Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

АТ «Райффайзен Банк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, набуті без достатньої правової підстави, у розмірі 99 000 грн, відсотки за користування вказаними грошовими коштами у розмірі 10 719 грн 12 коп., інфляційні втрати за час прострочення повернення коштів у розмірі 2695,83 грн, 3% річних за користуванням утримуваними коштами у розмірі 846 грн 25 коп. та судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи. Свої вимоги мотивує тим, що згідно Угоди №СМDPI-556088 від 19.07.2019 року про акцепт публічної пропозиції, укладеної між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем, Банком надаються послуги з відкриття та обслуговування поточних (карткових) рахунків клієнта, розрахунково-касового обслуговування тощо. 09.11.2021 року клієнт [PERSON] звернулася до каси Соборного відділення №1174 АТ «Райффайзен Банк» для вчинення операції з поповнення карткового рахунку [PERSON] на суму 11\~000 гривень. Однак, внаслідок помилки касира, клієнту [PERSON] , на картковий рахунок було зараховано кошти в сумі 110 000 гривень. В кінці операційного дня було виявлено нестачу коштів в сумі 99 000 грн. та за результатами перегляду записів відеокамер, що фіксують роботу касового вузла, чітко встановлено, що нестача виникла при обслуговуванні клієнта [PERSON] . До теперішнього часу відповідач добровільно не повернув АТ «Райффайзен Банк» надмірно отримані грошові кошти, у зв`язку з чим з 09.11.2021 року по 20.02.2022 року за користування цими коштами йому нараховано відсотки у розмірі 10\~719 грн 12 коп. Крім того, представник позивача вважає, що за вказаний період відповідач, у відповідності до ч. 2\~ст. 625 ЦК України, повинен сплатити АТ «Райффайзен Банк» інфляційні втрати у розмірі 2\~695,83 грн та 3% річних у розмірі 846,25 грн, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час і місце судового засідання належним чином, шляхом направлення рекомендованих листів (судова повістка з копією позовної заяви була вручена адресату 20.05.2022 року, натомість наступні повістки повернулись на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній») та розміщення оголошення на сайті суду, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 19.07.2019 року відповідач підписав заяву №СМDPI-556088 про акцепт Публічної пропозиції/Угода. Підписанням цієї заяви відповідач прийняв/акцептував публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк Аваль», що оприлюднені на Сайті Банку www.aval.ua, висловив свою повну та безумовну згоду з її умовами, а також визнав, що Публічна пропозиція, ця Заява про акцепт, Тарифи, Заяви разом з всіма змінами, додатками та додатковими договорами/угодами до них у сукупності є Договором банківського обслуговування, складають його зміст, мають обов`язкову силу та застосовуються до відносин сторін так само, якби їх було викладено безпосередньо в тексті цього документу (а.с.14). Цього ж дня, між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем була укладена заява до Договору банківського обслуговування, згідно умов якої Банк відкриває на ім`я відповідача поточний рахунок № [NUMBER] та здійснює його розрахунково-касове обслуговування у відповідності до Правил та Тарифів Банку на ведення та обслуговування Поточних рахунків фізичних осіб (а.с.26). 09.11.2021 року клієнт [PERSON] звернулася до каси Соборного відділення №1174 АТ «Райффайзен Банк» для вчинення операції з поповнення карткового рахунку [PERSON] на суму 11\~000 гривень, що підтверджується фотокопією заяви [PERSON] від 09.11.2021 року (а.с.31). Однак, клієнту [PERSON] на картковий рахунок було зараховано кошти в сумі 110 000 гривень, що підтверджується фотокопією квитанції від 09.11.2021 року №15ТЕ49920 (а.с.25). В кінці операційного дня було виявлено нестачу коштів в сумі 99 000 грн. та з пояснень матеріально-відповідальної особи встановлено, що нестача виникла при проведенні поповнення карткового рахунку (замість 11 тисяч проведено операцію на 110 тисяч гривень), що підтверджується фотокопією акту ревізії готівки від 09.11.2021 року (а.с.32). Внаслідок цього відповідачем безпідставно були отримані грошові кошти в сумі 99 000 гривень. Представник позивача в позовній заяві вказує, що досудове врегулювання спору виявилось неуспішним. Відповідно доч.1,п.1ч.2ст.11ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1\~ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частинами 1, 2\~ст. 1212 ЦК України\~встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави\~це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який, або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого\~статтею 1212 ЦК України\~у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13.02.2019 року у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання\~глави 83 ЦК України\~є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень\~глави 83 ЦК України». За змістом приписів глав 82 і 83\~ЦК України\~для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (пункти 72, 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №629/4628/16-ц). За нормами ст.1214ЦК України, особа,яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи,які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа,яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витратна майно від часу,з якого вона зобов`язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Суд вважає, що позивачем доведено обставини, з якими закон пов`язує можливість стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів, оскільки з наданих до суду матеріалів вбачається наявність помилки з боку працівника (касира) АТ «Райффайзен Банк» під час здійснення операції щодо перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, а тому відповідно до вимог статей\~1212,\~1214 ЦК України\~безпідставно набуті відповідачем грошові кошти в розмірі 99 000 грн. підлягають поверненню Банку. Разом з тим суд вважає безпідставним нарахування відповідачу процентів за користування безпідставно набутими відповідачем грошовими коштами з огляду на наступне. Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача проценти за користування безпідставно набутими відповідачем грошовими коштами згідно з тарифами Пакету послуг «Оптимальний для приватних клієнтів» де розмір процентів за користування недозволеною заборгованістю встановлено в розмірі 38% річних. Разом з тим позивачем суду не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження приєднання чи користування (ознайомлення з тарифами) відповідачем Пакетом послуг «Оптимальний для приватних клієнтів». Таким чином позивачем не доведено наявність встановлених договором розміру процентів (узгодженого сторонами розміру), які підлягають сплаті відповідно до ст..536 ЦК України. Крім того в матеріалах справи відсутні докази повідомлення особи про виникнення у неї зобов`язання щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів. Так позивач в позові посилається на без результативність досудового врегулювання спору, проте жодної письмової претензії на ім`я відповідача відповідно до матеріалів справи надіслано не було. Натомість відповідно до ст.1214ЦК України, особа,яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи,які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З огляду на вищевказане відповідач отримавши зарахування (поповнення) на картку та не отримавши претензій від жодної особи не вважається таким, що дізнався про володіння цим майном без достатньої правової підстави, оскільки міг правомірно вважати що кошти надійшли вірному адресату у вірному розмірі. Крім того слід зазначити, що термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вищезазначене вимоги позивача в частині стягнення з відповідача процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами задоволенню не підлягають. Щодо вимог представника позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за час прострочення повернення коштів та 3% річних за користування утримуваними коштами, слід зазначити наступне. Згідно ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у п. 41 постанови від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17, у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі №910/22034/15 зроблений висновок, що\~стаття 625 ЦК України\~поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань та Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК України. За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь АТ «Райффайзен Банк» 3% річних за користуванням утримуваними коштами у розмірі 846,25 гривень та інфляційних втрат за час прострочення повернення коштів у розмірі 2695,83 гривень, оскільки це відповідає положенням частини 2\~статті 1214 ЦК України\~та висновкам, викладених Великою Палатою Верховного Суду у вказаній вище справі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Райффайзен Банк» та стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 99 000 гривень, 3% річних за користуванням утримуваними коштами у розмірі 846,25 гривень та інфляційних втрат за час прострочення повернення коштів у розмірі 2695,83 гривень. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданого платіжного доручення №560348 від 17.02.2022 (а.с. 33), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2481 грн, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 2246,30 грн (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial