Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

У липні 2021 року позивач [PERSON] , звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.02.2015 у відділі РАЦС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами не склалося, сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Позивач зазначає, що наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не має жодного заробітку, але діти перебувають на її утриманні. Зауважує, що відповідач не надає їй коштів на утримання дітей. Відповідач офіційно ніде не працює та постійного доходу не має. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] по 5000,00 грн. на кожного до їх повноліття, стягнути на користь позивача на її утримання до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трьох років у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.07.2021 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей - залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. У вересні 2021 року від позивача [PERSON] , надійшла заява про усунення недоліків. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2022 року, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Мазура Ю.Ю. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.05.2022 відкрито провадження по даній справі та постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов є безпідставним та необґрунтованим, оскільки жодного разу позивачу не було відмовлено в будь-яких коштах для розвитку дітей чи для купівлі необхідних для них речей. Крім того, зазначив, що кожного завозить позивачу продукти харчування не тільки для дітей, а й її замовлення в тому числі враховує. Діти сторін проживають тиждень з позивачем, тиждень з відповідачем. Зауважив, що постійно забезпечує позивача та спільних дітей, як в матеріальному плані так і продуктами харчування та іншими необхідними речами. Також, відповідач вказав, що оплачує всі гуртки та школу старшому сину. Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.02.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем за актовим записом № 157, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Під час шлюбу у сторін народилися діти: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 17.09.2015 та син - [PERSON] , [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 17.12.2020. Як зазначається в свідоцтвах про народження дітей, батьками зазначені [PERSON] - батько та [PERSON] - мати. Як вбачається із матеріалів справи, на момент подання даного позову сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч.3 ст. 181 СК України, визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно п.1, 4 ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції про права дитини, визначено, що батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем перераховувались кошти позивачу, а саме 01.09.2022 в розмірі 2000,00 грн., 02.09.2022 в розмірі 2000,00 грн., 14.09.2022 в розмірі 2000,00 грн., 13.07.2022 в розмірі 3000,00 грн., 12.05.2022 в розмірі 4000,00 грн., 13.08.2022 в розмірі 1000,00 грн., 16.08.2022 в розмірі 400,00 грн., 28.04.2022 в розмірі 3000,00 грн., що підтверджується копіями квитанцій «Приватбанк». Крім того, відповідач зазначив, що на його утриманні перебувають батьки, які є пенсіонерами, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] [PERSON] та пенсійним посвідченням № [NUMBER] [PERSON] . Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Разом з цим, відповідно до ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до частини першої та другої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування , а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг , необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Також необхідно зауважити, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років установлено: з 1 січня 2023 року - 2272,00, від 6 до 18 років установлено: з 1 січня - 2833,00 грн. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, враховуючи наведене, утримання дітей є спільним обов`язком кожного з батьків. Доказів того, що відповідач має доход, а також - про розмір такого доходу, чи наявність у власності відповідача нерухомості чи іншого цінного майна, що могло бути взято судом до уваги при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано. Однак з огляду на те, що відповідач є працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування, відсутності доходу, майна, наявності інших утриманців ним суду не надано, суд, вирішуючи спір, виходить з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання вказаних вище неповнолітніх дітей. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що діти знаходяться тиждень у матері, а тиждень у батька. З урахуванням вище викладеного суд вважає, що є підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трьох років у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне. За змістом ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів. Однак у матеріалах справи відсутні докази про наявність у відповідача доходів, будь - якого матеріального активу як джерела виплати аліментів на утримання дружини. Так як утримання неповнолітньої дитини є обов`язком відповідача як особи, яка вказана батьком дитини у свідоцтві про народження останньої, а виплата допомоги дружині за змістом норми ст. 84 СК України - пов`язана з наявністю у нього можливості як у чоловіка позивача - надавати таку допомогу позивачеві, підстави для стягнення аліментів на утримання позивача відсутні. А тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги та визначити аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 2833,00 грн., щомісячно починаючи з 20.07.2021 (дата звернення до суду з даним позовом) до досягнення дитиною повноліття та визначити аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 2272,00 грн., щомісячно починаючи з 20.07.2021 (дата звернення до суду з даним позовом) до досягнення дитиною повноліття. А решта позовних вимог не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. Враховуючи ст. 430 ЦПК України, суд вважає за доцільне допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial