Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про зняття арешту та заборони на відчуження нерухомого майна, яке належало померлому [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху. В редакції позовної заяви від 17 жовтня 2022 року (а.с.31-33), позивач просить суд звільнити майно з-під арешту та скасувати арешт та заборону на нерухоме майно, накладений на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника № 44420199 від 15 березня 2017 року, виданої Дніпровським відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, запис про обтяження № 28325763. В обґрунтування позовних вимог вказує, що рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 02 липня 2013 року з батька позивача, [PERSON] на користь матері позивача [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі ј частки доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виконавчий лист від 02 липня 2013 року перебував на виконанні Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції; в рамках виконавчого провадження № 44420199 15 березня 2017 року накладено арешт на майно боржника. За час примусового виконання рішення суду, за боржником [PERSON] виникла заборгованість зі сплати аліментів в сумі 124 211,55 грн. 10 жовтня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа. Позивач вказує, що [INFO] помер його батько, [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на нерухоме майно. Під час прийняття спадщини він дізнався про те, що на все майно, яке належало померлому, накладено арешт, у зв`язку з цим нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва. Наявність накладеного арешту на спадкове майно перешкоджає позивачу у визначений законом спосіб оформити свої спадкові права та реалізувати право власності на нього, та змусило позивача звернутись до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , відкрито у справі провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.39,40). Відповідач, про розгляд справи повідомлений належним чином, про свідчить підпис від 08 грудня 2022 року про отримання копії ухвали суду з додатками (а.с.44). Третя особа відповідно до її заяви отримала копію ухвали суду від 18 жовтня 2022 року з додатками, позовні вимоги підтримає та просить їх задовольнити(а.с.43). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до виконавчого листа від 02 липня 2013 року у цивільній справі № 746/340/13-ц, виданого Срібнянським районним судом Чернігівської області, стягується з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - 11 липня 2018 року (а.с.8). 15 березня 2017 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову у виконавчому провадженні № 44420199 про арешт на майно боржника, [PERSON] , [INFO] (а.с.34). 10 жовтня 2018 року страшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні № 44420199 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. У постанові вказано, що станом на 11 липня 2018 року заборгованість боржника становить 124 211,55 грн, виконавчий лист повертається стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У постанові державним виконавцем вказано, що на все майно боржника накладено арешт та внесено реєстраційний запис про публічне обтяження рухомого майна боржника до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 12). Також 20 липня 2022 року головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у виконавчому провадженні № 44420199 винесено постанову про виправлення помилки у постанові від 10 жовтня 2018 року щодо прізвища, імені та по батькові боржника (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , актовий запис № 962 від 29 квітня 2020 року Дніпровського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , [INFO] , помер у віці 40 років (а.с.11). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 25 від 06 вересня 2000 року, вчинений відділом реєстрації актів громадянського стану Срібнянського районного управління юстиції Чернігівської області, [PERSON] і [PERSON] є батьками позивача [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 02 липня 2013 року (справа № 746/339/13-ц) шлюб між батьками позивача було розірвано (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про шлюб, актовий запис № 05 від 16 квітня 2016 року відділу реєстрації актів цивільного стану Срібнянського районного управління юстиції Чернігівської області, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », уклавши шлюб з [PERSON] (а.с.17). Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О. від 22 червня 2022 року відмовлено позивачу [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення свідоцтва про спадщину за законом на майно після померлого батька [PERSON] у зв`язку з наявністю арешту на майно, яке складається з 5/12 часток квартири [ADDRESS] , і яке належало померлому на праві власності (а.с.10). Позивач звернувся до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою, де відповідно до відповіді виконавчої установи № 06/8 від 23 травня 2022 року, позивачу рекомендовано з питання зняття арешту звернутися до суду. (а.с.9). З матеріалів справи вбачається, що боржником у виконавчому провадженні по стягненню аліментів був батько позивача, який помер [INFO] . Аліменти стягувались на утримання позивача до досягнення повноліття. Під час виконання рішення суду про стягнення аліментів у рамках виконавчого провадження на все майно, належне боржнику [PERSON] у 2017 році накладено обтяження у вигляді арешту. Згідно інформаційної довідки № 308617721 від 31 серпня 2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на все нерухоме майно [PERSON] було накладено арешт, індексний номер обтяження 43444642, обтяжувач: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника від 15 березня 2017 року у ВП 44420199, номер запису про обтяження 28325763 (спеціальний розділ). Позивач, як спадкоємець, позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті свого батька, оскільки на стадії виконання рішення суду, зокрема при поверненні виконавчого документу про стягнення аліментів, не вирішувалось питання про зняття арешту з майна боржника. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Отже, зняття арешту з майна боржника здійснюється на підставі постанови державного (приватного) виконавця, судового рішення та з підстав передбачених цією статтею. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа № 904/51/19) визначено, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». У виконавчому проваджені позивач не був боржником. Грошові кошти (аліменти) стягувались на його (позивача) утримання до досягнення повноліття. Позивач є спадкоємцем померлого його батька, тому звернення до суду в порядку позовного провадження є належним способом захисту його прав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно з ч. 5 цієї статті державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Аналогічні положення містяться і в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач звернувся до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою про зняття арешту з майна померлого батька, проте листом № 06/8 від 23 травня 2022 року виконавчою службою повідомлено про відсутність правових підстав для задоволення заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження спадкового майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved