Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

позивач дитячий будинок «Оріана» в особі директора Костири Ірини Остапівни 29 квітня 2022 року звернувся в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просить позбавити відповідачів батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно сина - [PERSON] , [INFO] ; стягувати з [PERSON] на користь дитячого будинку «Оріана» аліменти на утримання дітей у розмірі по 1/3 частці з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягувати з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі по 1/4 частці частці з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно. У обґрунтування позову посилається на те, що відповідачі є батьками [PERSON] , [INFO] , відповідачка [PERSON] є також матір`ю [PERSON] , [INFO] . Діти виховуються та перебувають на повному державному забезпеченні в дитячому будинку «Оріана» у м. Бориславі з 27 листопада 2021 року. Відповідачка [PERSON] самостійно виховувала двох малолітніх дітей у м.Бориславі. У березні 2012 року вона виїхала за межі України, залишивши двох малолітніх дітей на виховання своїй матері [PERSON] , [INFO]. Комісією за місцем проживання було встановлено, що житлово-побутові умови проживання не є належні, бабуся за станом здоров`я не може займатись вихованням та утриманням дітей, місце перебування матері на той час було не відоме. Тому, 22 липня 2013 року відповідно до рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради малолітні діти були влаштовані в дитячий будинок «Оріана» м.Борислава. Дітей було поставлено на облік служби у справах дітей, як таких, що перебувають в складних життєвих обставинах. У квітні 2016 року відповідачка [PERSON] повернулась у м.Борислав та наміру забирати дітей в сім`ю не мала, так як з її слів планувала покращити житлово-побутові умови проживання, провести частковий ремонт та повернути дітей в сім`ю. 05.10.2018 на ім`я директора дитячого будинку «Оріана» м.Борислава поступило звернення від матері дітей щодо повернення їх в біологічну сім`ю. Після обстеження житлово-побутових умов 18.07.2019 рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради дітей було повернуто в сім`ю матері. Однак неодноразові подальші візити з метою обстеження житлово- побутових умов встановили, що умови проживання дітей є незадовільні, у дітей немає продуктів харчування, у квартирі немає електрики та газопостачання (відключено за комунальні борги), у квартирі брудно, мати не працевлаштована, зловживає спиртними напоями. Діти й надалі не мають належно обладнаних умов для розвитку виховання та проживання. 22.11.2021 службою у справах дітей спільно з працівником ювенальної превенції ВП №1 ДРВП ГУНП у Львівській області здійснено візит в сім`ю [PERSON] . Діти на момент візиту перебували в дитячому будинку «Оріана» м.Борислава. Працівником ювенальної превенції ВП №1 ДРВП ГУНП у Львівській області щодо [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП (ухилення від виконання батьківських обов`язків). Відповідач [PERSON] з народження доньки, [PERSON] , участі у вихованні дитини не брав, матеріально не допомагав. Місце перебування та проживання його не відомі. Отже відповідачі свідомо нехтують своїми обов`язками щодо виховання дітей, не усвідомлюють відповідальність за їх виховання та розвиток. Фактично, батьки самоусунулись від виховання дітей, не дбають про їх фізичний та моральний розвиток, матеріально не забезпечують. Виконавчий комітет Бориславської міської ради як орган опіки та піклування вважає позбавлення відповідачів батьківських прав доцільним і таким, що відповідає інтересам дітей. Також позивач, посилаючись на ч. 2 ст.166, ст.180 СК України просить стягувати з відповідачів аліменти на утримання дітей у розмірі по 1/3 частці з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно. Ухвалою судді від 03 червня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 18 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 24 листопада 2022 року. У судовому засіданні директор дитячого будинку «Оріана» Костира І.О. , представник позивача [PERSON] позов підтримали, дали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідачі[PERSON] , [PERSON] у судові засідання не прибули, про дату, час та місце судових засідань були повідомлена належним чином. Причин своєї неявки відповідачі не повідомили, правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву не скористалися. Представник третьої особи виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області (як орган опіки і піклування) Беднарчик Т.С. у судовому засіданні вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення. Враховуючи повторну неявку відповідачів в судове засідання та згоду позивача та його представника на проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення учасників справи, заслухавши думку малолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України та полягають, зокрема, в такому: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інше. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до повноліття. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] є матір`ю сина [PERSON] , [INFO] . При цьому, запис про державну реєстрацію народження [PERSON] проведено відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України (відомості про батька записані за вказівкою матері), що стверджується копіями відповідних свідоцтв про народження, витягом з ДРАЦС громадян про реєстрацію народження (а.с.10-11, 25). Діти виховуються та перебувають на повному державному забезпеченні в дитячому будинку «Оріана» у м. Бориславі (а. с.14-15). Встановлено, що відповідач [PERSON] самостійно виховувала двох малолітніх дітей. Сім`я проживала по [ADDRESS] . Згідно з актом обстеження житлово- побутових умов проживання від 08.05.2013, здійсненим працівниками служби у справах дітей спільно з головним спеціалістом з соціальної роботи БМЦСССДМ, встановлено, що в березні 2012 року мати, [PERSON] , виїхала за межі України, залишивши двох малолітніх дітей на виховання своїй матері [PERSON] , [INFO]. Комісією було встановлено, що житлово-побутові умови проживання не є належні, бабуся за станом здоров`я не може займатись вихованням та утриманням дітей. Місце перебування матері на той час було не відоме. Тому, 22 липня 2013 року відповідно до рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради малолітні [PERSON] та [PERSON] були влаштовані в дитячий будинок «Оріана» м.Борислава (а.с.9). 22.07.2013 наказом служби у справах дітей малолітніх [PERSON] та [PERSON] було поставлено на облік, як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах (а.с.17). Окрім того, сім`я перебувала на обліку Бориславського міського ЦСССДМ. У квітні 2016 року [PERSON] повернулась у м.Борислав, дітей в сім`ю не забрала. Службою у справах дітей спільно з Бориславський міським ЦСССДМ систематично проводились профілактичні бесіди з матір`ю дітей щодо відповідального батьківства, налагодження відносин з дітьми, ведення здорового способу життя та як в результаті повернення дітей в біологічну сім`ю. 05.10.2018 на ім`я директора дитячого будинку «Оріана» м.Борислава, де виховуються малолітні [PERSON] та [PERSON] , поступило звернення від матері дітей щодо повернення їх в біологічну сім`ю. Відповідно до актів обстеження умов проживання від 27.09.2018 року та 20.02.2019 року житлово-побутові умови проживання дітей - задовільні: відведено окремо кімнату для дітей, де є спальні місця, куток дозвілля. Мати працевлаштована не офіційно. Дане питання розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та було прийнято рішення рекомендувати виконавчому комітету, як органу опіки та піклування відрахувати малолітніх [PERSON] та [PERSON] з дитячого будинку «Оріана» та повернути в біологічну сім`ю. 18.07.2019 рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради [PERSON] та [PERSON] було відраховано з дитячого будинку «Оріана» та повернуто в сім`ю матері (а.с.8). 22.01.2020 працівниками служби у справах дітей спільно з начальником відділу з соціальної роботи Бориславського міського ЦСССДМ було здійснено візит в сім`ю [PERSON] з метою обстеження житлово- побутових умов, під час якого встановлено, що житлово-побутові умови проживання дітей частково покращено, з матір`ю дітей було проведено профілактичну бесіду щодо відповідального батьківства та ведення здорового способу життя (а.с.21). Однак, під час аналогічних візитів 02.03.2021, 09.11.2021, 22.11.2021 встановлено незадовільні умови проживання дітей: відсутні продукти харчування для дітей, діти не мають належно обладнаного місця для навчання, розвитку та проживання, немає електрики та газопостачання (відключено за комунальні борги), у квартирі брудно, відчутно запах тютюнового диму, зі слів сусідів у квартирі часто відбуваються сварки та бійки; мати не працевлаштована, зловживає спиртними напоями (а.с.19,20,22). Відтак дітей було повторно влаштовано в дитячий будинок « Оріана » з [INFO] , у тому числі за заявою матері (а.с.7). Крім цього, повторно 29.11.2021 наказом служби у справах дітей малолітніх [PERSON] та [PERSON] поставлено на облік, як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах - батьки яких ухиляються від виконання батьківських обов`язків з виховання дітей (а.с.17). Відповідач [PERSON] з народження доньки, [PERSON] , участі у вихованні дитини не брав, матеріально не допомагав. Місце перебування та проживання його не відомі. З копії його заяви від 05.03.2013 вбачається, що [PERSON] не хоче займатися вихованням [PERSON] та не заперечує проти передання її на виховання в дитячий будинок «Оріана» (а.с.23). На засіданні комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Бориславської міської ради розглядалось питання про позбавлення батьківських прав відповідачів. Відтак 09.12.2021 рішенням виконавчого комітету № 338 затверджено висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів стосовно доньки [PERSON] , [INFO] , а також позбавити відповідачку батьківських прав стосовно її сина [PERSON] (а.с.13, 17). Згідно з вказаним висновком позбавлення батьківських прав є доцільним та відповідає інтересам дітей. Відповідачі самоусунулися від виховання дітей, не дбають про їхній фізичний та моральний розвиток, матеріально не забезпечують. Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Суд враховує також думку малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які підтвердили, що свою маму бачать дуже рідко; [PERSON] ствердила, що батька не бачила вже дуже давно. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування у частині про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів, висновок є достатньо ґрунтовним. Відповідачі не виявляють інтересу до участі у вихованні дітей, не мають наміру підтримувати відносини з ними, не прагнуть до спілкування з дітьми та не намагаються зберегти родинні зв`язки з ними. Вбачається факт свідомого нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Далі, Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (ч.3 статті 9 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява N 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Ті ж самі принципи закріплені вищезазначеною Декларацією прав дитини, відповідно п. 6 та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Суд дійшов висновку, що відповідач безвідповідально ставляться до питання виховання своїх дітей та їхнього матеріального забезпечення. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачі свідомо протягом багатьох років, маючи реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки стосовно малолітніх дітей, зокрема, цікавитися дітьми, їхнім життям, потребами, матеріально допомагати, дбати про їхній культурний та духовний розвиток, спілкуватися з ними, сприяти в отриманні дітьми освіти, свідомо ухиляються від виконання таких обов`язків, оскільки жодних об`єктивних перешкод для виконання ними батьківських обов`язків не існує; самоусунулися від виховання та утримання дітей, не виявляють стосовно дітей батьківської турботи; не спілкуються та не виявляють прагнення до спілкування з дітьми, взагалі не піклуються та не намагаються піклуватися про матеріальний добробут і розвиток дітей. Наведене вказує на неналежне виконання відповідачами батьківських обов`язків та нехтування своїми батьківськими обов`язками, у розумінні встановлених законодавчих положень. Доказів протилежного відповідачами до суду подано не було. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідачів, які ухиляються від виконання обов`язків з виховання дітей, є підставними та вважає, що відповідачів, як крайній захід, слід позбавити батьківських прав стосовно їхніх дітей. На переконання суду позбавлення батьківських прав не зашкодить інтересам дітей, її подальшому вихованню та утриманню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів на користь дитячого будинку «Оріана» аліментів на утримання дітей, - суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 -ч.3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України). Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Отже, з урахування вище вказаного, враховуючи також положення ч.1 ст.182 СК України, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідачів аліментів у розмірі, про який просить позивач. При цьому суд зазначає, що розмір аліментів не є сталою величиною та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 14 частини другої статті 3 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Таким чином, згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідачів у дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі по 2 147 гривень 20 копійок. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved