Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у сумі 68\~602,36 грн. та моральну шкоду у сумі 70\~000,00 грн., посилаючись на вчинення відповідачем відносно неї кримінального правопорушення та завдання їй внаслідок цього шкоди. В обґрунтування вимог зазначено, що судом 25 січня 2022 року винесено ухвалу про закриття кримінального провадження у справі № 211/3929/14-к по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України на підставі статті 49 КК України. Так, 15 вересня 2013 року близько 22-00 години [PERSON] перебуваючи по [ADDRESS] , наніс їй численні удари в область голови та тулубу, чим спричинив тілесні ушкодження: ЗММТ, посттравматична нейросенсорна тугсухість, от гематома лівого вуха. Згідно висновку експерта, дані тілесні ушкодження відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину. В результаті нанесених їй тілесних ушкоджень, вона змушена була проходити курс лікування у період з 19.09.2013 по 11.10.2013 в лорвідділенні першої міської лікарні м. Кривого Рогу. Відповідно до наданих рецептів, призначень та рекомендацій лікарів, нею витрачено 68\~602,36 грн., в тому числі й за проведення експертизи. До того ж злочинними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, оскільки вона зазнала фізичного болю, перенесла стрес, страх за своє життя та здоров`я, була завдано тілесних ушкоджень, порушено нормальний спосіб життя, вона змушена була докладати додаткові зусилля для лікування у закладі охорони здоров`я. Завданим злочином нанесено непоправної шкоди її здоров`ю. Тому на підставі статей 22,23,1166-1168, 1195 ЦК України, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 09 березня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 26 жовтня 2022 року за клопотанням представника відповідача продовжено [PERSON] строк подачі відзиву на позов. В судове засідання сторони не з`явилися. До суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає. Представник відповідача адвокат Біденко О.С. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову не визнає. В обґрунтування відзиву на позов представником відповідача зазначено, що вина [PERSON] у вчиненні злочину відносно [PERSON] не доведена у порядку, встановленому законом. [PERSON] вже подавала позов до [PERSON] з тим самим предметом та з тих самих підстав в рамках кримінального провадження. При цьому позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.09.2020 у справі № 452/435/17, аналіз змісту частин 1,4 та 7 статті 128 КПК України, частини 2 статті 265 ЦК України дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди збігається з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи. Цивільний позов у кримінальному провадженні може бути пред`явлено не до будь-якої особи, а виключно до підозрюваного чи обвинуваченого, що у свою чергу вказує на початок перебігу в такому випадку строку позовної давності саме з моменту повідомлення особі про підозру. [PERSON] повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12013040720003505 саме 02.06.2014 та 04.06.2014, відтак перебіг процесуальних строків у [PERSON] закінчився 04.06.2017. Тому просить відмовити у задоволенні вимог. В обґрунтування відповіді на відзив представником позивача зазначено, що закриття кримінального провадження у зв`язку із звільнення особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. У разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги у порядку цивільного судочинства. Враховучи, що кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито 25 січня 2022 року з нереабілітуючих підстав, цивільний позов не розглянуто по суті у кримінальному провадженні, позивачка [PERSON] в межах строку позовної давності звернулась з цивільним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, а саме 09 березня 2022 року. Інших об`єктивних та законних аргументів щодо наданих позивачем до позовної заяви письмових доказів представником відповідача не наведено. Не надано належних та допустимих доказів, які б спростували розмір шкоди, заявленої у позові. Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до частин першої, сьомої статті 128 КПК України, особа,\~якій кримінальним\~правопорушенням або\~іншим суспільно\~небезпечним діянням\~завдано майнової\~та/або\~моральної шкоди,\~має право\~під час\~кримінального провадження\~до початку\~судового розгляду\~пред`явити цивільний\~позов до\~підозрюваного,\~обвинуваченого або\~до фізичної\~чи юридичної\~особи,\~яка за\~законом несе\~цивільну відповідальність\~за шкоду,\~завдану діяннями\~підозрюваного,\~обвинуваченого або\~неосудної особи,\~яка вчинила\~суспільно небезпечне\~діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Як встановлено судом, ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року у справі № 211/3929/14-к, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 122 КК України на підставі пункту 3 частини першої статті 49 КК України. Кримінальне провадження № 12013040720003505 відносно [PERSON] за частиною 1 статті 122 КК України закрито зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Цивільного позов потерпілої [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду (а.с. 32-33 копія ухвали). Частиною першою статті 11\~ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до статті 22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Юридичною підставою позадоговірної відповідальності (делікту) є склад цивільного правопорушення, необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. У пункті 2 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27\~березня 1992\~року №\~6\~«Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~за позовами\~про відшкодування\~шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань встановлено статтею 1166 ЦК України. Згідно з положеннями статті 1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір, оскільки у деліктних зобов`язаннях діє презумпція вини, а відповідач не довів свою невинуватість. Відповідно до статті 1195ЦК\~України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я. Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить:а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування. Відповідне тлумачення викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 311/2467/16-ц, провадження № 61-30575св18. При цьому,пунктом 19Постанови Пленуму Верховного Суду\~України від\~27березня\~1992року\~№6\~«Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~за позовами\~про відшкодування\~шкоди» роз`яснено,що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Частиною першою статті 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 (абз. 5)\~постанови від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»\~при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені\~Кримінальним Кодексом. Інститут звільнення від кримінальної відповідальності не означає декриміналізації діяння, а звільняє конкретних осіб від відповідальності за злочин, що ними було вчинено. Відтак звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання особи чи визнання її невинуватою. При цьому, нормами КПК України не передбачено вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження у справі. Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в\~такому разі\~потерпілий не\~позбавлений можливості\~звернутися до\~суду з\~позовом про\~відшкодування заподіяної\~злочином шкоди\~в порядку\~цивільного судочинства,\~бо за\~змістом статті\~49\~КК України, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину Відповідний висновок виклав Верховний Суд в постановах від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, провадження № 51-1491км19, від 17 листопада 2020 року у справі №333/6733/16-к, провадження № 51-4179км20, ухвалах від 02 грудня 2020 року у справі №509/4247/17, провадження №51-5696ск20, від 27 січня 2021 року у справі №140/1547/15-к, провадження №51-336ск21, від 19 березня 2021 року у справі №451/1380/17, провадження №51-1253ск21. Частиною третьою статті 12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести належними та допустимими доказами обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, тягне за собою відмову в позові. Згідно зі статтею 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Одним із найважливіших положень про судові докази є правила про їх належність та допустимість. Відповідно до частини першої статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимість доказів означає, що суд обмежений нормами права у виборі засобів доказування, перелік яких визначено частиною другою статті 76 ЦПК України. Відповідно до\~статті 78\~ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Виходячи із загальних принципів оцінки доказів, сформульованих у\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, згідно частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суд звертає увагу на те, що кримінальне провадження щодо [PERSON] було закрито не з причин відсутності події або складу злочину, а саме через збіг строків притягнення до кримінальної відповідальності за діяння, передбачені частиною 1 статті 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину. Звільнення від кримінальної відповідальності з підстав частини першої статті 49 КПК України не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, що кореспондується з положеннями частини першої статті 1177 ЦК України та частинами першої, сьомої статті 128 КПК України. Водночас за змістом частини шостої статті 82 ЦПК України, не лише вирок, але і ухвала про закриття кримінального провадження із звільненням від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду у цивільному провадженні виключно в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Відповідно до частини третьої статті 285\~КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. Тобто якщо [PERSON] не погоджувався з суттю пред`явленого йому обвинувачення чи підставою закриття кримінального провадження, яка не є реабілітуючою, він був вправі заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави і наполягати на своєму повному виправданні (реабілітації). Посилання відповідача на те, що ні під час судового розгляду справи, ні зараз він не визнає своєї вини за ч. 1 ст. 122 КК\~України правового значення не мають, так як визнання вини не є умовою звільнення від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності. Як випливає з частини першої статті 44 КК України, звільненню від кримінальної відповідальності підлягає лише «особа, яка вчинила кримінальне правопорушення». Аналогічне формулювання міститься і в частині першій статті 49 КК України, відповідно до якої «особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули такі строки…» Відтак звільнятися від кримінальної відповідальності може лише особа, яка є винною у вчинення кримінального правопорушення. З цих мотивів, власне, відповідну підставу звільнення від кримінальної відповідальності в теорії і вважають нереабілітуючою. При визначенні розміру відшкодування матеріальної шкоди суд перевіряє доведеність позовних вимог і задовольняє їх на суму, що є документально підтвердженою, а визначаючи розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди враховує обставини, передбачені статями 23, 1167 ЦК України. Так, позивачем надано до суду як копії чеків на придбання медичних препаратів та лікарських засобів, так і копії рецептів, виписок з медичної картки, виписних епікризів з призначенням лікарів, тощо. Тому дійшов висновку про те, що враховуючи вимоги розумності в справедливості достатнім відшкодуванням буде стягнення матеріальної шкоди на суму 68\~602,36 грн. та з урахуванням тяжкості вчинення кримінального правопорушення та понесених страждань позивача на лікування, тривалість часу, витраченого позивачем на відновлення свого порушеного права моральної шкоди на суму 50\~000,00 грн. Обґрунтованих заперечень проти розміру заявлених до стягнення сум відповідачем не подано. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідно до пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, позивач звільнена від сплати судового збору у справах\~про відшкодування\~збитків,\~завданих внаслідок\~вчинення кримінального\~правопорушення,\~тому він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 992,40 грн. Крім того, пунктом 5 частини третьої статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Враховуючи вимогу позивача про відшкодування витрат, понесених нею та правничу допомогу, на підставі частини 8 статті 141 ЦПК України вважає необхідним вирішити питання про розподіл судових витрат в частині правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови надання позивачем відповідних доказів, наголосивши, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Outcome: approved