Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

04.10.2022 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив те, що 18.12.2015 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області рішенням у справі № 185/9959/15-ц (провадження № 2/185/5379/15) розірвано шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 03 липня 2010 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції згідно актового запису № 428. 19.02.2016 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області рішенням у справі № 185/740/16-ц (провадження № 2/185/1043/16) присуджено до стягнення з [PERSON] аліментів, щомісячно, в розмірі ј частини всіх видів заробітку, які не можуть бути меншими ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , починаючи з 28.01.2016 і до повноліття дитини. 06 грудня 2019 року позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області зроблено відповідний запис за № 526 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Під час шлюбу у позивача та відповідача-2 народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . 01.10.2021 рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/3538/21 (провадження № 2/183/2840/21) розірвано шлюб між позивачем та відповідачем-2. 30.09.2021 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення у справі № 183/3536/21 (провадження № 2/183/2838/21), яким присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 31.05.2021 до досягнення донькою повноліття. Позивач вказує, що регулярно надає матеріальну допомогу на утримання двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] та вважає, що визначення розміру аліментів за вказаними судовими рішеннями - на кожну дитину окремо по ј частині з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дітьми повноліття, суперечить чинному законодавству, зокрема ч. 2, ч. 5 ст. 183 СК України. Вказує, що неправомірне нарахування аліментів на двох дітей: на кожну дитину окремо по 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, замість 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця - є тими основними обставинами, які не дають можливості надалі сплачувати аліменти у повному обсязі на утримання дітей. Ухвалою судді від 14 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач-2 [PERSON] надала суду письмові пояснення на позовну заяву, до яких долучила докази на підтвердження обставин, викладених у письмових поясненнях. Доказів направлення копій доказів іншим учасникам справи до заяви не долучила. У письмових поясненнях просила відмовити у задоволенні позову, вказуючи на відсутність доказів на підтвердження зміни матеріального чи сімейного стану позивача, наявність у позивача доходу від підприємницької діяльності та значення сплачених позивачем аліментів у визначеному судом розмірі для потреб дитини, яка має певні медичні вади та потребує постійного медичного нагляду та лікування. У судовому засіданні 30 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача-2 про витребування доказів. Позивач у судове засідання 12 січня 2023 року не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач-1 [PERSON] у судове засідання не з`явилася, підстав неявки не повідомила. Відзив на позов не надала. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач-2 [PERSON] у поданих пояснення на позовну заяву просила розглянути позов у її відсутність. Відзив на позов не надала. Повторна неявка відповідача-1, у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України та з урахуванням заяв позивача та відповідача-2 не перешкоджає розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішеннями Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2013 року у справі № 185/740/16-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/57034485), Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2021 року у справі № 183/3536/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100874468) встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2013 року у справі № 185/740/16-ц встановлено, що [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні немає, є працездатним, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Вказаним рішенням позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено. Присуджено стягувати щомісячно, аліменти з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, які не можуть бути меншими ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , починаючи з 28.01.2016 і до повноліття дитини. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2021 року у справі № 183/3536/21 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Присуджено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 31.05.2021 до досягнення донькою повноліття. Судом встановлено, що станом на день розгляду справи дитина, яка не досягла повноліття, проживає разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано. також, з вказаного рішення вбачається, що під час розгляду справи в суд відповідач в судове засідання не з`явився, але звернувся до суду з заявою в якій просив цивільну справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав. Інші докази, надіслані відповідачем-2 до суду (копія висновку лікаря [PERSON] , копія висновку лікаря [PERSON] , копії квитанцій про сплату аліментів, копії свідоцтва про народження [PERSON] , копія посвідчення серія [NUMBER] на ім`я [PERSON] ) суд, в силу положень ч. 9 ст. 83 ЦПК України, не бере до уваги з огляду на відсутність доказів підтвердження надіслання їх копій іншим учасникам справи. З огляду на викладене у співставленні зі змістом позовних вимог, вбачається наявність спору між позивачем та відповідачами з приводу розміру аліментів на утримання дітей. Вирішуючи позов, суд виходить з такого. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач фактично послався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки від іншого шлюбу з [PERSON] має дочку [PERSON] , а тому на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей і те, що ч. 5 ст. 183 СК України передбачають розмір стягнення на двох дітей однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів. Однак, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частинами 1 та 2 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Як рішенням\~Павлоградського міськрайонного\~суду Дніпропетровської\~області від\~19.02.2013\~у справі\~№ 185/740/16-ц,\~так і\~рішенням Новомосковського\~міськрайонного суду\~Дніпропетровської області\~від 30.09.2021\~у справі\~№ 183/3536/21\~частка від\~заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на кожну дитину визначена у розмірі ј частини від заробітку на кожну дитину, тобто є рівною, визначеною судом з урахуванням обставин кожної зі справ, що розглядалися та такою, що відповідає вимогам сімейного законодавства, а її зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам. Посилання ж позивача на те, що ч. 5 ст. 183 СК України визначено розмір аліментів на двох дітей 1/3 від заробітку (доходу) платника аліментів суд не приймає до уваги з огляду на те, що даною статтею не визначено законодавчо встановлений розмір аліментів в частці від заробітку на одну, чи більше дітей, а встановлено обставини, за дотримання яких у того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина виникає право звернутися до суду в наказному, а не в позовному, провадженні та яке передбачає прискорену процедуру розгляду питання щодо стягнення аліментів. Таким чином, наявні підстави для відмови у задоволенні позову [PERSON] , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів як на першу, так і на другу дитину. При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України та відмові позивачу у позові - судові витрати по справі покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed