Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

01.09.2022 року [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною заявою, в якій просила встановити факт належності їй наступних правовстановлюючих документів: договору дарування квартири [ADDRESS] , посвідченого 16.06.1995 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Блохіною Є.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 3461; реєстраційного посвідчення про реєстрацію права власності, виданого 27.09.1995 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», запис в реєстраційній книзі № ХХVІІІ за реєстровим № 15; технічного паспорту, складеного 16.06.1995 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації». Заява мотивована тим, що заявнику на підставі договору дарування від 16.06.1995 року належить квартира [ADDRESS] . Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Блохіною Є.Є. та зареєстровано в реєстрі за № 3461. При посвідченні договору в ньому допущена помилка в правильному написанні прізвища заявника, зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Не зважаючи на те, що нотаріус виправила помилку, зазначивши в кінці договору «правильно читати [PERSON] » та поставила свій підпис та печатку, надалі при реєстрації права власності в БТІ в реєстраційному посвідченні та технічному паспорті прізвище заявника вказано як « [PERSON] » замість « [PERSON] ». З приводу виправлення зазначеної помилки в договорі, реєстраційному посвідченні та технічному паспорті заявник звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Гуніною І.О., проте їй була надана відповідь, що виправлення відповідно до правил ведення нотаріального діловодства може зробити лише той нотаріус, який здійснив нотаріальне посвідчення договору, а щодо виправлення в реєстраційному посвідченні КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації». Спроби знайти приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Блохіну Є.Є. не дали жодного результату. КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» відмовило у внесенні змін із посиланням на те, що на цей час орган не виконує функції органу реєстрації та не має повноважень на внесення змін до реєстраційних документів. Таким чином, з метою отримання можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, існує необхідність встановити юридичний факт. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Заявник у судове засідання не з`явилась, натомість її представник адвокат Веснін С.О. письмово просив розглядати справу без його участі, заяву підтримує. Представник заінтересованої особи Дніпровської міської ради письмово просила відмовити в задоволенні заяви. У своїх поясненнях просила відмовити в задоволенні заяви, посилаючись на те, що заявником не надано доказів відмови у внесенні змін до договору та реєстраційного посвідчення. Крім того, заявник повинна була перевірити одразу після написання прізвища та у разі наявності помилок, одразу звернутись за їх виправленням. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні заявлених вимог слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 16.06.1995 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Блохіною Є.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 3461 (а.с. 6). Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» згідно реєстраційного посвідчення про реєстрацію права власності, виданого 27.09.1995 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», запис в реєстраційній книзі № ХХVІІІ за реєстровим № 15 (а.с. 7). У технічному паспорті, складеному 16.06.1995 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» прізвище власника вказано як: « [PERSON] » (а.с. 8-10). Згідно відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 19.08.2022 року № 6121, в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності [PERSON] на підставі договору дарування від 16.06.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Блохіною Е.Е. та зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстрову книгу № ХХVІІІ за реєстровим № 15 (а.с. 11). Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, вони мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Разом з тим, заявником не надано жодних належних та допустимих доказів з приводу позасудового вирішення даного питання, а саме: доказів звернення до нотаріуса та КП «ДМБТІ» ДОР з приводу виправлення помилки в написанні прізвища заявника. Крім того, заявником не надано доказів з приводу того, що приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Блохіна Є.Є. припинила здійснювати свою діяльність. Враховуючи вищевказане, приймаючи до уваги зібрані по справі докази, суд доходить висновку про відмову в задоволенні заяви. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed