Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж звернулося до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , який мотивує тим, що на підставі договору про користування електричною енергією від 26.02.2014 року, та відкритого особового рахунку № [NUMBER] позивач здійснював постачання електроенергії відповідачці за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка не виконує у повному обсязі обов`язків по сплаті за використану електроенергію, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість по сплаті за спожиту електроенергію на суму в\~2031,12 грн. за період з 01.05.2018 року по 01.01.2019 року. Просить стягнути з відповідачки суму заборгованості, та понесені судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою від 17.10.2022 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з повідомленням сторін. 10.11.2022 року, до суду, від відповідачки [PERSON] надійшли заперечення на позов, у яких вказано, що у вимогах позивача відсутні підстави позову, та самого факту боргу, в якому звинувачує позивач. Вона здійснювала поточні платежі весь час, але ніякої інформації від позивача про наявність боргу та пропозиції врегулювання даного питання не надходило, всупереч умовам договору та Правилам роздрібного ринку електричної енергії. Згідно вище Правил позивач мав право при відсутності графіку погашення заборгованості зарахувати кошти перераховані споживачем за електричну енергію, як погашення існуючої заборгованості з найдавнішим терміном. Але позивач не здійснив ніяких дій, що є підтвердженням відсутності боргу. Ствердження позивача про наявність боргу є безпідставними та не законними. Також позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за період з 01.05.2018 по 01.01.2019 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином позивач звернувся до суду після закінчення строку позовної давності. Просить суд застосувати до позовної заяви строк позовної давності, та в задоволені позовної заяви про стягнення вартості спожитої електричної енергії в розмірі 2031 грн. 12 коп. відмовити у повному обсязі, в зв`язку зі спливом позовної давності. 09.12.2022 року, до суду, від представника позивача, надійшла відповідь на відзив у якій вказано, що споживачем частково сплачена заборгованість у розмірі 1035 грн. 84 коп., наступними платежами: \~ \~ \~ \~21.08.2018 р. - 348 грн. 96 коп.; 29.11.2018 р.-500 грн.; 16.01.2019 р. - 152 грн. 16 коп.; 16.01.2019 р. - 34 грн. 72 коп. Інших оплат на рахунок ПАТ «Запоріжжяобленерго» не здійснював. Відповідачем інших доказів оплати вказаного боргу не надано. Враховуючи те, що з 01.01.2019 р. постачання електричної енергії здійснює ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», всі оплати споживачів за спожиту електричну енергію з 01.02.2019 р. здійснюється банківськими установами та спеціальними закладами на рахунок цієї організації. Щодо строку позовної давності Позивач вважає за необхідне зазначити, що споживач вчинив дію, що свідчить про визнання боргу, а саме, здійснив оплату частини боргу 16.01.2019 р. Отже, строк позовної давності перервався та почав обчислюватися з 16.01.2019 р. Відповідно до пункту 5 розділу 1 Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020 року - розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Ураховуючи те, що закінчення строку позовної давності припало на період дії карантину (16.01.2022 року), тому позовну заяву слід вважати такою, що подана в межах строку позовної давності, оскільки такий строк продовжено в силу Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з мотивів вказаних у позові і відповіді на відзив і додатково вказала, що відповідачці надані послуги на суму 3066,84 грн., а нею було сплачено 1035,84 грн.. Квитанції які надані відповідачкою свідчать про оплату не позивачу а іншій юридичній особі. Остання проплата позивачу була здійснена відповідачкою 16.01.2019 року. У зв`язку з введенням на території України карантину, строк позовної давності не пропущений. У судовому засіданні відповідачка заперечувала проти позовних вимог з мотивів викладених у письмових запереченнях. Також пояснила, що позивач не повідомляв її про наявність боргу, і у платіжках його не було. Вона сплачувала платежі за електроенергію. У квитанціях за 2019-2022 року суми боргу також не було. Карантин у країні було введено у 2020 році, обмежень ніяких не було, було вільне пересування, пошта працювала, підстав для переривання строку позовної давності не має. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються\~ст. 714 ЦК України, ст. 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими\~Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами\~правил користування електричною енергією, затвердженою\~Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 562 від 4 травня 2006 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 липня 2006 року за № 782/12656. Пунктом 42 Правил користування електричної енергії для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 25.07.1999 р., закріплений обов`язок споживача сплачувати спожиту електричну енергію. Пунктом 42 Правил користування електричної енергії для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 25.07.1999 р., обумовлено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Відповідно до ст. 26\~Закону України «Про електричну енергію»\~споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил згідно із законодавством України. Відповідно до\~ст.\~526,\~530 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 20 Правил користування електричної енергії для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 25.07.1999 р., розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. 26.02.2014 року між ВАТ «Запоріжжяобленерго» і [PERSON] укладено договір №565384085 про користування\~електричною енергією\~за адресою\~ [ADDRESS] , за п.1 якого енергопостачальник взяв на себе зобов`язання постачати споживачу електричну енергію, а споживач згідно п. 9.5 зобов`язався оплачувати спожиту електричну енергію. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку за спожиту електроенергію, за період з 01.05.2018 року по 01.01.2019 року, відповідачкою за спожиту електричну енергію, оплата проводилась частково, та не сплаченою залишилась сума в\~2031,12 грн. Згідно зі ст.\~610,\~611 ЦК України,\~порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Що стосується посилання відповідачки на пропуск строку позовної давності. Відповідачкою, у запереченнях, заявлено про застосування до позовних вимог позовної давності. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 (три) роки. Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України. Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 року продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 грудня 2022 року шляхом внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 року. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Отже, до вимог позивача, строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. Надані відповідачкою, у якості доказів, квитанції про сплату за електроенергію, суд відхиляє, так як вони стосуються періоду починаючи з липня 2019 року, та сплата проведена на рахунки «ООО Запорожьеелектроснабжение». На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за електроенергію відповідачкою не сплачена, та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачкою було здійснено заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved