Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 08 вересня 2021 року, в якій просив суд: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №41461, вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» заборгованості. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 08 вересня 2020 року за заявою ТОВ «ФК «АЛАНД» приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №41461, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» заборгованості за кредитним договором від 24 квітня 2013 року станом на 10 квітня 2017 року в загальному розмірі 9275 грн. 20 коп., яка включає: заборгованість за сумою кредиту 7206 грн. 08 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 2069 грн. 12 коп. Стягнення по виконавчому напису здійснювалось приватним виконавцем округу м. Київ Клітченко О.А. протягом періоду з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року. За змістом виконавчого напису, первісний кредитор ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» відступив право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», правонаступником якого стало ТОВ «ФК «АЛАНД», однак документи, які б підтверджували переуступку боргу відсутні. Позивач зауважив, що жодних кредитних договорів з ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» він не укладав та кредитних коштів не отримував, про відступлення прав грошової вимоги за договором факторингу від первісного кредитора на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» він не був повідомлений, а фактично про заміну кредитора дізнався з матеріалів виконавчого провадження. Факт відсутності в матеріалах виконавчого провадження копії договору факторингу, на переконання [PERSON] , ставить під сумнів наявність у ТОВ «ФК «АЛАНД» права на стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. На думку позивача, оспорюваний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості, а тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не пересвідчився в наявності повідомлення [PERSON] як позичальника з боку ТОВ «ФК «АЛАНД» щодо наявності заборгованості, як і не встановив безспірність такого боргу. До того ж вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не є нотаріально посвідченим, суперечить положенням закону. Разом з тим, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не дослідив первинні документи, які б давали можливість достеменно встановити факт підписання кредитного договору позивачем, отримання ним кредитних коштів та вчинення дій на погашення кредиту; відсутні відомості про перерахування на рахунок позичальника кредитних коштів, зазначених в договорі, що свідчило про наявність між ним та кредитором зобов`язань. Щодо спірності стягнутої суми заборгованості позивач зазначив, що вона нарахована за період понад строк кредитування. Порушення вказаних вище вимог нотаріусом при вчиненні виконавчого напису в сукупності, на переконання позивача, визначають можливість визнання його таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 13 вересня 2021 року (головуючий суддя Євтушенко О.І.) позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.25-26). Ухвалою суду від 25 липня 2022 року матеріали справи прийнято до провадження суддею Ткаченком А.В. за результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №523 від 20 липня 2022 року та протоколу матеріали позову (а.с.53). Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Фустіченко А.В. залишено без задоволення (а.с.81). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Представник позивача адвокат Богославський А.С . 17 листопада 2022 року через канцелярію суду подав додаткові пояснення по справі та клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн., які при ухваленні рішення та розподілі процесуальних витрат просив врахувати (а.с.65-71). Про свою участь у справі позивач та його представники не заявили, правом на участь в судовому засіданні не скористались. Відповідач ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» з ринку, участь в судовому засіданні свого представника не забезпечив. При цьому, як слідує з повідомлення від 09 грудня 2021 року №179-60-103/21 (а.с.40-41), відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 травня 2021 року №484 відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК», делеговані Грошовій С.В. Разом з тим, 09 лютого 2018 року ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» було реалізовано кредитний портфель фізичних осіб, без забезпечення у кількості 26\~296 шт., у тому числі право вимоги за кредитним договором №732/4264ВСL1А від 24 березня 2013 року, укладеним між ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та [PERSON] 28 лютого 2018 року між ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та переможцем торгів ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» було укладено договір №83 про відступлення прав вимоги. Таким чином, Фондом та Уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» було вжито усіх заходів щодо відчуження активів неплатоспроможного банку. Зазначену інформацію відповідач просив врахувати при розгляді справи. Інші відповідачі ТОВ «ФК «АЛАНД», ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, участь в судовому засіданні своїх представників не забезпечили без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подали. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавали. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний виконавець округу м. Києва Клітченко О.А. в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, письмових пояснень з викладенням позиції щодо заявлених вимог на адресу суду не направила. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. в судове засідання не з`явився, неодноразово повідомлявся про розгляд справи судом. Під час пошуку відомостей в Єдиному реєстрі нотаріусів за посиланням https://ern.minjust.gov.ua/pages/notary.aspx?search=name щодо приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. судом встановлено, що такий нотаріус в реєстрі відсутній, як і відомості про його реєстрацію, видачу свідоцтва. При цьому, Наказом Міністерства юстиції України від 24 лютого 2021 року №727/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 18 лютого 2021 року №1 на підставі підпунктів «е» та «з» п.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про нотаріат» анульовано свідоцтво про\~право на\~заняття нотаріальною\~діяльністю на\~ім`я [PERSON] у зв`язку з неодноразовими порушеннями нотаріусом законодавства при вчиненні нотаріальних дій, що завдало шкоди фізичним та юридичним особам. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення учасників справи, не заявлення ними про свою участь в справі, суд вважає за можливе ухвалити рішення в письмовому порядку. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку\~з військовою\~агресією Російської\~Федерації проти\~України Указом Президента\~України №64/2022\~від 24\~лютого 2022\~року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №757/2022 від 07 листопада 2022 року, затвердженого Законом України №2738-ІХ від 16 листопада 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 \~Закону України «Про правовий режим воєнного стану» \~у період воєнного стану повноваження \~судів не можуть бути припинені. Відповідно до\~ч.2\~ст.280\~ЦПК України,\~у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Так, підстав для ухвалення заочного рішення суд не вбачає, оскільки співвідповідач ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» з ринку, діючи через представника, направив до суду лист із викладенням окремих обставин, які просив врахувати при вирішення справи. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 08 вересня 2020 року за заявою ТОВ «ФК «АЛАНД», код ЄДРПОУ 42642578, юридична адреса: м. Київ, вул. Саксаганського, буд.8, кв.70 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №41461, за яким стягнуто з боржника [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] , на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» заборгованість за кредитним договором №732/4264ВCL1A від 24 квітня 2013 року за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року в розмірі 9\~275 грн. 20 коп., у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 7\~206 грн. 08 коп., прострочена заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом 2\~069 грн. 12 коп.. Крім того, за вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату зі стягувача в сумі 500 грн., які також підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума стягнення 9\~775 грн. 20 коп. (а.с.12). Зі змісту виконавчого напису слідує, що ТОВ «ФК «АЛАНД» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором №732/4264ВCL1A від 24 квітня 2013 року, укладеним між ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та [PERSON] , на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №11/08/2020-ФА від 11 серпня 2020 року, укладеного з ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», яке в свою чергу набуло статусу кредитора за вказаним договором на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №83 від 28 лютого 2018 року (а.с.44-45). Факт укладення трьохстороннього кредитного договору між ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» як банком, [PERSON] як позичальником та ПАТ «Ренесанс Життя» як страховиком 24 квітня 2013 року підтверджується наявним в матеріалах справи договором (а.с.10-11). Доказів, які б свідчили про його нікчемність або недійсність сторонами суду не надано. Дослідженням змісту та форми договору встановлено, що він укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. За умовами кредитного договору, банк надав позичальникові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 15\~930 грн. з фіксованою процентної ставкою за користування кредитом 20% річних, комісією за обслуговування кредиту 231 грн., зі строком повернення 09 травня 2016 року (а.с.10). На підставі оспорюваного виконавчого напису за заявою стягувача ТОВ «ФК «АЛАНД» від 27 листопада 2020 року за вих.№20082919 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. 15 грудня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63916601 (а.с.14, 15-17). Боржником в рамках вказаного виконавчого провадження визначений [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] . Відомості про [PERSON] внесено до Єдиного реєстру боржників (а.с.18-19). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] та його представник посилалися на те, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат»\~та\~Постанові Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними. До того ж належних документів, які б підтверджували суму заборгованості позивача за кредитним договором, зокрема, розрахунку заборгованості, виписки з рахунку, нотаріусу не було надано взагалі, як не надано й доказів отримання позивачем вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань, що перешкоджало нотаріусу дійти висновку про безспірність заборгованості. До того ж кредитний договір не був нотаріально посвідчений, що виключає вчинення на ньому виконавчого напису. Надаючи оцінку таким доводам сторони позивача та обґрунтованості пред`явлених вимог, суд виходить з наступного. За загальним правилом ст.ст.15,\~16 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.\~\~ При цьому, відповідно до\~ст.18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником (п.19\~ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до\~ст.87 Закону України «Про нотаріат»,\~п.п.1.1, 1.2 Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Положеннями\~ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.п.3.1 п.3 гл.16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора вважається безспірною. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15,\~16,\~18 ЦК України, ст.ст.50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Дослідженням змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса встановлено, що він вчинений на кредитному договорі №732/4264ВCL1A від 24 квітня 2013 року про стягнення заборгованості, нарахованої за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року в розмірі 9\~275 грн. 20 коп., тобто поза межами строку кредитування, який сплинув 10 травня 2016 року. До того ж нарахування процентів за користування кредитом після строку кредитування суперечить приписам ст.1048 ЦК України та умовами договору не погоджувалось. Вказані обставини в їх сукупності свідчать про те, що заявлена стягувачем у виконавчому написі кредитна заборгованість апріорі не може бути безспірною. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року\~затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення\~\~ змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною\~Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами, відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у\~ст.88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені\~ст.88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст.87 цього Закону. При прийнятті постанови від 22 лютого 2017 року, колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 Постанови Пленуму ВАС України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня 22 лютого 2017 року, отже і\~п.2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~також втратив чинність з цього дня. У подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~\~постановою Кабінет Міністрів України №\~1172\~\~від\~\~29 червня 1999 року\~у редакції станом на\~\~час вчинення\~\~оспорюваного виконавчого\~\~напису стосувався\~\~лише нотаріально посвідчених договорів. Відомості про нотаріальне посвідчення договору, за яким з [PERSON] стягнута заборгованість, в матеріалах справи відсутні. Дослідженням копії договору, наявної в матеріалах справи, встановлено, що за своїми характером він є кредитним договором, укладеним в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, а відтак за своєю формою виключає можливість вчинення на ньому виконавчого напису нотаріусом. Позивач також вказував, що жодних письмових вимог щодо погашення в добровільному порядку заборгованості за кредитним договором, її розміру, а також стосовно намірів ТОВ «ФК «АЛАНД» як дійсного кредитора звернути стягнення за виконавчим написом на його адресу не надходило. Суд приймає до уваги такі доводи позивача та його представника з дотриманням принципу змагальності сторін в рамках цивільного судочинства, оскільки жодними доказами з боку відповідача ТОВ «ФК «АЛАНД» вони не спростовані, своїм правом, визначеним ст.12 ЦПК України, на подання доказів в рахунок доведення обставин, які мають значення для справи в рахунок доведення заперечень у випадку їх наявності відповідач не скористався. Відомості про надання нотаріусу стягувачем оригіналу кредитного договору, укладеного з [PERSON] відсутні, доказів зворотного відповідачем суду не надано. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що на час вчинення виконавчого напису не було належним чином встановлено безспірності вимог відповідача ТОВ «ФК «АЛАНД» до позивача, а отже виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, тому не підлягає примусовому виконанню. У зв`язку з цим вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Приймаючи рішення суд вважає за необхідне зазначити, що в аспекті характеру спору та предмету спірних правовідносин позивач в якості співвідповідачів визначив ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» - первісного кредитора, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» - наступного кредитора після відступлення прав вимоги та ТОВ «ФК «АЛАНД» - дійсного кредитора та стягувача за оспорюваним виконавчим написом, що є частково помилковим. Так, відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу його стороною.\~\~Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. Верховий Суд в постанові від 02 листопада 2022 року у справі №758/14101/16-ц в черговий раз акцентував увагу на колі учасників справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса), які мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса чи первинних кредиторів, а конкретно на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 13 липня 2022 року у справі №761/825/20, від 14 серпня 2019 року у справі №519/77/18. Таким чином, на переконання суду, позивачем не доведено порушення його прав з боку ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», які після відступлення прав вимоги на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» вибули з кредитно-договірних відносин з [PERSON] та не є стороною виконавчого напису. Позивачем не доведена їх процесуальна заінтересованість в предметі спору та реалізації виконавчого напису як нотаріального акту позасудового стягнення заборгованості. Відтак суд вважає, що ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» не є належними відповідачами у справі, які не допускали жодних порушень прав позивача в рамках спірних правовідносин. Відтак позов слід задовольнити частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку із задоволенням вимоги до ТОВ «ФК «АЛАНД», а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ «ФК «АЛАНД» в дохід держави 908 грн. 00 коп. судового збору, враховуючи, що при зверненні до суду з позовом [PERSON] його помилково не сплатив. Що стосується витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн., сплачених [PERSON] адвокатові Богославському А.С., то вирішуючи питання про їх відшкодування суд виходить з такого. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать,\~зокрема,\~витрати на професійну правничу допомогу. Як слідує\~зі ст.137\~ЦПК України,\~витрати,\~пов`язані\~з правничою\~допомогою адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави.\~За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~з іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат:\~1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Як слідує з ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: чи\~пов`язані ці\~витрати з\~розглядом справи; чи\~є розмір\~таких витрат\~обґрунтованим та\~пропорційним до\~предмета спору\~з урахуванням\~ціни позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо . При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Суд при вирішенні вказаного питання також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22 листопада 2019 у справі №810/1502/18. Суд також зазначає, що в п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Судом встановлено, що 07 червня 2022 року між [PERSON] та адвокатом Богославським А.С. було укладено договір №01-06/22 про надання правової допомоги. За умовами договору предметом є звернення адвоката до суду з позовом до ТОВ «ФК «АЛАНД» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Надання правової допомоги здійснюється в таких формах: юридичні консультації, адвокатські запити, звернення до суду, участь в судових засіданнях, складання та подання до суду будь-яких документів правового характеру (п.2 розділу 1 договору). До копії договору долучено копію квитанції №02/06-22 від 12 червня 2022 року про отримання адвокатом Богославським А.С. від [PERSON] 5\~000 грн. за надання правової допомоги за вказаним договором (а.с.66). У силу ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що в рамках розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] , пред`явленим в його інтересах адвокатом Фустіченко А.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, адвокат Богославський А.С. участі в жодному із призначених судових засідань по справі не приймав, адвокатських запитів не направляв, додаткових доказів на підтвердження заявлених вимог не долучав. Обсяг наданої адвокатом правової допомоги обмежився виключно ознайомленням з матеріалами справи 16 червня 2022 року (а.с.48) та поданням додаткових пояснень до позову 17 листопада 2022 року. Відтак суд вважає за можливе компенсувати понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 1\~500 грн. шляхом їх стягнення з відповідача ТОВ «ФК «АЛАНД» на користь позивача, що буде пропорційним з обсягом наданої правничої допомоги та відповідатиме принципам розумності і співмірності. Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, адвокат Богославський А.С. на підтвердження заявлених ним витрат в повному обсязі, суду не надав.

Outcome: partial