Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась в суд з вказаним позовом до «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» (далі - Відповідач). В обґрунтування позовних вказала, що 03 лютого 2022 року Приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяною Петрівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 46785 від 29 березня 2021 року Приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни про стягнення з Позивача на користь Відповідача 13574 грн. 00 коп. заборгованості за кредитним договором № 629001-А від 13 серпня 2019 року , а також постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 1357 грн.40 коп.. Та оскільки Позивач будь-які договори з Відповідачем не укладала, а тому вважає, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом незаконно, безпідставно, з порушенням вимог\~Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Просила суд визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 29 листопада 2022 року по справі відкрито провадження та надано сторонам строк для подання заяв по суті. Так як, сторони отримали можливість надати суду відзив, відповідь на відзив та заперечення, але їх у визначенні терміни не надали, через закінчення строків проведення підготовчого судового засідання воно ухвалою суду від 20 грудня 2022 року закрито та її призначено до розгляду по суті. У призначені судові засідання сторони з невідомих суду причин не з`явились, але з огляду на зміст та виклад позовних вимог та додатків до позову, суд вважав можливим проводити судовий розгляд у їх відсутність, яка не перешкоджала цьому. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов до наступних висновків. Згідно із ч. 1.ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). У частині першій\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК України\~випадках (стаття 13 ЦПК України). У частині 1\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи по захист свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі\~статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від цього вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Як встановлено в ході судового розгляду, 03 лютого 2022 року Приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяною Петрівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 46785 від 29 березня 2021 року Приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни про стягнення з Позивача на користь Відповідача 12374 грн. 00 коп. заборгованості за кредитним договором № 629001-А від 13 серпня 2019 року , а також постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 1357 грн.40 коп.. Та оскільки Позивач будь-які договори з Відповідачем не укладала, а тому вважає, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом незаконно. З обрахованою заборгованістю Позивач не погоджується та вказує, що перед виданням виконавчого напису не було перевірено його на безспірність. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172\~(п.п.3.5 п.3 гл. 16 розд ІІ Порядку). Відповідно до\~ст.18 Цивільного Кодексу\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства (ч.1\~ст.39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 №296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595. Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»\~(в редакції, що чинна на час виниклих правовідносин\~вчинення виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~(в редакції, що чинна на час виниклих правовідносин\~вчинення виконавчого напису)\~визначено умови вчинення виконавчих написів. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до приписів цієї\~статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 закону «Про нотаріат», в редакції, чинній на час виниклих правовідносин). Вчинення нотаріусом виконавчого напису\~це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису\~надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника\~це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками\~наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Із огляду на наведене та з урахуванням приписів стст.15, 16, 18\~ЦК, стст.50, 87, 88\~Закону «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав договірні зобов`язання та безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам,викладеним у раніше ухвалених нею постанові 29.03.2019р. за наслідками розгляду цивільної справи №137/1666/16-ц, постанові 02.07.2019р. у справі №916/3006/17 та постанові Верховного Суду у справі №369/6415/17\~від 26.02.2020 з подібних правовідносин. За результатами розгляду справи, суд погоджується з доводами позивача та встановив, що приватний нотаріус Головкіна Я.В. не пересвідчився у безспірності заборгованості. Крім того, приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис на суму, про існування якої позивачу взагалі, відомо не було. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у наявності договірних зобов`язань сторін, безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім цього, з отриманих матеріалів слідує, що кредитний договір, на підставі якого здійснено виконавчий напис не був нотаріально посвідчений, а тому не може взагалі входити до переліку документів, по яким здійснюється виконавчий напис, і такі висновки суду узгоджуються з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17. Як вбачається з матеріалів справи, позивач довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на обґрунтування своїх вимог, а тому, у контексті наведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, як обґрунтований і доведений. При цьому, відповідачем жодними належними, допустимими та переконливими доказами не спростовано доводи позивача. Таке рішення суду узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 31.10.2018 у справі №308/11193/16-ц (провадження № 61-7410св18) . З огляду на вказане позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст.141 ЦПК України, згідно із якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір, відповідно до квитанцій ID 3191-4071-9629-4015 від 26.11.2022 в сумі 992 грн. 40 коп., за подання позовної заяви та судовий збір відповідно до квитанцій ID 0840-6911-8130-9005 від 26.11.2022 в сумі 496 грн. 20 коп. за подання заяви про забезпечення позову, а тому такі судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на її користь. На підставі викладеного та

Outcome: approved