Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками, виділення частки та просить: поділити житловий будинок за адресою [ADDRESS] в натурі між власниками і виділити їй у приватну власність 1/5 частину, зокрема три такі приміщення: 1) кімната 2-4 - 14,0 м2, 2) кімната 2-5 - 5,9 м2, 3) веранда 2-2 - 4,4 м2 - загальною площею - 24,3 м2 Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власницею 1/5 частки житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 127, 7 квадратних метрів на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 2022 року. Власниками інших частин будинка є Відповідачі. Відповідачу [PERSON] належить 1/5 частина будинку, Відповідачу [PERSON] належить 3/5 частини будинку. Між позивачкою та відповідачами виникають спори про порядок користування і володіння будинком. Угоди про спосіб виділення частки позивачки із загального майна не досягнуто. Позивач не користується приміщеннями, всупереч її бажанню. Тому вважає, що вона, як співвласник, має право на виділ у натурі частки із спільного майна. 04 листопада 2022 року ухвалою суду відкрито провадження по справі, призначене підготовче засідання. Відповідачам було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідачі у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подали. Ухвалою суду від 21 листопада 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила поділити житловий будинок, виділити їй у приватну власність 1/5 частину. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, при цьому належно, у встановленому законом порядку повідомлялася про час та місце судового засідання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належно, у встановленому законом порядку повідомлялася про час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив . Заяву про відкладення розгляду справи не надходило. Судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником 1/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 липня 2022 року, спадкова справа № 3/2014, реєстраційний номер 1-569. Житловий будинок літ А-1 загальною прощею 127,7 кв.м., житлова площа 44, 2 кв.м. Право власності позивача зареєстровано в установленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 305968976 від 27.07.2022 року. Згідно свідоцтва про право власності за законом від 30 серпня 2002 року спадкова справа № 341 реєстраційний номер 2-2229 [PERSON] та [PERSON] успадкували 2/5 частин житлового будинку з господарськими спорудами та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] та 0,33 га земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку та ведення господарства, розташованої в у [ADDRESS] після смерті [PERSON] Згідно дослідженого судом технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 13.09.2021 року житловий будинок літ А-1 загальною прощею 127,7 кв.м., житлова площа 44, 2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] розташований на земельній ділянці 354,3 кв.м. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За приписами статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності здійснюється відповідно до положень статті 364 ЦК України, якою передбачене право співвласника на виділ в натурі долі із майна, що знаходиться в спільній частковій власності. Відповідно до частини 4 статті 364 ЦК України договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Оскільки, після виділу частки із спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то у разі виділення частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, тобто, складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1., 2.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року № 55, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289 св 18. Відповідно до частин першої, третьої\~статті 88 ЗК України\~володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Позивач просить суд поділити житловий будинок за адресою [ADDRESS] в натурі між власниками і виділити їй у приватну власність 1/5 частину, зокрема три такі приміщення: 1) кімната 2-4 - 14,0 м2, 2) кімната 2-5 - 5,9 м2, 3) веранда 2-2 - 4,4 м2 - загальною площею - 24,3 м2 При цьому, доказів того, що житловий будинок на праві власності належить трьом співвласником матеріали справи не містять. Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна\~в матеріалах справі відсутній. Також, позивачем не надано підтверджуючи документи щодо права власності чи права користування земельною ділянкою, що знаходиться під житловим будинком. Статтею ч.1\~ст.5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.76ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Слід зазначити, що позивачем не надано доказів того, що виділ часток (поділ) жилого будинку та земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, що кожній з сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Разом з цим, позивачем клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи до суду не подавалось. Суд звертає увагу позивача на те, що розмір частини майна, яка відводиться (виділяється) співвласнику визначається виходячи з розміру і вартості його частки у спільній частковій власності на це майно і виходячи з технічної можливості виділу. Відтак заявлені вимоги про поділ житлового будинку, виділ частки зі спільної часткової власності задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed