Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання до досягнення її дитиною трирічного віку. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] у шлюбі з відповідачем народилася дитина [PERSON] , а [INFO] народився син - [PERSON] . Батьком дітей є відповідач. З листопада 2021 року подружжя не проживає разом, діти проживають разом з матір`ю. Позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, жодних доходів не отримує. Відповідач є працездатним і він може за станом здоров`я сплачувати аліменти або надавати допомогу на її утримання, як матері дитини. Тому просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 3000 грн., щомісячно, до досягнення сина [PERSON] трирічного віку. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений, у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив. Не надав відзив на позовну заяву у строк, вказаний в ухвалі про відкриття провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене, суд ухвалив розгляд справи здійснювати у заочному порядку. Враховуючи викладене та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб сторони зареєстрували шлюб 17 серпня 2013 року ( а.с. 3). Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. ( а.с.7-8). Відповідно до довідки про склад сім`ї з місця реєстрації від 01.11.2022 р. [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачкою за адресою [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до відомостей з Державного реєстру ФОП про суми виплачених доходів та утримання податків від 28.10.2022 року позивачка з грудня 2021 року по червень 2022 року отримує виплату на дитину у розмірі 860 грн. щомісячно ( а.с. 10-11). В судовому засіданні встановлено, що дитина перебуває на утриманні позивачки. Відповідач матеріальної допомоги на утримання матері дитини в період догляду за дитиною до трьохрічного віку не надає. Наведене свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу утримання матері, з якою проживає дитина до трьохрічного віку. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд

Outcome: approved