Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

Позивач 31.01.2022 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справа дітей Авангардівської селищної ради та просить: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ; - визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] разом з батьком [PERSON] ; - стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] у розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; - звільнити [PERSON] від сплати аліментів та заборгованості по аліментам на користь [PERSON] ; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] у сторін, які не перебували в зареєстрованому шлюбі народилася донька - [PERSON] . Від народження донька сторін мешкала разом з матір`ю. 30.11.2012 рішенням Приморського районного суду м. Одеси присуджено стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання доньки. З початку 2014 року [PERSON] мешкала в бабусі [PERSON] . Відповідачка також мешкала разом з матір`ю, проте вихованням доньки не займалася, зловживала алкогольними напоями. В серпні 2018 працівники поліції доставили Діану бабусі, адже її було знайдено на Франузькому бульварі поруч з лежачою відповідачкою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння. В вересні 2021 позивачу стало відомо, що його донька фактично покинута на призволяще, після смерті бабусі. Позивач забрав [PERSON] в свою сім`ю, влаштував до школи, повністю піклуються про неї та утримує. Відповідачка долею дитини не цікавиться. Ухвалою суду від 01.02.2022 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 22.03.2022. У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 22.03.2022 розгляд справи було відкладено на 27.04.2022. У підготовче засідання 27.04.2022 учасники справи не з`явилися, розгляд справи було відкладено на 22.06.2022. У підготовчому засіданні 22.06.2022 було залучено третю особа - орган опіки та піклування Авангардівської селищної ради з метою виконання обов`язків покладених ст. 19 СК України, з метою сповіщення третьої особи, розгляд справи відкладено на 10.08.2022. В результаті проведеного підготовчого засідання 10.08.2022 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 25.10.2022. У судовому засіданні 25.10.2022 суд перейшов до заочного розгляду справи, було допитано неповнолітню [PERSON] , яка не заперечувала щодо позбавлення її матері батьківських прав. Розгляд справи відкладено на 25.11.2022. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 25.11.2022 розгляд справи відкладено на 10.01.2023. У судове засідання 10.01.2023 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , про що Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис №493 від 02.06.2011, про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.36). [PERSON] 11 серпня 2016 року уклав шлюб з [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , видане Овідіопольским районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.31). Згідно довідки старости Прилиманського старостинського округу від 22.11.2021 [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] та в будинку без реєстрації мешкають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.32). [PERSON] 21.03.2019 був звільнений за власним бажанням з посади охоронця, про що свідчить запис в трудовій книжці (а.с.28-29) та з 03.11.2021 перебуває на обліку як шукаючий роботу в Одеському МЦЗ, що підтверджується довідкою Одеського міського центру зайнятості від 04.11.2021 (а.с.30). За місцем проживання у відношенні [PERSON] від мешканців села в Прилиманський старостинський округ скарг не поступало, про що старостою складено характеристику від 17.12.2021 (а.с.33). Дружина позивача [PERSON] працює водієм трамваю 2-го класу та отримує заробітну плату (а.с.34, 35). З акту обстеження умов проживання комісії в складі спеціаліста І категорії з питань молоді, спорту і культури [PERSON] , спеціаліста І категорії ЦСССДМ [PERSON] , депутата Чорноморскої с/р [PERSON] від 15.02.2017, умови проживання [PERSON] з матір`ю, бабусею та братом незадовільні. Зі слів [PERSON] [PERSON] в понеділок 06.02.2017 виїхала у м. Одесу відвозити дитину у садок - ДНЗ «Пролісок» (цілодобовий) та не повернулася. У вівторок бабусі подзвонили з садка, що малолітня дитина захворіла та в четвер бабуся [PERSON] вимушена була забрати [PERSON] додому. Мати з сином протягом 4-х діб пиячили на дитячу допомогу та приїхала п`яна в п`ятницю (а.с.41-42). Згідно акту обстеження тим самим складом комісії 26.09.2018 бабуся вказує, що [PERSON] постійно вживає алкогольні напої, залишає [PERSON] на хвору бабусю на 1-2 доби, а у середні серпня 2018 представники Шевченківського відділу поліції м. Одеси в три години ночі привезли Діану до бабусі, пояснивши, що дитину було знайдено біля лежачої п`яної матері на Французькому бульварі в м. Одесі (а.с.43-44). Згідно довідки від 19.09.2018 [PERSON] навчалася в 1-В класі Чорнорської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Лиманської районної ради Одеської області (а.с.46). За місцем навчання [PERSON] характеризується як активна, допитлива дитина, дівчинка проявляє зацікавленість до сприйняття навчального матеріалу, старається відповідати на поставлені запитання, вихованням дитини займається мама та бабуся (а.с.47). В третьому класі за місцем навчання [PERSON] характеризували з нестійким ставленням до навчання, вказували, що домашні завдання не виконує через відсутність контролю мами (а.с.48). Згідно протоколу бесіди Авангардіської селищної ради від 29.09.2021 з [PERSON] , зі слів останнього, донька мешкає з батьком з 02.09.2021 та з 01.10.2021 буде навчатися у ЗЗСО «Прилиманський ліцей» (а.с.49). [PERSON] бажає проживати з батьком, до матері повертатися не хоче, вказувала, що мачуха та брат ставляться до неї добре, вона прийняла рішення називати мачуху мамою, про що вказано в протоколі бесіди від 29.09.2021 Авангардіської селищної ради (а.с.50). Відповідно довідки ЗЗСО «Прилиманський ліцей» Авангардівської селищної ради від 05.10.2021 [PERSON] навчається в 4-Б класі в ЗЗСО «Прилиманський ліцей» (а.с.64). З характеристики ЗЗСО «Прилиманський ліцей» Діана проживає з татом, він забезпечив її необхідним приладдям для навчання, переймається її навчанням, домашні завдання [PERSON] виконує систематично (а.с.65). З [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] стягуються аліменти в розмірі ј часини заробітку на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2012 у справі №1522/27066/12 (66-67). Заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.02.2018 складає 33 643,89 грн, а станом на 31.10.2021 - 84 716,09 грн (а.с.81-82). Згідно висновку органу опіки та піклування Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області №01-590 від 21.06.2022 комісія вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] (а.с.119-121). Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Із системного тлумачення ч.1ст.3,ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи, виходячи з необхідності забезпечення якнайкращих інтересів дитини, з урахування думки дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і необхідність визначення місця проживання дитини з позивачем. Тому, позовні вимоги в частині визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої, статті 27 цієї Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч.ч.4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/9433/17 у своїй постанові від 09.11.2020. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом (постанова Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З огляду на ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З огляду на ч.ч. 1, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням встановлених судом обставин у справі, проаналізованих правових норм та практики Верховного Суду суд приходить до наступних висновків. Так, зі встановлених судом обставин вбачається, що з боку відповідача, як матері [PERSON] має місце свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, залишення з матір`ю дитини буде явно суперечити правам та інтересам останньої, так як відповідач, навіть не кажучи вже про основні її батьківські обов`язки, не виявляє навіть мінімальної материнської прихильності та елементарної турботи, примушуючи доньку проживати у неналежних умовах, що становлять загрозу для її здоров`я та шкодять її розвитку. Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, на думку суду, є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя та гармонічного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. Так як судом було встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, зловживає спиртними напоями, є підстави відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав. Тому, враховуючи свідоме систематичне небажання матері виконувати батьківські обов`язки щодо участі у вихованні доньки, її матеріальному забезпеченні, духовному зростанні, взагалі будь-якої участі у житті дитини за останній час, що повністю узгоджується із зібраними у справі доказами, до відповідача слід застосувати таких крайній захід як позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, вона має право бути поновленою у батьківських правах відносно своєї дитини відповідно до положень ст.169 СК України. Разом з тим, позбавляючи відповідача батьківських прав, суд вважає за необхідне в порядку ч. 2 ст. 193 СК України стягнути з неї аліменти на утримання дитини [PERSON] . При цьому, суд,

Outcome: approved