Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та 3% річних, вказуючи, що 06 квітня 2021 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до п.1 Договору позикодавець передав у власність позичальникові на особисті потреби грошові кошти в сумі 15000,00 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Ці гроші позичальник отримав від позикодавця при підписанні цього договору. Позивач вказує, що пункт 2 Договору передбачено, що сторони за цим договором домовилися про те, що: а) договір позики є безпроцентним; b) остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено позичальником не пізніше 06 квітня 2022 року. При цьому: повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку становить 15000,00 доларів США; виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою у межах міста Черкаси за місцем проживання позикодавця або за іншою адресою, вказаною позикодавцем. Однак, в установлені Договором строки, ані на сьогоднішній день позичальник [PERSON] кошти у розмірі 15000,00 доларів США так і не повернув. Таким чином, зважаючи на викладене вище, посилаючись на ст.ст.525,\~526,\~625,\~1046,1049,1050 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 15216,99 доларів США, з яких 15000,00 доларів США основного боргу згідно договору, 216,99 доларів США 3% річних. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2022, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Піковський В.Ю. визначений для розгляду судової справи №711/4951/22. 25 жовтня 2022 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 30 листопада 2022 року ухвалою суду підготовче провадження закрито. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання в якому просив справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів розглянути за відсутності позивача за наявними матеріалами справи. Просив позов задовольнити повністю та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 15216,99 доларів США, з яких 15000,00 доларів США основного боргу згідно договору, 216,99 доларів США 3% річних. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про визнання позову, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, заперечень та додаткових клопотань не має. Просив ухвалити рішення про задоволення позову. Справу розглянути за наявними матеріалами за його відсутності. Судове засідання з розгляду справи було призначене на 11.01.2023, проте у зв`язку з неявкою всіх учасників справи судове засідання з розгляду справи не проводилось, а розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ч.13 ст.7, ч.9 ст.10, ст.11, ч.2 ст.247, ч.6 ст.259 ЦПК України, внаслідок чого, відповідно встановлених приписів ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення у його вступній частині зазначено не дату судового засідання, на яку було призначено судовий розгляд (11.01.2023), а дату складання повного тексту рішення 23.01.2023, що відповідає правовій позиції, сформованою Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Як визначено ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. З огляду на ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В ході розгляду справи судом встановлено, що 06 квітня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого Позикодавець передав у власність Позичальникові грошові кошти в сумі 15000,00 доларів США, а Позичальник зобов`язувався повернути Позикодавцеві суму позики в строк встановлений цим договором. Ці гроші позичальник отримав від позикодавця при підписанні цього договору. Пункт 2 Договору передбачено, що сторони за цим договором домовилися про те, що: а) договір позики є безпроцентним; b) остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено позичальником не пізніше 06 квітня 2022 року. При цьому: повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку становить 15000,00 доларів США; виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою у межах міста Черкаси за місцем проживання позикодавця або за іншою адресою, вказаною позикодавцем. Однак, в установлені договором строки, на сьогоднішній день позичальник [PERSON] кошти у розмірі 15000,00 доларів США не повернув. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За правилами статей 525, 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім цього, боржник як зазначає\~ст.625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно з ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 06 квітня 2021 року у розмірі 15000,00 доларів США. Крім того, слід зазначити, що враховуючи норми ст.ст.192,\~524,\~533,\~1049 ЦК України, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №373/2054/16-ц, у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості в іноземній валюті, що передбачає і нарахування 3% річних саме з розміру заборгованості в іноземній валюті. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, а саме, - стягнути з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] заборгованість за договором позики від 06 квітня 2021 року в сумі - 15000,00 доларів США, 3% річних 216,99 доларів США. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Судові витрати по справі складаються з судового збору, розмір якого складає 1% від ціни позову. Станом на момент надходження позову до суду офіційний курс гривні до долара США складав 36,5686грн (за даними веб-сайту НБУ за посиланням https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=03.10.2022&period=daily), отже ціна позову складає 556\~464,02грн (15216,99дол США х 36,5686грн), а відтак розмір судового збору 5564,64грн. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Системний аналіз змісту положень ст.ст.141, 142 ЦПК України свідчить, що у випадку коли ухвалення судом рішення здійснюється у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, то закон дозволяє зменшити розмір судового збору, що покладається на сторони та підлягає надходженню в дохід держави. Беручи до уваги, що в даному випадку позивач звільнений від сплати судового збору згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач надав суду письмову заяву про визнання позову до початку розгляду судом справи по суті, то з відповідача на підставі ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України слід стягнути в дохід держави половину ставки розміру судового збору, що в даному випадку складає 2782,32грн (5564,64грн / 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved