Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

11.01.2022 р. [PERSON] звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом, у якому просив стягнути на його користь з [PERSON] 72415 грн., 12324 доларів США та 7452 євро з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, в рахунок погашення грошового зобов`язання (а.с.2-9). Позов мотивований тим, що 21.09.2019 р. позивач надав [PERSON] позику в сумі 72415 грн., 12324 доларів США та 7452 євро із строком повернення до 02.01.2020 р. Договір позики був оформлений відповідною розпискою. Однак, [PERSON] позику не повернув, а [INFO] він помер. Оскільки [PERSON] отримував позику на потреби сімейного бізнесу, то відповідач, як його дружина, зобов`язана повернути кошти. Крім того, обов`язок повернення боргу для відповідача також виникає у зв`язку із тим, що вона є спадкоємцем після смерті [PERSON] [INFO] . Ковпаківський районний суд м. Суми відкрив провадження у справі у порядку загального позовного провадження (а.с.34). 02.06.2022 р. до суду надійшов відзив від представника відповідача із запереченнями проти позову. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідач взагалі оспорює факт укладення договору позики. Однак, якщо такий договір і був укладений, відповідач не є боржником за ним, оскільки вона не була обізнана про укладення договору позики і не надавала згоду на його укладення, а тому не є відповідальною за зобов`язаннями [PERSON] . Крім того, відповідач не отримувала спадщину після смерті свого чоловіка, а тому до неї не можуть перейти його боргові зобов`язання (а.с.40-47). 22.06.2022 р. Ковпаківський районний суд м. Суми передав справу за підсудністю на розгляд до Глухівського міськрайонного суду Сумської області (а.с.74). 26.07.2022 р. Глухівський міськрайонний суд Сумської області прийняв позовну заяву до розгляду (а.с.80). 30.11.2022 р. суд закрив підготовче провадження і призначив справу до розгляду по суті (а.с.128). Сторони та їх представники до суду не з`явились. Представники сторін подали клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. З копії розписки, яка додана позивачем до позовної заяви, слідує, що позивач надав 21.09.2019 р. [PERSON] позику в сумі 72415 грн., 12324 доларів США та 7452 євро із строком повернення до 02.01.2020 р. (а.с.14). У відзиві відповідачем визнається той факт, що на час отримання коштів в позику, вона перебувала у шлюбі із [PERSON] (а.с.42). [INFO] [PERSON] помер (а.с.49). Тлумачення частини четвертої статті 202, частини другої статті 626, статті 1046 ЦК України дозволяє стверджувати, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення договору позики всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 3 травня 2018 року у справі № 639/7335/15-ц. У наданій позивачем копії розписки не зазначено, на які цілі була отримана позика та не вказано, що відповідач як дружина надавала згоду на її отримання. В силу вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте позивачем не було доведено, що кошти, які міг одержати [PERSON] за договором позики, використані в інтересах сім`ї, а тому ці підстави позову судом не приймаються. Також суд не погоджується із заявленою підставою позову, що обов`язок повернення боргу для відповідача також виникає у зв`язку із тим, що вона є спадкоємцем після смерті [PERSON] . У статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. Зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.ст.1281 і 1282 ЦК України. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці в спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину. З матеріалів справи слідує, що після смерті [PERSON] відповідач не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і відповідно їй не видавалось свідоцтво про право на спадщину (а.с.144). За таких обставин до неї не перейшли боргові зобов`язання [PERSON] . Отже, зважаючи на вказані вище обставини, суд не знаходить підстав для задоволення позову. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed