Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Снятинської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач 21 липня 2007 року зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Подальше спільне проживання з відповідачкою по справі стало не можливим по причині втрати почуття любові та поваги один до одного. У сторін різні характери та погляди на життя, в результаті чого шлюбні відносини припинилися. Відповідачка має намір залишити сім`ю та виїхати на роботу за кордон. На прохання позивача залишитися біля сім`ї відповідачка не реагує та перейшла проживати до своєї мами. Подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе. Просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 21 липня 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снятинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 64. Окрім того, просив залишити проживати неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з ним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, в частині розірвання шлюбу з відповідачем, в іншій частині не визнала, суду пояснила, що хоче, щоб діти проживали з нею, однак вважає, що у батька більше можливостей опікуватись дітьми. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. 24.11.2022 від в.о. начальника Служби у справах дітей Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі та ухвалити рішення на розсуд суду. Проте, суд звертає увагу на те, що Служба у справах дітей Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області не є учасником справи, а особа, яка подала зазначену вище заяву не додала до неї документів на підтвердження її повноважень подавати такі заяви від Органу опіки та піклування Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області та бути представником цього органу в суді. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 13.03.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снятинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, [PERSON] та [PERSON] 21 липня 2007 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 64. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] , прізвище дружини - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 13.04.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снятинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, [PERSON] народилась [INFO] , про що 14 травня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Снятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області складено відповідний актовий запис № 34. Батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.02.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снятинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 17. Батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Відповідно до висновку про визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , складеного Службою у справах дітей Снятинської міської ради, Служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , біля батька [PERSON] , [INFO] , по [ADDRESS] . Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом із батьком. Вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини та Цивільного кодексу України. У судовому засіданні встановлено, що шлюбні та сімейні відносини між сторонами припинені, шлюб носить формальний характер, фактичні шлюбні відносини притаманні подружжю припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, які не бажають примирення. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. При цьому, суд враховує, що визнання відповідачем позовної вимоги про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. За таких обставин суд вважає, що позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей суд зазначає про таке. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, статей 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини. Вирішуючи позов про визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до матеріалів справи, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, на які він посилається у позові. Позивачем не підтверджено жодним доказом наявність у нього самостійного доходу, відсутність алкогольної або наркотичної залежності, відсутність зафіксованих фактів аморальної поведінки, яка може зашкодити розвиткові дітей. Отже, позивачем не доведено відсутність підстав, передбачених ч. 2 ст. 161 СК України, відповідно до яких суд не може передати дитину для проживання з батьком. З висновку про визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , складеного Службою у справах дітей Снятинської міської ради, вбачається, що діти проживають біля батька, мають свою кімнату, яка облаштована для навчання та розвитку дітей, матеріально забезпечені. Проте, суд не може прийняти зазначений висновок в якості належного та допустимого доказу, оскільки цей висновок не підписаний жодною уповноваженою на це особою та у висновку не зазначено, яким саме рішенням виконкому він затверджений. Крім того, оскільки неповнолітні діти, щодо яких вирішується питання про визначення місця проживання, досягли такого віку (12 років та майже 9 років), в якому вони можуть висловити свою думку щодо вирішення спору, судом було запропоновано сторонам їх вислухати у судовому засіданні. На пропозицію суду вислухати думку дітей, сторони категорично відмовились, посилаючись на небажання їх втягувати у судовий спір. Отже, всупереч ч. 1 ст. 161 та ч. 2 ст. 171 СК України суд позбавлений можливості вислухати думку дітей, а відповідно й встановити особисту прихильність дитини до кожного з батьків та інші обставини, що мають істотне значення для врахування під час ухвалення рішення якнайкращого забезпечення інтересів дітей. На думку суду, позивачем не доведено, що проживання неповнолітніх дітей з ним якнайкраще забезпечить належний догляд про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, сприятиме повноцінному їх вихованню та розвитку, а отже й відповідатиме кращому забезпеченню їх інтересів, а ніж проживання з матір`ю. За таких обставин суд вважає, що позов заявлено необґрунтовано, обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, не доведені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з ним не підлягають задоволенню.

Outcome: partial