Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

31.10.2022 представник позивачки [PERSON] - адвокат Заєць Б.В. звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що позивачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є - відповідач по справі [PERSON] . Свою позовну заяву обгрунтовує тим, що 09.04.2021 шлюб із відповідачем було розірвано та дитина залишилась проживати разом з позивачкою. Зазначає, що відповідач у справі, [PERSON] , не проживає разом із позивачем та дитиною не займається її вихованням, матеріальну допомогу на її утримання не надає. У зв`язку з тим, що батько дитини жодних з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, тому представник позивачки звернувся з даною позовною заявою до суду, у якій просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також просив стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментнів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття. Позивач [PERSON] та представник - адвокат Заєць Б.В. до судового засідання 16.01.2023 не з`явились надавши до канцелярії суду заяву відповідно до якої просили розгляд справи провести у їх відсутність. Позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Просили вирішити питання про стягнення судових витрат. (а.с. 21 ). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України був повідомлений належним чином про місце дату та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 49, 66). Представник третьої особи - служби у справах дітей Літинської районної державної адміністрації Джигун О.Л. до судового засідання не з`явилась. Надіслала на електронну адресу суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити у її відсутність, а рішення прийняти на розсуд суду (а.с. 20). Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні позивачка [PERSON] давала пояснення про те, що відповідач [PERSON] повністю ухилився від виконання своїх обов`язків як батька дитини: не піклуються про фізичний розвиток дитини; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі. Попри початок бойових дій та переїзд позивачки на нове місце проживання відповідач продовжував свою бездіяльність щодо виконання батьківських обов`язків. Позов підтримувала та просила його задовольнити. Допитана у судовому засіданні 27.12.2022 свідок [PERSON] повідомила суду, що позивачка у справі являється її дочкою. Вони проживали разом однією сім`єю із позивачкою та відповідачем. Її дочка та відповідач [PERSON] працювали позмінно, тому він за дитиною не дивився. А як розвелись, то взагалі перестав цікавитись дитиною, не допомагав. Він після розірвання шлюбу не привозив одяг, кошти, харчі. [PERSON] сама утримує дитину. Допитана у судовому засіданні 27.12.2022 [PERSON] повідомила, що позивачка у справі являється її онукою. Підтвердила, що [PERSON] не забезпечував та не цікавився дитиною. Після того, як розірвали шлюб, той не допомагав і навіть до цього часу не телефонує. Вихованням дитини займається лише [PERSON] .. До початку війни батько дитини також ніколи не приїздив, не телефонував, не спілкувався з дитиною. Грошей не давав. Ствердила, що він не займався вихованням та утриманням сина. 06.12.2022 на електронну адресу суду надійшла заява відповідно до якої відповідач [PERSON] позов визнає та не заперечує, а розгляд справи просить проводити у його відсутність. До заяви долучено фотокопію паспорта відповідача (а.с. 42-46). При ухваленні рішення вказана заява не приймалась судом до уваги , оскільки існували обгрунтовані сумні в безпосередності подання саме відповідачем зазначеної заяви про визнання позову. Згідно довідки за № 507-5001354382 від 18.04.2022 (а.с. 9) [PERSON] являється внутрішньопереміщеною особою. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 10) батьками [PERSON] . [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Краснокутського районного суду Харківської області 04.04.2021 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. Рішення набрало законної сили 26.05.2021 (а.с. 12-14). Згідно з довідкою Селищенського старостинського округу Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 987 від 01.09.2022 (а.с. 16) [PERSON] , [INFO] , зареєстрована як внутрішньо переміщена особа та проживає за адресою [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , який находиться на її утриманні. Батько участі у вихованні дитини не приймає. Актом обстеження матеріально-побутових умов будинковолодіння за [ADDRESS] за № 10 від 09.09.2022 (а.с. 18) зазначається, що [PERSON] участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, його місцеперебування невідоме. [PERSON] має власну кімнату де є облаштоване місце відпочинку дітей та ігровий куточок. Самостійно виховує та утримує малолітнього сина [PERSON] .. Висновком за № 05-27/1623 від 27.12.2022 (а.с. 58) орган опіки та піклування Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області прийшов до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У зв`язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її сімейного життя. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі«Олссон проти Швеції» від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] повністю ухилився від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим позов підлягає до задоволення. Позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав не суперечать закону, відповідають інтересам позивача та малолітньої дитини. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення і в національному законодавстві. Так, відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з п. 17 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Ненадання відповідачем у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини є підставою для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та позивача, відсутність відомостей про наявність у відповідача інших дітей, дружини, непрацездатних батьків, тому суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини слід визначити у розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи їх стягнення з дня звернення позивача до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Витрати зі сплати судового збору в частині стягнення аліментів відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». На підтвердження понесених сторонами витрат на правничу допомогу в матеріалах справи міститься лише квитанція до прибуткового касового ордеру та детальний опис виконаних робіт (а.с. 24, 25 том 1), відповідно до якого позивачка [PERSON] сплатила адвокату гонорар в сумі 10 000,00 грн. Відтак вказана сума підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування витрат з надання професійної правничої допомоги.

Outcome: approved