Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Фермерське господарство " Пшиченки" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення майнової шкоди. В обґрунтування своїх доводів позивач посилається на те, що Фермерське господарство «Пшиченки» здійснює вирощування сільськогосподарської продукції на земельній ділянці 22,2489 га з кадастровим номером: 5324887000:00:003:0019, яка знаходиться на території Клепачівської (Шишацької) сільської ради, на підставі договору оренди землі - зареєстрований 07.12.2012р. №532480004005326 року, між Хорольською районною державною адміністрацією та [PERSON] для ведення фермерського господарства терміном на 10 років (копія договору оренди земельної ділянки надається). В 2018 році ФГ «Пшиченки» для отримання прибутку було посіяно на вказаній земельній ділянці сою. 02 вересня 2018 року жителька села Шишаки Хорольського району Полтавської області [PERSON] , [INFO] , будучи обізнаною з правилами протипожежної безпеки та правилами поводження з вогнем, ігноруючи правила протипожежної безпеки, у вітряну погоду на суміжній земельній ділянці розпалила вогнище для спалювання бадилля картоплі в наслідок чого зайнялося полум`я на земельній ділянці з кадастровим номером: 5324887000:00:003:0019. Про пожежу яка виникла в наслідок її протиправних дій [PERSON] нікому не повідомила. В наслідок пожежі/джерела підвищеної небезпеки було знищено врожай сої на площі близько 15,2 га. Матеріальна шкода завдана Фермерському господарству «Пшиченки» становить 555 078,00 грн. (висновок комісійної судової товарознавчої експертизи №1389/1390/1391 від 27.11.2020, виконаної по кримінальному провадженню №12018170330000531). Вищевикладені обставини підтверджуються наступними доказами: - пояснення громадянки [PERSON] від 02.09.2018 року; - акт про пожежу від 02.09.2018 року провідного інспектора Хорольського РС ГУ ДСНС України в Полтавській області Прибега Д.В.; - Звіт про причину виникнення пожежі відкритій території приватної власності фермерського господарства "Пшиченки", яка виникла 02 вересня 2018 року в Шишаки, Хорольського району провідного інспектора Хорольського РС ГУ ДСНС України в Полтавській області Прибега Д.В. від 05.09.2018 року; - протоколом допиту потерпілого [PERSON] від 11.12.2018 року; - лист Клепачівської сільської ради від 16.01.2019 року №02-09/41; - Лист Державної екологічної інспекції Центрального округу від 07.03.2019 року №024-18/909; - Протоколом допиту свідка [PERSON] від 12.02.2019 року; - Протоколом допиту свідка [PERSON] від 12.02.2019 року; - Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 18.04.2019 року з Описом речей і документів які були вилучені : Журнал реєстрації інструктажів з питань пожежної безпеки, Посвідчення про функціональне навчання у сфері цивільного захисту ВІ 003325 від 30.03.2012 р. дійсне до 30.03.2017 р. видане [PERSON] , заступнику директора Шишаківської загальнооствітньої школи; - Протокол допиту свідка [PERSON] від 04.05.2019 року; - Акт №1 від 06.09.2018 року про підтвердження площі знищеного врожаю сої в наслідок пожежі; - Акт №2 від 06.09.2018 року про встановлення урожаю сої на решті поля; - Експертна оцінка про збитки від знищення врожаю сої - 555 071,61 грн.; - висновок експерта №178 від 19.11.2019 за матеріалами судової економічної експертизи, проведеної в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.11.2018 року за №12018170330000531, розмір збитків в сумі 555 071,61 грн. - підтверджено; - висновок експерта №7 від 13.02.2020 року за результатами судової пожежно-технічної експертизи, проведеної в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018170330000531, згідно якого: 1. Осередок пожежі (місце виникнення початкового горіння) знаходився на земельній ділянці [PERSON] ; 2. Від осередку пожежі до поля, на якому була висаджена соя вогонь розповсюджувався за рахунок конвективних та повітряних потоків, по спалимих матеріалах (суха трава, чагарники, рослини сої) та за рахунок перенесення іскор, які виникали під час горіння; 3. Технічною причиною виникнення пожежі послугували іскри, які утворилися під час горіння твердих горючих матеріалів (сухої рослинності, деревини); 4. Були порушені вимоги п. 2.1. ГОСТ 12.1.004-91 Межгосударственный стандарт. Система стандартов безопасности труда. Пожарная безопасность. Общие требования.; 5. Найбільш інтенсивне горіння на полі сої пояснюється наявністю великого пожежного навантаження та метеорологічними умовами; 6. Зони розвитку горіння, теплового впливу та задимлення, з урахуванням наданих фактичних даних про речову обстановку місця пожежі, постійно змінювали місце розміщення; 7. Механізм виникнення пожежі полягає у поєднанні трьох складових: горючого матеріалу, окиснювача та джерела запалювання. При відсутності будь-якого з вказаних складників, горіння виникнути не може; 8. Загорання поля з посівом сої від джерела запалювання, а саме від земельної ділянки [PERSON] можливо; 9. Загоряння поля з посівом сої від земельної ділянки, де розташоване стихійне сміттєзвалище неможливо; 10. Обставинами події пожежі, які зумовили її наслідки були метеорологічні умови та значний час вільного розвитку пожежі; - висновок комісійної судової товарознавчої експертизи №1389/1390/1391 від 27.11.2020, виконаної по кримінальному провадженню №12018170330000531 - розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику майна внаслідок знищення посіву культури сої на площі 15,02 га при пожежі, з урахуванням висновку судово-економічної експертизи №178 від 19.11.2019 Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, щодо кількості знищеної при пожежі сої, а саме: 52,12 т., станом на вересень 2018 року становить 555 078,00 грн. (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч сімдесят вісім грн. 00 коп.). Заяви, клопотання учасників справи. В судове засідання позивач не з`явився, надавши суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутністю. Відповідач та його представник адвокат Яковенко Г.М. не з"явилися, але подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, зазначивши що позовні вимоги не визнають та прохають відмовити у їх задоволенні з підстав наведених у відзиві. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 09.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання, за правилами загального позовного провадження . Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 22.02.2022 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, Фермерське господарство «Пшиченки» здійснює вирощування сільськогосподарської продукції на земельній ділянці 22,2489 га з кадастровим номером: 5324887000:00:003:0019, яка знаходиться на території Клепачівської (Шишацької) сільської ради, на підставі договору оренди землі - зареєстрований 07.12.2012р. №532480004005326 року, між Хорольською районною державною адміністрацією та [PERSON] для ведення фермерського господарства терміном на 10 років (копія договору оренди земельної ділянки надається). В 2018 році ФГ «Пшиченки» для отримання прибутку було посіяно на вказаній земельній ділянці сою. 02 вересня 2018 року жителька села Шишаки Хорольського району Полтавської області [PERSON] , [INFO] , будучи обізнаною з правилами протипожежної безпеки та правилами поводження з вогнем, ігноруючи правила протипожежної безпеки, у вітряну погоду на суміжній земельній ділянці розпалила вогнище для спалювання бадилля картоплі в наслідок чого зайнялося полум`я на земельній ділянці з кадастровим номером: 5324887000:00:003:0019. Про пожежу яка виникла в наслідок її протиправних дій [PERSON] нікому не повідомила. В наслідок пожежі/джерела підвищеної небезпеки було знищено врожай сої на площі близько 15,2 га. Матеріальна шкода завдана Фермерському господарству «Пшиченки» становить 555 078,00 грн. (висновок комісійної судової товарознавчої експертизи №1389/1390/1391 від 27.11.2020, виконаної по кримінальному провадженню №12018170330000531). За фактом умисного знищення або пошкодження майна внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018170330000531 від 20.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено. Постановою ст. слідчого СВ Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області капітана поліції Полочанської Ю.В. від 27.11.2020 року кримінальне провадження № 12018170330000531 від 20.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України закрито у зв"язку з закінченням строку досудового розслідування. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що передбачено ч.1 ст. 2 ЦПК України. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. За вимогами ст.ст. 263, 264 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди а також відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як убачається з матеріалів справи, предметом даного позову є відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу вчиненням кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); Пунктом 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є доходи,які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право небуло порушене (упущена вигода). Суд звертає увагу на те, що відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає. Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. Позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони. Однак, у відповідності до вимог ст. 77-81 ЦПК України позивачем не доведено належними та допустимими доказами таких обов`язкових елементів складу правопорушення, за яке настає відповідальність у вигляді відшкодування збитків, як шкідливий результат саме поведінки відповідача, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина відповідача у заподіянні шкоди. Позивач стверджує, що зазнав майнових збитків в результаті винних дій відповідача, зокрема, порушення дотримання правил пожежної безпеки. Разом з тим, у спорах про стягнення заподіяних збитків, першочергове значення мають правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому, слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (делікту) глава 82 ЦК України, ст. 1166 ЦК України. Так, позивач вказує на порушення відповідачем правил поводження з вогнем, як на підставу покладення на нього майнової відповідальності. Отже, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювання та збитками потерпілої сторони. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, та, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку. В Звіті про причину виникнення пожежі, яка сталася 02.09.2018 року на відкритій території поля, складеному в ході огляду місця події провідним інспектором Хорольського РС ГУ ДСНС України у Полтавській області Прибега Д.В., надано висновок версією виникнення пожежі в результаті підпалу особою, що невстановлена прийняти як ймовірну. Суд звертає увагу на те, що за фактом умисного знищення або пошкодження майна внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12018170330000531 від 20.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України на час розгляду даної справи завершено та Постановою ст. слідчого СВ Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області капітана поліції Полочанської Ю.В. від 27.11.2020 року кримінальне провадження № 12018170330000531 від 20.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України закрито у зв"язку з закінченням строку досудового розслідування. Та обставина, що розслідування кримінального провадження завершено та винна особа не встановлена, сама по собі не свідчить про протиправну поведінку, дію чи бездіяльність відповідача, не покладає на відповідача вину (умисел чи з необережності) у заподіянні шкоди. Згідно ст. 62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Крім того, на позивача покладено обов`язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. Суд вказує, що пунктом 9 постанови №6 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладання на відповідальну за неї особи обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування можливий. Коли відшкодування в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.04.2020 № 925/1196/18 зазначила, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно- наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. За відсутності протиправної поведінки відповідача, його вини у виникненні пожежі, доведеної у встановленому законом порядку обвинувальним вироком суду, причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, в розумінні ст.1166 ЦК України у відповідача відсутній обов`язок відшкодовувати позивачу затрати. В тих випадках, коли знищення майна є результатом винних дій конкретних осіб, відшкодування шкоди відбувається або стороною договору, яка порушила відповідну умову договору, або третьою особою, яка завдала таку шкоду (делікт). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків. Крім того, з огляду на положення ст. 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 - 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник) (правова позиція Верховного Суду України №6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року). Відповідно до ст. 323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Особливість вказаної норми полягає насамперед у тому, що під ризиком випадкового знищення або пошкодження майна необхідно розуміти економіко-правові наслідки втрати матеріального блага, належного власнику, за відсутності вини власника або будь-яких інших осіб. В тих випадках, коли знищення майна є результатом винних дій конкретних осіб, відшкодування шкоди відбувається або стороною договору, яка порушила відповідну умову договору, або третьою особою, яка завдала таку шкоду (делікт). Отже, випадок (казус) - випадкове діяння, яке на відміну від умисного або необережного діяння має зовнішні ознаки правопорушення, проте, позбавлене елементу вини і тому не тягне за собою юридичної відповідальності. В деліктних правовідносинах причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою також є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди. За відсутності вини відповідача у виникненні пожежі, доведеної у встановленому законом порядку обвинувальним вироком суду, в розумінні ст.1166 ЦК України у відповідача відсутній обов`язок відшкодовувати позивачу збитки. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В Україні основоположним принципом судочинства згідно Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є принцип верховенства права. Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008року зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. У зв`язку з відмовою в позові витрати, понесені на підставі ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed