Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів у сумі 9000,00 грн., суму витрат від інфляції в розмірі 2116,37 грн., суму 3% річних в розмірі 366,90 грн., та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в травні 2021 року нею було надано відповідачу в позику грошові кошти в сумі 9000 (дев`ять тисяч гривень)00 коп., строком повернення в червні 2021 року. Кошти необхідні були відповідачу для оплати витрат по народженню дитини. В червні 2021 року відповідач грошові кошти не повернула на її неодноразові звернення відповідачка не повертає борг, перестала відповідати на телефонні дзвінки, змінила місце проживання, в зв`язку з чим вона звернулася до органів поліції з даного приводу. Після чого 02.07.2022 року було заведено кримінальне провадження за №12022121150000096 та відповідачем власноручно написано розписку від 09.06.2022 року відповідно до якої відповідач зобов`язалась по можливості повернути їй кошти в сумі 9000,00 грн.. За таких обставин позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 11483 грн. 27 коп., в тому числів: суму боргу в розмірі 9000,00 грн., суму втрат від інфляції в розмірі 2116,37 грн., суму 3% річних в розмірі 366,90 грн., та понесені судові витрати. Ухвалою П?ятихатського районного суду від 29.11.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу запропоновано у строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати відзив на позов та заяву із запереченнями проти розгляду справу за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач та представник позивача - адвокат Проценко О.М. в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, представник направила до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, поважних причин своєї неявки суду не повідомила, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надала, своїм правом надання відзиву та заперечень на позовну заяву, не скористалася. Відповідно до ст.191 ЦПК України, - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до оригіналу розписки від 09.06.2022 року [PERSON] , [INFO] , взяла в борг у [PERSON] , грошові кошти в сумі 9000 (дев`ять тисяч гривень)00 коп., які зобов`язався повернути по першій можливості. (а.с.14,42) Вищезазначена розписка складена від 09.06.2022 року повністю підтверджує як факт отримання [PERSON] , коштів за договором позики, так і її зобов`язання повернути ці кошти. Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань судом витребувано з відділення поліції №1 (м.Долинська) Кропивницького РУП ГУНП України ориганіл розписки написаної власноручно [PERSON] , [INFO] . При цьому, зазначено що 02.07.2022 року порушено кримінальне провадження №12022121150000096 відносно [PERSON] . (а.с.41,42) Згідно копії довідки виданої ВК Лихівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 09.06.2022 року за №93/02-23, - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має слідуючий склад сім`ї: сина [PERSON] , [INFO] сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , та разом з дітьми фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . (а.с.16) Згідно копії пояснення свідка [PERSON] , остання вказала, що чула від [PERSON] про те, що вона знімала з банківської картки неодноразово кошти та давала їх [PERSON] , на пологи. Зі слів [PERSON] чула, що [PERSON] віддасть кошти після народження дитини. (а.с.17) Згідно копії пояснення свідка [PERSON] , остання вказала, що вона возила [PERSON] знімати гроші з банківської карти в травні 2021 року які вона буде позичати [PERSON] , на лікарню. [PERSON] обіцяла повернути кошти через місяць в червні 2021 року. (а.с.18) Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Верховний Суд України у Постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі №6-2789цс16 та у Постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі №6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника, його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо. З цих підстав, суд дійшов висновку про те, що надана позивачем на підтвердження укладання договору позики між нею та відповідачем розписка позичальника, свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей. За умовами даного договору позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався, відповідно, повернути отримані кошти готівкою. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики від 09.06.2022 року. У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконала свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернула повністю або частково кошти саме за цим договором позики позивачу. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідачка не виконала зобов`язання за даним договором, а тому зобов`язана повернути позивачу борг в сумі 9000 (дев`ять тисяч гривень) 00 коп.. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частинами першою та другою ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити всю суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Оскільки відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до вимог даної норми зобов`язана сплатити позивачу борг в сумі 9000,00 грн., а також 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року N 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 9000,00 грн., помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 01.07.2021 року до дня хвалення судового рішення суду, що становить 573 календарних дені, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 9 000,00 грн., х 573 дені х 3: 100: 365 = 423, 86 грн. Отже, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики відповідачем суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики суму втрат від інфляції та 3% річних за ст. 625 ЦК України є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати, враховуючи майновий стан сторони. Вказаною нормою Закону передбачено право суду, а не обов`язок щодо звільнення від сплати судового збору. Частиною 1 ст. 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Таким чином, ухвалою суду від 29.11.2022 року позивачу відстрочено сплату судового збору, до ухвалення судового рішення у справі. В зв`язку з тим, що позовні вимоги позивачки задоволено повністю, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved