Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-02 00:00:00

26 жовтня 2022 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. У позовній заяві зазначено, що 02 серпня 2014 року між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2018 року було розірвано. Від даного шлюбу мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач деякий час після розірвання шлюбу надавав матеріальну допомогу на утримання доньки згідно усної домовленості. Однак поступово перестав це робити і наразі жодної участі в утриманні дитини не приймає. Відповідач є молодим, здоровим, працездатним чоловіком, може працювати та виплачувати аліменти у частці від заробітку. Інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, які потребують обов`язкового утримання з його сторони, відповідач не має. З огляду на зазначене вище, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2022 року, у даній цивільній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. 02 січня 2023 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач вимоги позову визнає частково, а саме: не заперечує щодо стягнення з нього аліментів у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 22-23). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02.08.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області, про що 02.08.2014 року зроблено відповідний актовий запис за № 51, - розірвано (а.с. 3-5). Від даного шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 02 липня 2015 року Виконкомом Муховецької сільської ради Немирівського району Вінницької області (а.с. 7). Позивач зареєстрована та проживає разом із донькою за адресою: [ADDRESS] , що вбачається із довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію № 1125 від 24 жовтня 2022 року, виданої МКП «УК «Територія комфорту» (а.с. 8). Згідно положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом установлено не виконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дитини, а тому право позивача є порушене, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів). Визначаючись щодо розміру стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач доказів надання матеріальної допомоги та неможливості утримувати дитину суду не надав. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим встановлення аліментів в розмірі ј частки від доходу (заробітку) відповідача, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Також, суд вважає за необхідне згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп., оскільки позивач була звільнена від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою. На підставі викладеного та

Outcome: partial