Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Укрпозика», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ярошенко К.Ю., в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 634, який вчинено 20серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А., про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Укрпозика» заборгованості за кредитним договором №UP3996670 від 02лютого 2020 року у розмірі 14 240,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що оспорюваний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки він був виданий з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріусів. Жодних повідомлень від ТОВ «Укрпозика» та/або приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. щодо наявності заборгованості за кредитним договором позивач не отримувала, а про наявність виконавчого напису їй стало відомо лише після відкриття виконавчого провадження, крім того, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив подані документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172. Вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, зважаючи на те, що нотаріусом при його видачі не було перевірено безспірність вимог стягувача. 19 січня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21січня 2021 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 10 березня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача ТОВ «Укрпозика», в якому представник відповідача просить у позові відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову посилається на те, що 02 лютого 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір кредитної лінії №UP3996670 в Інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача в електронній формі, за умовами якого йому був наданий кредит у розмірі 7 000 грн строком на 30 днів шляхом переказу на йоо платіжну картку в АТ «ОТП БАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації позивача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Укладений договір, відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, є договором приєднання. Кредитний договір був підписаний позивачем шляхом введення одноразового ідентифікатора, який було надіслано позивачу на його фінансовий номер телефону [NUMBER] та введено позивачем у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача 02.02.2020 о 14:38:56. Кредитній кошти були відправлені позивачу на його платіжну картку в АТ «ОТП БАНК». Укладений з позивачем договір в електронній формі прирівнюється до письмової форми договору з всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором, визначеними законом. ТОВ «Укрпозика» зобов`язання за кредитним договором були виконані та надано позивачу кредитні кошти. [PERSON] в свою чергу зобов`язання за кредитним договором не виконав, грошові кошти у визначений договором термін не повернув. З метою повернення грошових коштів відповідач був вимушений звернутися до приватного виконавця з метою примусового стягнення грошових коштів з позивача. Таким чином, вважає, що були всі обґрунтовані підстави на звернення стягнення на грошові кошти позивача шляхом вчинення виконавчого напису. На виконання вимог ухвали суду від 24 березня 2021 року про витребування доказів Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А.01 липня 2021 року надіслано до суду матеріали нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] заборгованості, а також зазначила, що виконавчий напис вчинений нею помилково. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ярошенко К.Ю. пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст.181 ЦПК України, не подавали. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, заперечення відповідача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що 02 лютого 2020 року між ТОВ «Укрпозика» та позивачем був укладений Кредитний договір, за умовами якого йому був наданий кредит у розмірі 7 000 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту. 20 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. на підставі заяви ТОВ «Укрпозика» був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №634, яким звернуто стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Укрпозика» заборгованості за договором №UP3996670 від 02 лютого 2020 року, укладеним [PERSON] з ТОВ «Укрпозика» за період з 03 березня 2020 року по 23 липня 2020 року. Сума заборгованості становить розмірі 14240 грн, яка складається з наступного: 7000 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 3500 - прострочена заборгованість за комісією, 2940 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 800 грн заборгованість по витратам за вчинення виконавчого напису нотаріуса. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з порушенням вимог законодавства. Згідно положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.18 цього Кодексу встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як вбачається з положень ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього Закону (у редакції, чинній на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містяться також в главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно з п.п. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. У 2014 році дійсно до вказаного Переліку були внесені зміни, затверджені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662, якими, зокрема, доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, документом, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору;б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, в справі № 826/20084/14 постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині, наведеній вище. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. За положеннями п. 10.2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 20.08.2020 року, тобто на момент коли вже були скасовані внесені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відповідно до п.п. 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Оспорюваний виконавчий напис стосується стягнення з позивача заборгованості за договором №UP3996670 від 02 лютого 2020 року. В матеріалах справи наявна копія договору №UP3996670 від 02 лютого 2020 року, укладеного між ТОВ «Укрпозика» та [PERSON] , з якої вбачається, що договір не є нотаріально посвідченим. Таким чином, вбачається, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушення вимог чинного законодавства. Крім того, слід зазначити, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, досліджене судом вищої інстанції (постанова від 05.07.2017 року по справі № 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 року по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 року по справі № 486/388/16-ц; від 06.06.2019 року № 750/1627/18). Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Так, у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 вказано, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Тобто, підсумовуючи викладене, під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Як вбачається з договору №UP3996670 від 02 лютого 2020 року, позичальнику [PERSON] було надано кредит у розмірі 7 000 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту. Згідно виконавчого напису від 20 серпня 2020 року стягнення заборгованості проводиться за період з 03 березня 2020 року по 23 липня 2020 року, сума заборгованості становить 14240 грн, яка складається з наступного: 7000 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 3500 - прострочена заборгованість за комісією, 2940 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом,800 грн заборгованість по витратам за вчинення виконавчого напису нотаріуса. Разом з тим, за висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У цій же постанові зазначено, щоу разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК Україникредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушення вимог чинного законодавства, а заборгованість, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Укрпозика» за вчиненим 20 серпня 2020 року виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. за договором №UP3996670 від 02лютого 2020 року не є безспірною. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача ТОВ «Укрпозика» на користь позивача необхідно стягнути 908 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат (судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 грн).

Outcome: approved