Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітніх дітей - доньки [PERSON] та сина [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого в них народилося двоє дітей - донька [PERSON] та син [PERSON] . Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з чим рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22 січня 2011 року виконавчим комітетом Забрідської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, актовий запис № 01, розірвано; дітей, а саме доньку [PERSON] та сина [PERSON] , залишено проживати при матері - [PERSON] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно на двох дітей. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 05 травня 2021 року розмір аліментів було збільшено до розміру 2000 грн на кожну дитину, але не більше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивачка вказує, що відповідач з того часу (як і в більшості часу перебування у шлюбі) не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами сина та доньки, станом їх здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовки до самостійного життя, а саме не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; відповідач не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. При цьому, Органом опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради надано висновок, на підставі якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей - доньки [PERSON] та сина [PERSON] Враховуючи вказані обставини і те, що батько [PERSON] ухиляється від виховання дітей, свідомо нехтує своїми обов`язками, а також те, що орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дітей, тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 26 серпня 2022 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Миня Г.І. заявлені вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Позивачка додатково зазначила, що відповідач протягом тривалого часу належним чином не виконує батьківські обов`язки, не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив не позбавляти його батьківських прав відносно малолітніх дітей - доньки [PERSON] та сина [PERSON] . При цьому пояснив, що він з березня 2022 року взагалі не спілкувався зі своїми дітьми у зв`язку з складними сімейними обставинами. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому також зазначає, що підтримує висновки органу опіки та піклування в повному обсязі. У судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила суду, що вона вже протягом декількох років не спілкується з своїм батьком [PERSON] і такий не приїжджає до неї та її брата [PERSON] , не спілкується з ними. На сьогоднішній день він не утримує, не забезпечує необхідним харчуванням та не піклується про них. По суті справи [PERSON] не змогла висловити свою позицію. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Так, судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] (у зв`язку з реєстрацією шлюбу 07 червня 2022 року [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ), що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 06 березня 2012 року та № 275643 від 02 січня 2014 року відповідно. Також встановлено, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22 січня 2011 року виконавчим комітетом Забрідської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, розірвано; дітей, а саме доньку [PERSON] та сина [PERSON] , залишено проживати при матері - [PERSON] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно на двох дітей. При цьому встановлено, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 05 травня 2021 року визначений рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2017 року в справі № 304/185/17 розмір стягуваних аліментів у твердій грошовій сумі збільшено частково та призначено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої доньки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] в розмірі по 2000 грн на кожну дитину щомісяця і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня набрання цією постановою суду законної сили; визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення». Одночасно з розрахунку заборгованості по аліментах, складеного заступником начальника Великоберезнянського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) В.Вогар від 03 лютого 2022 року № 54151529 вбачається, що заборгованість боржника [PERSON] у виконавчому листі № 304/185/17 від 01 червня 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі по 2000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 17 березня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття, станом на 01 лютого 2022 року складає 30 433, 53 грн. Крім цього встановлено, що батько [PERSON] не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами сина та доньки, станом їх здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовки до самостійного життя, а саме не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; відповідач не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. Діти перебувають на повному утриманні позивачки, що підтверджується висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 16 червня 2022 року. Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, уповноважений орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Так, у цій ситуації суд звертає увагу на те, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Для суду є безспірним, що в цих правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав малолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дітей (статті 1, 9 Конвенції про права дитини (далі Конвенція)). Досліджуючи правомірність втручання у право відповідача на сімейне життя, суд, розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи; при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в цьому випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Суд вважає, що втручання у право відповідача спрямоване на захист прав і свобод малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Тобто, в цьому випадку при втручанні у право відповідача вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані. Судом за обставинами справи встановлено, що відповідач систематично ухиляється від участі у вихованні дітей, не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, що свідчить про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164-167 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Проте, в цій ситуації суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дітей і чи не має в цьому випадку підстав для попередження відповідач щодо зміни свого відношення до виховання дітей без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більше того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Європейський суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»). Повертаючись до обставин цієї справи та оцінюючи проблему забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьком надає тяжкий вплив на дітей, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дітям шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо діти можуть бути огороджені від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не може служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками. В ситуації, що розглядається, діти відповідача тривалий час проживають з позивачкою, яка здійснює їх догляд і виховання. При цьому, під час судового розгляду відповідач жодним чином не продемонстрував суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дітьми і в такій ситуації, на думку суду, без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти йому у виконанні своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні здатності сім`ї. Дії відповідача по ухиленню від виховання дітей є систематичними. Також, важливим для суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між ним і дітьми, не зміняться в бік розлучення його з дітьми, які разом з ним не проживають. Як підсумок аналізу елементів, які впливають на визначення якнайкращих інтересів дітей, суд зауважує, що в цих правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам дітей і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію їх прав. Суд повторює, що важливим в цій ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дітей у батька, оскільки вони з ним не проживають, так само цей захід не виключає можливість побачення батька з дітьми. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дітьми. Суд також наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому СК України (стаття 169). В цих правовідносинах судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідача в його сімейне життя та при визначенні якнайкращих інтересів дітей. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дітей відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, в цій конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дітей, оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в цьому випадку стосовно цієї особи. Виходячи з викладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих позивачкою, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Однак, як встановлено у судовому засіданні, з відповідача [PERSON] на теперішній час за рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області 05 травня 2017 року та постановою Закарпатського апеляційного суду від 05 травня 2021 рокувже стягуються аліменти на утримання малолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , а тому це питання судом не вирішується. Також з відповідача підлягають стягненню судові витрати, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved