Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», відповідно до якого просить: - визнати недійсною та скасувати заборгованість [PERSON] , перед Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» за Договором №630292807 по платіжній картці МС Рlatinum, за якою обліковується рахунок № [NUMBER] (рахунок клієнта № [NUMBER] ), станом на 24 травня 2021 року в сумі 7381,50 грн.; - визнати умови Договору №630292807 від 19.08.2015 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Альфа- Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію в розмірі 334,69 грн., плату за підключення до програми «Консьерж-сервіс» в сумі 150 грн., плату за користування послугою М-Ваnking в сумі 60,00 грн., комісії за готівкове поповнення осн. СКС в сумі 30,00 грн., страховку по кредитній картці в сумі 200,00 грн.; плату за активацію карткового рахунку в сумі 400,00 грн., недійсною з моменту укладення договору; - стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] суму безпідставно сплачених коштів у розмірі 1509,38 гривень; - визнати припиненими зобов`язання за Договором №630292807 від 19.08.2015 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» у зв`язку з його виконанням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 серпня 2015 року, відповідно до Оферти на укладання Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, підписаної позивачем, сторони домовились про укладання Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії на умовах, зокрема, відкриття під цілі рахунку на ім`я позивача № [NUMBER] та випуску міжнародної платіжної картки МС Рlatinum, строком дії 2 роки. В п.3 даної Оферти позивач пропонував Банку надати Кредит, шляхом встановлення кредитної лінії з лімітом 75 000,00 грн. Згідно Акцепту пропозиції на укладання Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 19.08.2015 р., Банк прийняв (погодився) із офертою позивача, відкрив позивачу рахунок [NUMBER] у валюті гривня та надав позивачу кредит, умови якого вказано у Довідці про умови кредитування з використанням картки «Максимум», яка була підписана позивачем власноруч. Також позивачем була підписана Анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Згідно п. 2.2 цього Кредитного договору процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії становить 36% річних. Згідно п. 2.3 цього Кредитного договору на позичальника покладався обов`язки вносити в кожний розрахунковий період (місяць) мінімальний платіж у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитом, та не може бути меншим за 50 грн. Інших платежів і комісій умовами цього Кредитного договору передбачено не було. Позивач зазначає, що скористувався зазначеними коштами лише в 2019 році, розраховуючись за придбані товари, та сумлінно сплатив кошти, виконуючи умови цього Кредитного договору. В той же час, ПАТ «Альфа- Банк» безпідставно стягував непередбачену кредитним договором комісію за надання кредиту, плати за користування послугою М-Ваnking, страховку по кредитній картці, плату за активацію карткового рахунку, плату за підключення до програми «Консьєрж-сервіс», комісію за готівкове поповнення осн. СКС, тощо. Позивач вказує, що не звертався до Банку з індивідуальним проханням про надання додаткових послуг, крім надання кредиту. 12 грудня 2019 року Позивач звернувся до Відповідача для повного погашення заборгованості по рахунку, та вніс на рахунок необхідну суму для її погашення, яку йому повідомив працівник банку, після чого вважав, що умови договору фактично виконані в повному обсязі. Згодом на мобільний телефон Позивача почали надходити СМС повідомлення та телефоні дзвінки з Банку, з вимогою сплати заборгованості. В березні 2021 року позивач звернувся до ПАТ «Альфа-Банк» із заявами про надання обґрунтованої інформації про виникнення заборгованості по рахунку, яка на думку Позивача є незаконною, в порушення Кредитного договору списані з його карткового рахунку з 19 грудня 2019 року по 19 травня 2021 року за послуги, які він не замовляв і які не відображені у Кредитному договорі, але ПАТ «Альфа-Банк» не надавши змістовної відповіді на звернення, проігнорував його законні вимоги і продовжував всупереч умов кредитного Договору протизаконно вилучати з карткового рахунку Позивача кошти. Зазначені дії Банку позивач вважає, неправомірними, такими, що не узгоджуються з положеннями ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», в зв`язку з чим просить позов задовольнити. 09.06.2021 р. на підстав ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. 17.02.2022 р. відповідачем подані письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, відповідно до яких АТ «Альфа-Банк» просить відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що позивач особистим підписанням Оферти на укладення Угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії беззаперечно підтвердив, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту з урахування реальної процентної ставки значенням абсолютного подорожчання кредиту, в тому числі інформацією, надання якої передбачена Законом України «Про захист прав споживачів». Крім того, Банк просить застосувати до вимог позивача наслідки пропуску ним строків звернення до суду , оскільки договір був укладений в 2015 році, а з позовом Банк звернувся лише в 2021 році. 11.11.2022 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження. Представником позивача подана заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справи у його відсутність. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Судом встановлено, що 19 серпня 2015 року, відповідно до Оферти на укладання Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, підписаної позивачем, сторони домовились про укладання Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії на умовах, зокрема, відкриття під ці цілі рахунку на ім`я позивача № [NUMBER] та випуску міжнародної платіжної картки МС Рlatinum, строком дії 2 роки. В п.3 даної Оферти позивач пропонував Банку надати Кредит, шляхом встановлення кредитної лінії з лімітом 75 000,00 грн. Згідно Акцепту пропозиції на укладання Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 19.08.2015 р., Банк погодився із офертою позивача, відкрив позивачу рахунок [NUMBER] у валюті гривня та надав позивачу кредит, умови якого вказано у Довідці про умови кредитування з використанням картки «Максимум», яка була підписана позивачем власноруч. Також позивачем була підписана Анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Згідно п. 2.2 цього Кредитного договору процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії становить 36% річних. Згідно п. 2.3 цього Кредитного договору на позичальника покладався обов`язок вносити в кожний розрахунковий період (місяць) мінімальний платіж у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитом, та не може бути меншим за 50 грн. Договором будь-яких інших платежів і комісій не передбачено. Відповідно до п.5 Оферти позивач запропонував застосувати на умови користування коштами Відновлювальної кредитної лінії умови Програми «Моментальна розстрочка на карту» у разі придбання товарів у Партнерів Банку. Згідно п.5.6 Оферти підписання цієї Оферти на укладання Угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття Відновлювальної кредитної лінії позивач запропонував Банку протягом строку дії Договору вносити зміни до Додатку № 4 до Договору в порядку, передбаченому умовами Договору та у випадку зміни умов Додатку № 4 до Договору з метою його доповнення інформацією щодо нових Партерів та/або умов Програми «Моментальна розстрочка на карту», що застосовуються у випадку вчинення операцій з використуванням Картки з метою виплати вартості товарів/послуг у мережі Партнерів Банку, що вказаний в основному Розділі ІІІ Додатку № 4 до Договору, за раунок коштів Відновлювальної кредитної лінії, умови оновленого Додатку № 4 до Договору поширюватимуться на відносини, що виникають між сторонами на підставі Договору та Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії у разі акцептування Банком умов цієї Оферти, внаслідок чого умови використання коштів Відновлювальної кредитної лінії для частини суми заборгованості, що використана для здійснення придбання товари/послуги в мережі Партнерів Банку, що вжити в розділі ІІІ Додатку № 4 до Договору, підлягають зміні згідно з умовами основного додатку № 4 до Договору. Відповідно до п.6 Оферти, позивач підтвердив, що підписанням цією Оферти на умовах Угоди про обслуговування Кредитної карти та відкриття Відновлювальної кредитної лінії він підтверджує, що ознайомлений графіками і розрахунками сукупної вартості Кредиту. Як вбачається з виписки по рахунку позивача 17.08.2019 р. він здійснив придбання товарів за рахунок кредитних коштів в магазині SHOP HUGO BOSS. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів, що зазначений магазин входить до переліку магазинів Партнерів Банку, і що виникли підстави для застосування положень умов Програми «Моментальна розстрочка на карту», яка відповідно до Додатку № 4 включала у тому числі сплату додаткових платежів у вигляді комісії та страхових платежів. Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно статті 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначає п.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У даному випадку, наявність підписаних правочинів свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочини і, що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Крім того, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Обставин, визначених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Звертаючись до суду позивач зазначає про недотримання відповідачем положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні договору. Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до положень зазначеного Закону у разі ненадання даної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, а саме у виді штрафу або відшкодування шкоди. Згідно з положеннями ч.ч 1. 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10 листопада 2011 року по справі N 1-26/2011 „Про захист прав споживачів кредитних послуг" вказав, що одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. При цьому державою має підтримуватися на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Законом України «Про захист прав споживачів» встановлено ряд обов`язкових вимог, які мають дотримуватися банківськими та іншими фінансовими установами при укладенні кредитних договорів зі споживачами. Згідно з ч.4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того згідно з ч. 3 ст.55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно з п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 (чинних на момент укладання договору) , банки зобов`язані в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги. Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача, або ж кредитним договором передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки, а також установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Натомість положеннями ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено право банків самостійно встановлювати розмір комісійних платежів за надані послуги. Позивач, посилаючись на несправедливість умов укладеного між сторонами Договору про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, повинен надати докази на підтвердження того, що наслідком укладення такого договору виникає дисбаланс прав і обов`язків сторін, а також, що це призвело до завдання шкоди позивачу, як споживачу кредитних послуг, що є підставою для застосування положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Таких доказів суду надано не було. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати, що оспорюваний позивач договір є несправедливими, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомився та погодився з його умовами, мав намір укласти такий договір, отримав кредитні кошти, витратив їх, вчиняв дії щодо виконання зобов`язань, не відмовився від договору протягом встановленого ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів» строку. З огляду на викладене, підстави для визнання кредитного договору недійсним в частині сплати комісії та плати за надані послуги, а також страховки суд не вбачає. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Оскільки відповідачем не доведено, що кредитні кошти були використані позивачем на придбання товару в магазині, що є Партнером Банку за програмою «Моментальна розстрочка на карту», суд приходить до висновку, що нарахування та списання коштів за підключення до програми «Консьерж-сервіс» в сумі 150 грн., плати за користування послугою М-Ваnking в сумі 60,00 грн., комісії за готівкове поповнення осн. СКС в сумі 30,00 грн., страховки по кредитній картці в сумі 200,00 грн.; плати за активацію карткового рахунку є неправомірним, а отже такі кошти підлягають поверненню позивачу, як безпідставно отримані. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання недійсною та скасування заборгованості в розмір 7381,50 гривень, оскільки такий спосіб захисту прав позичальника не передбачений ні умовами договору, ні вимогами чинного законодавства. У разі внесення платежів, не передбачених договором, або надмірно сплачених коштів, позичальник має право на здійснення відповідного перерахунку заборгованості, однак таких вимог позивач не заявляє. Вимоги позивача про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором також не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.588 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). В даному випадку матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором про Відкриття відновлювальної кредитної лінії. З урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з задоволенням позову в частині стягнення з відповідача грошових коштів з відповідача в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору.

Outcome: partial