Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.06.2019 року в с.Поляниця на ТК «Буковель» відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ford Tourneo Custom»,\~д.н.з. [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] \~та автомобіля\~марки «DAF XF 105.410» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. Дана дорожньо-транспортна пригода відбулася через порушення відповідачем [PERSON] п.п.10.9,10.10 Правил дорожнього\~руху України, що підтверджується постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 15.08.2019 року. Внаслідок зіткнення автомобіль марки «Ford Tourneo Custom», д.н.з. [NUMBER] отримав технічні пошкодження, що підтверджується Актом огляду транспортного засобу від 10.06.2019 року. 10.06.2019 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування . 12.09.2019 року позивачем на підставі рахунку №Сч.00027353 від 09.09.2019 року було складено страховий акт №ЗСКА-9937 та розрахунок страхового відшкодування до нього. На підставі вказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 60920 12 грн.. 09.12.2019 року позивачем на підставі калькуляції № ЗСКА-9937 від 29.10.2019 року та страхового акту №ЗСКА-9937 від 12.09.2019 року було складено страховий акт №ЗСКА-9937/1 та розрахунок страхового відшкодування . На підставі вказаних документів позивач здійснив відшкодування в розмірі 37947,28 грн.. Всьго розмір виплат становить 98867,40 грн.. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП застрахована не була. 25.11.2019 року відповідачу було надіслано претензію з проханням в добровільному порядку відшкодувати суму страхового відшкодування. Однак ним добровільно виплата не була проведена, а тому вони звернулися з даним позовом до суду. В судове засідання представник позивача подав заяву у якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задоволити та розглядати справу у їх відсутності. Представник відповідача адвокат Федорук Ю.І. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову та пояснила, що позивачем заявлено позов до неналежного відповідача, оскільки [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Спецтехгаличина» на момент настання ДТП він виконував свої трудові обов`язки, а тому вважає, що відповідно до ст.1172\~ЦК України саме на ТОВ «Спецтехгаличина» покладається обов`язок відшкодування заподіяної шкоди. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.60\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно з постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 15.08.2019 року 05.06.2019 року в с.Поляниця на ТК «Буковель» відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ford Tourneo Custom»,\~д.н.з. [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] \~та автомобіля\~марки «DAF XF 105.410» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. Дана дорожньо-транспортна пригода відбулася через порушення відповідачем [PERSON] п.п.10.9,10.10 Правил дорожнього\~руху України (а.с.31-32). Відповідно до Акту огляду транспортного засобу від 10.06.2019 року внаслідок зіткнення автомобіль марки «Ford Tourneo Custom», д.н.з. [NUMBER] отримав технічні пошкодження (а.с.33-44). 12.09.2019 року позивачем на підставі рахунку №Сч.00027353 від 09.09.2019 року було складено страховий акт №ЗСКА-9937 та розрахунок страхового відшкодування до нього (а.с.59). На підставі вказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 60920 12 грн.. 09.12.2019 року позивачем на підставі калькуляції № ЗСКА-9937 від 29.10.2019 року та страхового акту №ЗСКА-9937 від 12.09.2019 року було складено страховий акт №ЗСКА-9937/1 та розрахунок страхового відшкодування (а.с.62). На підставі вказаних документів позивач здійснив відшкодування в розмірі 37947,28 грн.. Всьго розмір виплат становить 98867,40 грн. (а.с.63). Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 98867,40 гривень. Судом встановлено, що на момент настання страхового випадку, відповідно до довідки директора ТОВ «Спецтехгаличина» [PERSON] № 000002/11 від 02.11.2022 року (а.с.103), [PERSON] працював в ТОВ «Спецтехгаличина» з 18.03.2019 року по 11.03.2020 року на посаді водій автотранспортних засобів. У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «DAF XF 105.410» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] (а.с.105). Статтею 1187 ЦК України передбачено,що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність,пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням,беріганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (правовласності,інше речовеправо, договір підряду,оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.4 Постанови №6 Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління абоз інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Постановою Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено (п. 6), що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Згідно із частиною першоюстатті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки- роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 426/16825/16-ц, а також відображено у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13), від 05.09.2018 року (справа№534/872/16-ц), від 09.01.2019 року (справа № 654/4218/15-ц), від 25.07.2018 року (справа № 914/820/17), від 15.06.2018 року (справа № 911/3511/16). Виняток із загального правила, визначеного частиною другоюстатті 1187 ЦК України, викладено у частинах третій та четвертій цієї статті, відповідно до яких особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах; якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина першастатті 1191 ЦК України). Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для його вирішення, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» страхового відшкодування, оскільки [PERSON] на момент керування ним транспортним засобом марки «DAF XF 105.410» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом д.н.з. [NUMBER] , та скоєння ДТП, був працівником ТОВ «Спецтехгаличина», та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю [PERSON] а отже незалежно від характеру такої шкоди (матеріальна або моральна), вона відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм. Отже, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача щодо [PERSON] в рамках даного провадження, оскільки у даному випадку він не є належним відповідачем у справі, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. При такому вирішенні позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, слід покласти на його рахунок. \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed