Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що він є власником земельної ділянки площею 2,3453 га, кадастровий номер 0522686800:02:000:0295, яка розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Вказану земельну ділянку позивач успадкував після свої матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачу стало відомо, що між його матір`ю та СТОВ «Прогрес» 26.06.2015 нібито було укладено договір оренди землі №б/н на вказану земельну ділянку строком на 25 років, про що 10 грудня 2016 року здійснено державну реєстрацію такого права оренди землі. Та обставина, що [PERSON] не підписувала вказаний договір оренди землі підтверджується висновком експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 11.05.2022, а тому такий договір є нікчемним правочином та не породжує жодних юридичних наслідків. Зважаючи на викладене, з часу вступу в спадщину позивач не може користуватись належною йому земельною ділянкою, оскільки остання знаходяться у тимчасовому незаконному користуванні СТОВ «Прогрес» з 26 червня 2015 року по теперішній час. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просить суд витребувати у СТОВ «Прогрес» з чужого незаконного користування та зобов`язати відповідача повернути належну йому земельну ділянку площею 2,3453 га, кадастровий номер 0522686800:02:000:0295, яка розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області та скасувати державну реєстрацію договору оренди. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14.11.2022 відкрито спрощене провадження у справі. 20.12.2022 до суду надійшов відзив на позов мотивований тим, зокрема, що згідно правової позиції Великої Палати Верховного суду від 16.06.2020 ефективним способом захисту порушеного права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Обраний позивач спосіб захисту є неефективним. Водночас, Верховний суд неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Крім того, позивач просить суд скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 26.06.2015 на вказану вище земельну ділянку, укладеного від імені [PERSON] з СТОВ «Прогрес». Водночас, державна реєстрація договору не проводиться, проводиться лише державна реєстрація відповідного речового права. Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити в задоволенні позову. 21.12.2022 до суду надійшла відповідь на відзив мотивована тим, зокрема, що позов [PERSON] за своєю суттю є негаторним позовом, оскільки базується саме на вимогах ст. 391 ЦК України, СТОВ «Прогрес» є тимчасовим користувачем спірної земельної ділянки, договір оренди землі № б/н від 26.06.2015 не підписувався [PERSON] , а тому позивач обрав ефективний спосіб захисту його порушеного права. Крім того, позивач вважає також ефективним способом захисту його порушеного права шляхом скасування державної реєстрації договору оренди, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено, зокрема, що підставою державної реєстрації речового права є договір оренди землі від 25.06.2015. Зважаючи на викладене, представник позивача підтримав позовні вимоги в повній мірі. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача подав клопотання про проведення судового розгляду без його участі. Позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Подав до суду клопотання про проведення судового розгляду без його участі. Просив суд повернути відповідь на відзив, оскільки така заява була подана з пропущенням строків, а в задоволенні позову відмовити з підстави викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази суд, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, враховуючи таке. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.11.2021, зареєстрованого в реєстрі № 1067, належить земельна ділянка площею 2,3453 га, кадастровий номер 0522686800:02:000:0295, яка розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказану земельну ділянку позивач успадкував після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.10). Як зазначає позивач, йому стало відомо, про існування договору оренди землі від 26.06.2015, сторонами якого вказані [PERSON] , як орендодавець та СТОВ «Прогрес», як орендарем, щодо оренди земельної ділянки площею 2,3453 га, кадастровий номер 0522686800:02:000:0295, яка розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк договору 25 років (а.с.11,12). Право оренди СТОВ «Прогрес» зареєстровано 10.12.2016, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 301775361 від 31.05.2022 (а.с.13). Відповідно до висновку експерта № 010/22 за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою [PERSON] від 20.04.2022, підпис від імені [PERSON] , електрографічне зображення якого міститься у графі: «Орендодавець:» в електрофотокопії Договору оренди землі (кадастровий номер 0522686800020000295), площею 2,3453 га, без вказання номеру, укладеного між [PERSON] та СТзОВ «Прогрес», в особі директора Журавля Анатолія Володимировича від 26 червня 2015 року, виконано не [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням якомусь справжньому підпису [PERSON] (а.с.14-20). На противагу вказаному висновку експерта стороною відповідача не надано суду жодних доказів, а також клопотання про проведення судової посмертної почеркознавчої експертизи представник відповідача не заявляв. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про призначення експертизи, однак в ході розгляду справи представник позивач таке клопотання не підтримав. У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Разом з тим, визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату, зазначену в спірному договорі) договір оренди землі укладається в письмовій форм. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Враховуючи викладене, суд вважає доведеною ту обставину, що при укладенні договору оренди земельної ділянки від 26.06.2015 від імені [PERSON] з СТОВ «Прогрес» було відсутнє волевиявлення [PERSON] , а відтак такий договір є неукладеним. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосуванні відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, згідно п. 7.27 постанови Великої Палати Верховного суду від 16.06.2020 прийнятої в межах розгляду цивільної справи № 145/2047/16-ц, враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)). Враховуючи викладене, суд вважає, що усунення перешкод у користуванні належною [PERSON] земельною ділянкою шляхом витребування її у відповідача СТОВ «Прогрес» та повернення спірної земельної ділянки її власнику, з огляду на те, що права та обов`язки сторін за договором оренди вказаної земельної ділянки від 26.06.2015 не виникли через його не укладення, є ефективним способом захисту порушених прав позивача, тому в цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про скасування реєстрації договору оренди суд зазначає таке. Згідно вимог ч. 3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Частиною 2 ст 5 ЦПК України визначено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи зміст ч. 2 ст. 5 ЦПК України, а також те, що ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що при встановленні факту недійсності договору можливо лише припинити речове право оренди, а не скасувати реєстрацію такого договору, оскільки проводиться державна реєстрація саме речового права, в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про скасування реєстрації договору оренди слід відмовити, у зв`язку з обранням неефективного способу захисту порушеного права. Така позиція суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, згідно п. 43 якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Також суд бере до уваги те, що позивач не позбавлений права на звернення в майбутньому до суду з позовом про припинення зазначеного вище речового права оренди земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial