Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визначити, дії та бездіяльність відповідачей щодо [PERSON] протиправними та не законними в частині порушення його прав та свобод як споживача, прав та свобод як людини з інвалідністю, прав на володіння успадкованого банківського вкладу, щодо усунення перешкод по володінню позивачем спадковим майном; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк»,\~ виплатити [PERSON] , через касу банку, успадкований банківський вклад, у розмірі 141448,98 грн. та нараховані відповідні відсотки по вкладам на дату прийняття рішення суду по суті; стягнути з відповідачів солідарно на користь [PERSON] пеню в розмірі 3% інфляційні за кожен день прострочення повернення вказаних грошей від суми спадкового депозиту 141448,98грн. +101,3 % встановленого індексу інфляції від суми спадкового депозиту 141448,98грн., з розрахунком з дати вступу у спадщину та дати видачі відповідного свідоцтва до дати рішення суду по справі, а також стягнути з відповідачів компенсацію за завдану моральну шкоду, біль та страждання у розмірі 300000 гривень. При цьому позивач посилається на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , [INFO] [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у вигляді грошових вкладів. Однак, відповідачі зробили все, з використанням службового становища, щоб позивач не зміг скористатися успадкованими грошами, а тому [PERSON] вимушений звернутись до суду з даними позовом. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити вимоги. Представник АТ КБ «Приватбанк» у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві. Також просила звернути увагу на те, що 01 квітня 2022 року сума вкладу з нарахованими відсотками в розмірі 174617,37 гривень була виплачено на карту [PERSON] , і з 05.04. по 09.04.2022 року всю суму коштів було знято позивачем з карти готівкою. Державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса Пінігіна Т.М. до судового засідання не з`явилась, повідомлялась, про причини неявки суд не сповістила. Вислухавши позивача, представника АТ КБ «Приватбанк», суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON] , який є батьком позивача. 11 лютого 2022 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у вигляді грошових вкладів. Постановами про арешт коштів боржника від 30.05.2019 ВП №48185088 (отримана Банком 14.06.2019 р) та постановою про арешт коштів боржника від 14.11.2019 ВП N 48185933 (отримана Банком 14.11.2019 р). накладено арешт на грошові кошти, що міститься на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника ( [PERSON] ), крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику [PERSON] в рамках виконання виконавчих листів № 2-248/10 від 05 липня 2010р. [PERSON] пояснив, що оскільки банк заблокував його рахунки, 29 листопада 2021 року позивач надав довіреність на ім`я [PERSON] з правом представляти його інтереси на отримання грошей з відповідними відсотками та з усіма видами компенсації у будь-яких відділеннях та філіях АТ КБ «Приватбанк». 17.02.2022 року позивач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» за виплатою вкладу, однак листом від 28.02.2022 року [PERSON] було відмовлено у виплаті вкладу, з посиланням на абз.5 п.9.6 та п.9.9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ від 21.01.2004 № 22, а також ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Тобто, підставами для відмови позивачу були наявні обмеження за рахунком [PERSON] , встановлені Постановами про арешт коштів боржника від 30.05.2019 ВП №48185088 та постановою про арешт коштів боржника від 14.11.2019 ВП N 48185933. 02\~березня 2022\~року Розпорядженням\~КМУ №\~198-р\~Про забезпечення\~здійснення розрахунків\~населення в\~умовах воєнного\~стану,\~було визначено,\~що:\~в умовах воєнного стану дозволити фізичним особам здійснювати видаткові операції з рахунків, на які накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом щодо такої особи не перевищує 100000 гривень, також набрало чинності зміни до постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року N 18 Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» відповідно до Постанови НБУ №44 від 08.03.2022 р., в зв`язку з чим звернення від 30 березня 2022 року [PERSON] про видачу вкладу було Банком виконано і 01.04.2022 року сума вкладу з нарахованими відсотками в розмірі 174 617,37 гривень були перераховані Банком на особисту картку позивача. У період з 05.04.2022 року по 09.04.2022 року всю суму коштів було знято [PERSON] з картки готівкою. Залишок на карті становить 0,37 грн. При таких обставинах та враховуючи, що на час прийняття рішення судом [PERSON] отримав суму вкладу відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом з нарахованими відсотками в повному обсязі, суд вважає вимоги про стягнення банківського вкладу в розмірі 141448,98 гривень такими, що не підлягають задоволенню. Щодо вимог [PERSON] про визнання дій та бездіяльність відповідачів протиправними та незаконними, суд вважає їх також недоведеними та необґрунтованими, оскільки довіреність на ім`я [PERSON] від 29 листопада 2021 року була оформлена Державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса Пінігіною Т.М. відповідно до норм чинного законодавства. Дії Банку щодо відмови у видачі вкладу були повністю узгоджені із вимогами чинного законодавства як на момент першого звернення позивача у лютому, так і під час другого звернення 30.03.2022 р. Щодо вимог позивача про стягнення пені, суд зазначає наступне. [PERSON] не надав до суду жодного розрахунку пені, яку він просить стягнути, а відтак залишається незрозумілим за який період він просить стягнути пеню, на яку суму він просить її нарахувати, у судовому засіданні [PERSON] зазначив що сума вкладу виплачена Банком не в повному обсязі, при цьому не зміг зазначити яка сума виплачена та надати належні та допустимими доказі щодо неповної виплати, при цьому розрахунок наданий відповідачем підтверджує доводи Банку щодо повної виплати вкладу з нарахованими відсотками. Вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди в солідарному порядку також не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Ч.2\~п.5\~постанови Пленуму\~Верховного Суду України від\~31\~березня 1995\~року №4 визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювана; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана; вини останнього в її заподіянні. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вищевказаних складових в діях відповідачів, які є необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності. Крім того, солідарна відповідальність по відшкодуванню шкоди покладається на осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), що також\~позивачем не\~доведено.\~ Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. При таких\~обставинах та\~враховуючи вищенаведене,\~суд вважає\~вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed