Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

В березні 2017 року акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк (далі ПАТ КБ «Приватбанк» або АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 24 вересня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № CVFMGA03380013, згідно якого АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 62150 доларів США терміном до 23 вересня 2027 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Протягом дії кредитного договору відповідач систематично не виконував належним чином договірні зобов`язання в частині своєчасного погашення кредиту, у зв`язку з чим, станом на 03 березня 2017 року допустив кредитну заборгованість в сумі 57431 доларів США 83 центів. Оскільки, відповідач у добровільному порядку борг не повертає, просив стягнути з нього в примусовому порядку заборгованість за основною сумою боргу (тіла кредиту) в розмірі 45734 доларів США 67 центів та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги. На початковому етапі судового розгляду відповідач не визнав позовні вимоги, посилаючись на необґрунтованість банківського розрахунку кредитної заборгованості. Після проведення у справі судово-економічної експертизи, відповідач подав до суду клопотання про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з нього на користь банку кредитної заборгованості в сумі 6616 доларів США 70 центів, яку він вважає справедливою відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», посилаючись на те, що він на час звернення позивача до суду сплатив банку 68383 доларів США 65 центів за кредитним договором. Крім цього, оскільки експертизою виявлено необґрунтоване збільшення заборгованості за боргом, саме суму кредитної заборгованості в сумі 6616 доларів США 70 центів вважає справедливою щодо сплати позивачу. Суд, з`ясувавши правові позиції сторін та обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 вересня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CVFMGA03380013, згідно якого АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу терміном до 23 вересня 2027 року включно кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 50000 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 12150 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. Пунктом 7.1 вказаного договору встановлений період сплати з 20 по 24 числа кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється щомісяця в період сплати у сумі 623 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди, комісії. Пунктом 2.3.1 кредитного договору передбачено право банку щодо збільшення в односторонньому порядку ставки за користування кредитом, при зміні ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10%, встановленого НБУ на момент укладання даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд) або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає Позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Листом № 20.1.3.2/6-22855/4217 від 03 жовтня 2008 року у зв`язку із значним подорожчанням грошових ресурсів на ринку та підвищенням рівня облікової ставки НБУ з 8.5 до 12 відсотків, з метою виконання зобов`язань перед вкладниками, АТ КБ «Приватбанк» повідомив [PERSON] про зміну відсоткової ставки за кредитним договором, яка з 05 листопада 2008 року склала 13,08 % на рік, у зв`язку зі чим змінився щомісячний платіж за договором. При цьому, [PERSON] було повідомлено, що у випадку незгоди із змінами кредитного договору, він мав не пізніше 29 жовтня 2008 року подати до банку письмове повідомлення про свою незгоду та погасити заборгованість по кредиту в повному обсязі, що ним не було зроблено виходячи з досліджених судом доказів. 12 лютого 2015 року між сторонами укладена додаткова угода до кредитного договору № CVFMGA03380013 від 24 вересня 2007 року, якою була зменшена сума кредитної заборгованості в розмірі 691 доларів США 03 цента. Крім цього, з 12 лютого 2015 року була змінена відсоткова ставка за кредитним договором у розмірі 11,06 % на рік на суму залишку кредиту. Періодом сплати визначено з 01 по 05 число кожного місяця, а погашення кредиту провадиться відповідно до графіка, який є додатком № 1 даного додаткової угоди. Згідно вимог\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана\~вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст.ст.\~526,\~530, 612 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог цього\~Кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. А відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З положень ч. 1 ст. 628 ЦК України слідує, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. З наявного у справі банківського розрахунку слідує, що станом на 03 березня 2017 року позичальник [PERSON] допустив кредитну заборгованість в сумі 57431 доларів США 83 центів, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу (тіла кредиту) в розмірі 45734 доларів США 67 центів, заборгованості по відсотках в розмірі 6503 доларів США 20 центів, заборгованості по комісії в розмірі 1500 доларів США та пені в розмірі 3693 доларів США 96 центів. В ході судового розгляду відповідач не погодився із даним розрахунком, у зв`язку із чим ухвалою суду від 22 червня 2017 року за клопотанням останнього була призначена судово-економічна експертиза для визначення правильності розрахунку кредитної заборгованості, проведення якої було доручено експертам Київської незалежної судово-експертній установі Міністерства юстиції України. На вирішення експертизи були поставлені наступні запитання: - Чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника перед банком умовам укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] кредитного договору CVFMGA 03380013 від 24 вересня 2007 року із додатковими угодами до нього та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором? - Чи відповідає правильність нарахування банком кредитної заборгованості умовам укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] кредитного договору CVFMGA 03380013 від 24 вересня 2007 року із додатковими угодами? - Якщо ні, то яка заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 03 березня 2017 року по тілу кредиту за вказаним кредитним договором із урахуванням додаткових угод? Висновки судово-економічної експертизи № 2699 від 29 листопада 2018 року зводяться до наступного: - у розрахунку банку виявлено документально необґрунтоване збільшення заборгованості за основним боргом (надання кредитних коштів) на загальну суму 2733,52 доларів США; - у розрахунку не відображено суми погашення основного боргу та загальних розмірів здійснених платежів по кредиту. Крім того, умовами Кредитного договору № СVFМСА03380013 від 24 вересня 2007 року не визначено детальної інформації стосовно погашення заборгованості (в т.ч. не передбачено графіку погашення заборгованості) за період з 24 вересня 2007 року по 12 лютого 2015 року (дату укладення Додаткової угоди б/н від 12 лютого 2015 року); - у розрахунку заборгованості станом на 03 березня 2017 року банком при нарахуванні відсотків застосовувались ставки, не передбачені умовами Кредитного договору № СVFМСА03380013 від 24 вересня 2007 року та додаткових угод до нього; - внаслідок перерахунку даних щодо нарахування та погашення пені у розрахунку Банку станом на 03 березня 2017 року встановлено арифметичні неузгодження з даними, зазначеними у підсумковій частині розрахунку. Крім того, облік пені проводиться з використанням рахунків 8-го та 9-го класу (згідно Виписки по рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] за період з 24 вересня 2007 року по 03 березня 2017 року), які не передбачені для відображення обліку кредитних операцій та не відносяться до рахунків бухгалтерського обліку Банку (рахунки передбачені для ведення управлінського обліку та відображення обліку позабалансових операцій); \~ \~ \~ \~ - у зв`язку з відсутністю графіку погашення заборгованості з відображенням платежів у розрізі погашення основного боргу, відсотків та комісії за період з 24 вересня 2007 року по 12 лютого 2015 року не видається за можливе встановити обґрунтованість простроченої заборгованості за основним боргом та відсотками, а також нарахувань пені, що зазначені у Розрахунку Банку станом на 03 березня 2017 року. Крім того, в матеріалах справи відсутні документи бухгалтерського обліку ПАТ КБ «ПриватБанк», оформлені згідно вимог нормативно-правових актів НБУ щодо ведення документів бухгалтерського обліку в банках, які відображають повний обсяг здійснених операцій по Кредитному договору № СVFМСА03380013 від 24 вересня 2007 року. Враховуючи вищенаведене, у зв`язку з відсутністю оформлених належним чином документів бухгалтерського обліку ПАТ КБ «ПриватБанк» та інших документів, в межах наявних матеріалів, неможливо в повній мірі дослідити відповідність Розрахунку заборгованості за договором № СVFМСА03380013 від 24 вересня 2007 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] станом на 03 березня 2017 року умовам Кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту, а також неможливо встановити розмір заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) по Кредитному договору № СVFМСА03380013 від 24 вересня 2007 року. Проаналізувавши висновок експерта № 2699 від 29 листопада 2018 року суд вважає його недостатньо повним та неясним виходячи з наступного. В експертному висновку викладені висновки, які фактично суперечать один одному. Так, у висновку зазначено, що у розрахунку банку виявлено документально необґрунтоване збільшення заборгованості за основним боргом, в той же час експерт зазначив про неможливість встановлення розміру заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) по Кредитному договору № СVFМСА03380013 від 24 вересня 2007 року, посилаючись на відсутність оформлених належним чином документів бухгалтерського обліку ПАТ КБ «ПриватБанк» та інших документів, в межах наявних матеріалів, у зв`язку зі чим в повній мірі не представилось можливість дослідити відповідність Розрахунку заборгованості за договором № СVFМСА03380013 від 24 вересня 2007 року умовам Кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту. Тим самим, стає незрозумілим яким чином експерт визначив саме документально необґрунтоване збільшення заборгованості за основним боргом, в той же час зазначивши про відсутність оформлених належним чином документів бухгалтерського обліку, що свою чергу унеможливлює встановлення розміру заборгованості за основним боргом. У висновку судовий експерт зауважив, що в матеріалах справи відсутній графік погашення заборгованості; оформлення бухгалтерських документів наданих банком в повній мірі не узгоджуються з вимогами нормативних актів НБУ щодо ведення документів бухгалтерського обліку в банках; виписки порахунках та первинні документи не завірені у встановленому порядку; рахунки 8-го та 9-го класу, не відносяться до банківських рахунків бухгалтерського обліку банку та не передбачені для обліку кредитних операцій з клієнтами Банку; відсутні бухгалтерські документи, які відображають погашення пені за прострочення сплати мінімального платежу. Експерт також вказав, що заява на видачу коштів надана в нечитабельному вигляді. Надалі судовий експерт робить багато зауважень щодо завірених неналежним чином документів бухгалтерського обліку банку та інших документів та пов`язує їх відсутністю можливості надати відповідь на всі питання, які перед ним поставив суд. В той же час, на клопотання експерта від 04 жовтня 2018 року за № 4726 банком у відповідь супровідним листом від 21 грудня 2018 року за №16.0.0.1./44 надано всі документи, які вимагав судовий експерт: кредитний договір з додатками, в тому числі графік погашення, виписки по всіх відкритих рахунках по кредитному договору, поденний розрахунок заборгованості, меморіальні ордери щодо перерахування банком страхових платежів на страхову компанію, повідомлення про збільшення відсоткової ставки. Інших клопотань щодо надання документів від судового експерта на поступало, хоча саму експертизу експерт проводив 10 місяців поспіль. При дослідженні правильності нарахування банком кредитної заборгованості умовам укладеного між сторонами кредитного договору судовий експерт вказує тільки на суперечливість та неузгодженість в документах. Що стосується доводів експерта про відсутність графіку погашення кредиту, то з первісного кредитного договору слідує, що такого графіку погашення не було, оскільки в самому договорі вказано, що погашення здійснюється щомісячно рівними частинами, тобто ануїтетними платежами, саме таку умову передбачає п. 7.1 кредитного договору. Крім цього, в пункті 7.9 кредитного договору, де зазначаються невід`ємні частини договору, графік погашення кредиту не зазначено, що свідчить про те, що його не існувало. Надалі між сторонами спору було укладено додаткову угоду від 12 лютого 2015 року, згідно якої п. 7.1 кредитного договору викладено в новій редакції і передбачено графік погашення кредиту, який є Додатком № 1 до договору, та яки разом із кредитним договором та іншими матеріалами були надані судовому експерту на його запит. Щодо збільшення відсоткової ставки, у висновку судовий експерт вказує про відсутність документального підтвердження ознайомлення позичальника про збільшення відсоткових ставок і робить висновок, що нарахування відсотків за користування кредитом за збільшеними ставками документально необґрунтоване. В той же час, такий висновок експерта на думку суду є необґрунтованим, оскільки відсоткова ставка була змінена банком у відповідності до п. 2.3.1 кредитного договору, про що позичальнику було повідомлено банком листом № 20.1.3.2/6-22855/4217 від 03 жовтня 2008 року, який був наданий експерту разом з іншими документам на його запит листом від 21 грудня 2017 року за № 16.0.0.1/44 під пунктом 22. Однак, судовий експерт нічого не зазначив з даного приводу, своєї оцінки даним документам не надав. Слід зазначити, що надалі після збільшення відсоткової ставки (п.2.3.1 договору) та вказаного повідомлення, що відсоткову ставку піднято з 05 листопада 2008 року, позичальник [PERSON] неодноразово робив проплати по кредиту з врахуванням нового платежу, тобто не допускав прострочки, а погашав повний платіж; позову про визнання дій банку щодо неправомірного підняття відсоткової ставки не подавав. Таким чином, висновок експерта про те, що підняття відсоткової ставки відбулося необґрунтовано, є безпідставним. Тим самим, висновок експерта містить чисельні протиріччя, суперечить умовам укладеного між сторонами кредитного договору та наявного у справі розрахунку заборгованості, та не містить обґрунтованих та вичерпних відповідей на всі поставлені питання. Відповідно до\~статті 6 ЦПК України\~суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. Згідно з частинами першою-третьою\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~статті 78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За положеннями\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст. 102 ЦПК України висновок експерта має містити висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом. У постанові Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 520/8073/16-ц закріплено наступні правові висновки щодо неясного та недостатньо повного висновку експерта: -\~під неясністю\~висновку експерта слід розуміти нечіткість, розпливчастість відповідей експерта, внаслідок чого стає незрозумілий хід думок експерта; -\~недостатньо повним\~є висновок, заснований на дослідженні не всіх наданих експертові об`єктів або що не містить вичерпних відповідей на всі поставлені питання. Згідно зі\~ст. 110 ЦПК України\~висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Висновок експерта не є достовірним/належним/допустимим доказом у разі доведення наявності дефекту самого висновку, а саме наявність одного (або декількох) із зазначених моментів: - необґрунтованості, неповноти або його неясності; - факт вирішення експертом правових питань чи питань, які виходять за межі його спеціальних знань; - вирішення експертом питань щодо обставин, які не є предметом доказування; - призначення та проведення експертизи, складання висновку експерта з порушенням чинного законодавства України. Оскільки, достовірність/належність/допустимість висновку експерта це обставина, що має значення для вирішення справи, то дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність «дефектів» висновку експерта, є доказами у справі. У мотивувальній частині судового рішення мають бути наведені дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, належним чином дослідити поданий сторонами докази (в даному випадку банківський розрахунок заборгованості та висновок експертизи), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди\~з ними повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Надаючи правову оцінку висновку судово-економічної експертизи № 2699 від 29 листопада 2018 року, суд приходить до висновку, що він внаслідок чисельних протиріч є неясним та недостатньо повним, оскільки є нечітким та не містить обґрунтованих та вичерпних відповідей на всі поставлені питання, внаслідок чого не є достовірним/належним/допустимим доказом у справі, у зв`язку із чим суд не бере його до уваги. Слід зазначити, що допитаний в ході судового розгляду судовий експерт [PERSON] , який провів судово-економічну експертизу у даний справі № 2699 від 29 листопада 2018 року, погодився, що наданий ним висновок є недостатньо обґрунтованим. Також він зазначив, що з 2015 року графік погашення кредиту наявний, а в ході експертного дослідження йому не було відомо, що страховка сплачена, суму заборгованості по кредиту він не зміг визначити, тому що відсутній графік погашення кредиту та всі інші документи для такого висновку. Тобто, фактично висновок експерта суперечить встановленим судом обставинам справи, а тому суд погоджується із запереченнями на нього представника позивача. В той же час, наявність кредитної заборгованості відповідача перед позивачем доведено банківським розрахунком, який в ході судового розгляду не був спростований. Слід відмітити, що не дивлячись на призначення судом судово-економічної експертизи, яка не спростувала наявний у справі банківський розрахунок, позивач також не надав суду власний розрахунок заборгованості, а лише послався на неправильність розрахунку банку, що свідчить про те, що його твердження ґрунтуються на припущеннях. Саме до аналогічного висновку при вирішенні тотожного спору дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 25 квітня 2018 року в справі №\~401/9687/12, в якій зазначив, що факт наявності заборгованості був заперечений висновком судово-економічної експертизи, однак такі доводи були відхилені судом, «оскільки\~заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а не висновком\~експертизи, який оцінюється на рівні з іншими доказами та\~не має для суду наперед встановленого значення…» У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] не виконує умови договору кредиту і не повернув позивачу отриману суму тіла кредиту, то заборгованість з тіла кредиту сума якої доведена наявним у справі банківським розрахунком слід стягнути з нього на користь позивача в примусовому порядку, у зв`язку із чим, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким що підлягає задоволенню. Заперечення відповідача проти позову суд вважає безпідставними, у зв`язку із чим вони підлягають відхиленню. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя, а в рішенні Європейського суду у справі "Проніна проти України" наголошується, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може прийматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Одночасно, стягнення кредитного боргу в іноземній валюті не суперечить законодавству України так як кредит надавався у валюті. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, яка викладена рішенні Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року, справа № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18, відповідно до якої у разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики), тобто таку саму суму коштів в іноземній валюті, яка отримана в позику. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подання позову до суду в розмірі 18584 гривень 28 копійок. На підставі ст.ст. 509, 526, 598, 599, 610, 611, 612, 614, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд

Outcome: approved