Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.07.2008 року стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 20.05.2011 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого останні мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] ,та доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що станом на сьогоднішній день його становище змінилось, оскільки на його утриманні перебувають, окрім дітей, дружина, яка має інвалідність. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд зменшити розмір аліментів та стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/16 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду та до повноліття дитини. Ухвалою від 01.12.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явився, про час та день слухання справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка, яка належним чином повідомлена про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням\~ (викликом) сторін, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористалась, в судове засідання не з`явилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2008 року у цивільній справі №2-3724 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4\~ частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення 31 липня 2008 року [PERSON] видано виконавчий лист /а.с. 7-8/ З матеріалів справи вбачається, що у Таращанскому відділі державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області перебуває виконавче провадження №23492632 з примусового виконання виконавчого листа №2-3724 від 31.07.2008 року, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частин з усіх видів доходів щомісячно, до повноліття дитини. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах старшого державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Граждан Л. №13539/19.7-46 від 13.12.2022 року у відповідача станом на 01.12.2022 року виникла заборгованість в сумі 30 641 грн. 00 коп. /а.с. 28-29/. Також судом встановлено, що [PERSON] з 20.05.2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копіями свідоцтв про народження /а.с. 9-11/ Відповідно до довідки №159-16-11 від 03.10.2022 року, виданої виконавчим комітетом Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області, [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним проживають його малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти знаходяться на його утриманні /а.с. 13/ Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1032220 від 07.12.2017 року, [PERSON] має третю групу інвалідності з 01 грудня 2017 року. В п. 12 цієї довідки зазначено, що [PERSON] може працювати в звичайних виробничих умовах за фахом /а.с. 12/ Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] працює у ТОВ «Агрофірма Заросянська» на посаді тракториста-машиніста. За період з січня 2022 року по серпень 2022 року отримав дохід в розмірі 50 475,38 грн., що підтверджується довідкою про доходи позивача /а.с. 14/. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст.8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст.51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За положеннями ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч.1ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17.05.2017 N 037-VIII ч. 2ст. 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Згідно з положеннями п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, також зданої постанови вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. З аналізу даних норм слідує, що підставою для зміни розміру аліментів є зміна сімейного чи майнового стану одного з батьків, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, яка сталася виключно після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Позивач, звертаючись із позовом, посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, так як після стягнення з нього аліментів за рішенням суду , він одружився та у нього народилися діти, що перебувають на його утриманні. Згідно з положеннями ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вже зазначалось, підставою для зменшення раніше встановленого розміру аліментів є, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану. Тобто позивачем має бути доведено, що його матеріальний або сімейний стан з моменту встановлення судовим рішенням розміру аліментів до моменту звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів змінився настільки, що унеможливлює сплату ним у раніше визначеному розмірі. Разом з тим, суду [PERSON] не було надано належних та допустимих доказів суттєвої зміни обставин з часу винесення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, які б слугували підставами для зменшення розміру аліментів. Крім того, суд звертає увагу позивача, що відповідно до встановлених обставин у рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2008 року, позивач був не працевлаштований, натомість, на даний час позивач працює у ТОВ «Агрофірма Заросянська» на посаді тракториста-машиніста, що свідчить про поліпшення матеріального стану позивача із часу\~ рішення суду про стягнення з нього аліментів. Разом з тим, позивач є працездатною особою та зобов`язаний утримувати свою дитину, а визначений розмір аліментів не є надмірним, відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. Відповідачка щоденно доглядає за дитиною на відміну від позивача, що впливає на її можливість покращити заробіток. Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дітей від шлюбу. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19. Суд вважає, що визначений розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а вимога про його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не може бути задоволена. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача. Відтак, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed