімназії № 46 ім. М.В. Ломоносова. [PERSON] регулярно відвідує заняття, завжди охайний, доглянутий. Мати дитини [PERSON] спілкується з педагогами, цікавиться навчальним процесом та життям дитини. [PERSON] не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться навчанням та його поведінкою, не спілкується з класним керівником та учителями. Обов`язки по вихованню фактично виконує чоловік матері - [PERSON] . За змістом ст.ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі, коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. У відповідності зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 та ч. 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миргородської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 08 грудня 2022 року зазначено, що [PERSON] проживає разом із дітьми [PERSON] , 2013 року народження, [PERSON] , 2020 року народження, чоловіком [PERSON] в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Для виховання та розвитку дітей створені належні матеріально-побутові умови, діти забезпечені в достатній мірі всім необхідним. Малолітній [PERSON] повідомив, що саме [PERSON] вважає батьком. З`ясувати думку самого [PERSON] не виявилось за можливе, комісія не мала змоги детально з`ясувати усі обставини по справі, а також поставити запитання та отримати відповіді на них, оскільки місце його проживання невідоме. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком позивачки, відповідача знав як біологічного батька [PERSON] , але з кінця 2014-початку 2015 років вони не спілкуються. Після розірвання шлюбу між сторонами [PERSON] не утримував дитину, не спілкувався із сином, між батьком та дитиною відсутні будь-які соціальні зв`язки. Де наразі відповідач перебуває, їм не відомо, хоча дочка намагалася його знайти. Наразі позивачка уклала шлюб з [PERSON] , у них народилася спільна дитина. [PERSON] виховує Нікіту як рідного, має намір його усиновити. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивачки, пояснила наступне. Відповідача вона не бачила з 2015 року, не спілкується з ним, тому що не знає його адреси проживання та номера телефону. Вихованням [PERSON] з двох років займається [PERSON] . Біологічний батько не виявляє ніякої турботи про дитину та не намагається прийняти участі у його вихованні. Свідок [PERSON] зазначив, що він є чоловіком позивачки, почав проживати разом із нею, її сином [PERSON] з лютого 2015 року. [PERSON] ніколи не бачив, не чув, щоб дружина чи її син спілкувалися з відповідачем навіть по телефону. Він займається вихованням [PERSON] , у них дружні відносини, [PERSON] вважає його батьком. Доказів на спростування наведених фактів відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. П. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки (п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Судом встановлено, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього [PERSON] , участі в його вихованні, лікуванні не приймає, не турбується про здоров`я дитини. Фінансової допомоги для виховання та утримання не надає, не виявляє у відношенні до нього батьківської турботи, що вказує на неналежне виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування батьківськими обов`язками, в розумінні законодавчих положень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим і таким, що відповідає інтересам дитини, тому підлягає задоволенню. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved