Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Дидинська Б.М., звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , про поділ майна подружжя, усунення перешкод в користуванні будинком шляхом вселення. Позовні вимоги мотивовано тим, що з 01.10.1998 по 03.12.2019 позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Після розірвання шлюбу позивачка змінила прізвище на дошлюбне [PERSON] . За час шлюбу у них народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які є вже повнолітніми. 22.09.1999 року мати позивачки, [PERSON] , фактично подарувала дочці незавершений будівництвом будинок з процентом готовності 55 відсотків за адресою: [ADDRESS] . У нотаріуса оформлено договір купівлі-продажу на відповідача. За час перебування в шлюбі сторони добудували будинок, який є завершений будівництвом. Сторони добудували будинок в 2001 році. З цього часу вони з дітьми проживали та зареєстровані в ньому, що підтверджується штампами про прописку у паспортах та довідкою сільської ради. У будинку створені всі умови для проживання: підключено газо-, електро- та водопостачання, наявна каналізація, укладені договори на обслуговування газопостачанням та електроенергією. Рік побудови житлового будинку 2001 року. Будинок повністю облаштований. Вище вказаний об`єкт нерухомості є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, оскільки такий набутий ними під час шлюбу. Розташований житловий будинок на земельній ділянці площею 0,07 га, яка належала продавцю житлового будинку (матері позивачки) на праві власності згідно Державного акта серії III -ЗК № 031663, виданого Чепівською сільською радою 25 Л 0.1999 року на підставі рішення 7 сесії 22 скликання Чепівської сільської ради від 29.11.1996 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів за №40. Вартість земельної ділянки становить суму 52058,44 гривень Оскільки [PERSON] продала будинок, то відповідно, то нового власника перейшла у власність земельна ділянка, виходячи з позиції принципу цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою. Отже, позивачка вказує, що вона має право власності як на 1/2 частину будинку, так і на 1/2 частину земельної ділянки для його обслуговування. Крім того, між сторонами виник спір за місце проживання позивачки. В будинку проживає відповідач. Позивачка поїхала на заробітки за кордон. Відповідач поміняв замки в будинку, і вона не має можливості користуватись своїм майном. У зв`язку з наведеним позивачка прость суд ухвалити рішенням, яким: визнати спільною сумісною власністю подружжя вказане нерухоме майно; визнати за позивачкою і відповідачем право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки; усунути перешкоди в користуванні житловим будинком по [ADDRESS] шляхом вселення позивачки у вказаний будинок, стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати - судовий збір на суму 5779,02 грн. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Мелай М.Ю. подав через канцелярію суду заяву, згідно якої вимоги позивачки визнає в повному обсязі та просить суд розглянути справу у відсутність сторони відповідача. Третя особа [PERSON] будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в підготовче судове засідання також не з`явилася, однак подала до суду заяву про підтримання вимог позивачки та розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Згідно ч.1\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1\~ст. 61 СК України\~визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частин 1, 2\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною 1\~ст. 70 СК України\~передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також згідно частин 3, 4\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Виходячи з положень частин 1, 2\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені, між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У пункті 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК України). У зв`язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що з 01.10.1998 по 03.12.2019 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які набули повноліття. Сімейне життя не склалося і рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03.12.2019 по справі № 299/2316/19 шлюб між сторонами розірвано, позивачці відновлено дошлюбне прізвище - [PERSON] . За час шлюбу подружжя набуло спільне майно - житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,07 га для обслуговування будинку за адресою: [ADDRESS] , за наступних обставин. Так, 22.09.1999 року мати позивачки, [PERSON] , фактично подарувала дочці незавершений будівництвом будинок з процентом готовності 55 (п"ятдесят п"ять) відсотків за адресою: [ADDRESS] . Однак у нотаріуса оформлено договір купівлі-продажу на відповідача, що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку, посвідченим приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Гонтар Л.І., зареєстрованим в реєстрі за №3071. В договорі купівлі-продажу від 22.12.1999 року зазначено, що цей жилий будинок незакінчений будівництвом, готовність його складає 55 відсотків. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,07 гектарів, що належить продавцю на праві приватної власності згідно Державного акта серії ІІІ-ЗК № 031663, виданого Чепівською сільською радою 25.10.1999 року на підставі рішення 7 сесії 22 скликання Чепівської сільської ради від 29.11.1996 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів за №40. В п.3 договору вказано, що цей незавершений будівництвом жилий будинок належав Продавцю на праві власності на підставі Будівельного паспорта на забудову земельної ділянки від 26.02.1990 року. За час перебування в шлюбі сторони добудували будинок, який є завершений будівництвом, що підтверджується довідкою, виданою директором КП Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації № 741 від 01.09.2020 року та технічним паспортом. Інвентаризаційна вартість житлового будинку становить суму 905 266 (дев"ятсот п`ять тисяч двісті шістдесят шість) гривень. Сторони добудували будинок в 2001 році. З цього часу вони з дітьми проживали та зареєстровані у даному житловому будинку, що підтверджується штампами про реєстрацію місця проживання у паспортах та довідкою Чепівської сільської ради від 13.02.2020 № 02-05/53. Загальна корисна площа житлового будинку становить 92,1 кв.м., в тому числі житлова 61,8 кв.м. На земельній ділянці знаходяться: -житловий будинок літ. А - саман, - літня кухня літ. Б -цегла, - вбиральня літ. Г- цегла, - тротуар 1- бетон, - ворота №1 -металеві, -огорожа №2- бутові, -хвіртка №1 - металева, - огорожа № 4- металева. Оскільки спірний об"єкт незавершеного будівництва був придбаний в шлюбі та до кінця збудований сторонами за час перебування в шлюбі за спільні кошти подружжя, суд приходить до висновку, що такий слід визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін. Згідно із вимогами ч. 1\~ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Згідно договору купівлі-продажу від 22 грудня 1999 року куплений незавершений будівництвом будинок розташований на земельній ділянці площею 0,07 га, який належав продавцю на праві власності згідно Державного акта серії III -ЗК № 031663, виданого Чепівською сільською радою 25.10.1999 року на підставі рішення 7 сесії 22 скликання Чепівської сільської ради від 29.11.1996 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів за №40. Вартість земельної ділянки становить суму 52058,44 гривень Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (зелмлекористувача). Відповідно до частини 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувану (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. Отже, за загальним правилом, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих умовах самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Таким чином, на момент купівлі незавершеного будівництвом будинку, власником 0,07 га земельної ділянки для обслуговування цього будинку була мати позивачки [PERSON] , Так як вона продала будинок, то відповідно, то нового власника перейшла у власність земельна ділянка, виходячи з позиції принципу цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою. За таких умов спірна земельна ділянка визнається судом спільною сумісною власністю сторін. Враховуючи, що суд визнав зазначений будинок та земельну ділянку спільною сумісною власністю сторін, виходячи з принципу рівності часток у вказаному майні, вимоги позивачки про поділ спільного майна подружжя підлягають до задоволення. Крім того, між сторонами виник спір за місце проживання позивачки. В спірному будинку проживає відповідач. Позивачка поїхала на заробітки за кордон. Відповідач поміняв замки в будинку, і вона не має можливості користуватись своїм майном. За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Позивачка, як співвласник будинку має право на володіння, користування будинком та право на проживання, де вона постійно проживала і де є зареєстрована. У зв`язку з чим вимога позивачки про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом вселення також підлягає до задоволення. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачка сплатила судовий збір у розмірі 5779,02 грн. Таким чином, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки 5779,02 гривень сплаченого нею судового збору. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved