Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якому просили стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з червня 2018 року по жовтень 2021 року включно в сумі 21957,52 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 13.01.2022 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачі, в установлений судом строк, направили до суду відзив на позов у якому просять застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин та відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за період з червня 2018 року по листопад 2018 року та просили звільнити їх від сплати судового збору. Відповідач не скористався правом надати відповідь на відзив відповідачів. В ході розгляду справи сторонами інші заяви чи клопотання не подавались та судом не вирішувались. При дослідженні матеріалів справи встановлено наступне. За відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . 10.11.2009 року між [PERSON] та Концерном «МТМ» укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Пунктом 9 Договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі за послуги вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Споживач має право здійснювати авансовий платіж. Відповідно до п. 17 пп. 1 Договору споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк. За розрахунком позивача за період з червня 2018 року по жовтень 2021 року включно за адресою [ADDRESS] надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які оплачувались не в повній мірі та несвоєчасно, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 21957,52 гривень. При вирішенні\~спору суд\~виходить з\~наступного. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189 від 09.11.2017 року визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ст. 7 ч. 2 Закону України № 2189, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, відповідно до положення ст. 9 ч. 1 Закону України № 2189. Відповідно до ст. 9 ч. 3 Закону України №2189, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Як передбачено п. 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~частини\~1\~статті\~526\~Цивільного\~кодексу\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Стаття 543 ЦК України передбачає, що у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсягу як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3, 4, 5\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.\~\~Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.\~\~Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У даному випадку відповідачами подано заяву про застосування позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261\~ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачми не вчинялось дій, які б свідчили про визнання позову, адже оплати за вказаний період не перевищували розміру поточної заборгованості. Таким чином, у межах строку позовної давності, за період з грудня 2018 року по жовтень 2021 року, наявна заборгованість в сумі 19645,08 гривень та вказана сума підлягає стягненню з відповідачів з урахуванням сплачених сум для погашення заборгованості. Відповідно до ст. 141 ч. 1, 2 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідачами не наведено жодних підстав для звільнення їх від сплати судового збору, які визначені ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд не вбачає підстав для звільнення відповідачів від сплати судового збору, тому, з урахуванням часткового задоволення позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача пропорціно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved