Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

Вироком Ленінського\~районного суду\~міста Запоріжжя\~від 23.06.2020\~ [PERSON] \~визнано винним у пред`явленому обвинувачені по кримінальному провадженню за № 12019080050001714 за частиною 1 статті 121 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки. [PERSON] в порядку ст. 128 КПК України звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, який вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 23.06.2020 не був вирішений. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29.10.2020 вказаний вирок в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд матеріалів за цивільним позовом в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовано тим, що внаслідок спричинення відповідачем тілесних ушкоджень позивачу, останній з 17 по 30 травня 2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні у Запорізькій міській багатопрофільній клінічній лікарні №9 та витратив на придбання ліків 5000,00 грн., які [PERSON] йому не відшкодував. Крім того, внаслідок заподіяння шкоди здоров`ю позивач втратив заробіток, розмір якого за 6 місяців становить 343980,00 гривень (з розрахунку 57330,00 грн. за 1 місяць). Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача загальний розмір матеріальної шкоди, спричиненої відповідачем, у сумі 348980,00 гривень (343980,00 + 5000,00 = 348980,00). Внаслідок спричинення позивачу тяжких тілесних ушкоджень йому спричинено і моральну шкоду. Стан здоров`я не можливо відновити до попереднього рівня. Він зазнав фізичного болю і страждань внаслідок проникаючого поранення черевної порожнини з пораненням селезінки зі скупченням крові в черевній стінці. Він відчував сильний біль тривалий час після операції та в ході подальшого лікування. Також його постійно супроводжувало відчуття страху за життя і здоров`я, яке я й досі він відчуває. Внаслідок спричинення позивачу тяжких тілесних ушкоджень страждає не тільки він, але і його неповнолітній син, який дуже хвилюється і переживає за нього. Також протягом тривалого часу у зв`язку із втратою заробітку позивач був позбавлений можливості надавати не тільки собі, але і сину належне утримання. У зв`язку із втратою заробітку позивач не міг сплачувати аліменти на утримання дитини, не мав коштів на те, щоб організувати йому літній відпочинок а потім зібрати дитину до школи та придбати для нього всі необхідні речі. Обвинувачений ніяким чином не намагався вибачитись перед позивачем та залагодити свою провину, не цікавився станом його здоров`я, не виявляв бажання виправити та відшкодувати заподіяну шкоду. Спричинена шкода не відшкодована ні в якій частині, що також викликає у позивача обурення і невдоволення. Вказаним злочином позивачу спричинено моральну шкоду, розмір якої він оцінює у 250000,00 гривень. Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому вказує на необґрунтованість і недоведеність розміру матеріальної і моральної шкоди. Позов визнає частково, в частині матеріальної шкоди у сумі 5000,00 грн., в частині моральної шкоди у сумі 10000,00 грн. Позивач в судових засіданнях вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, що в ньому викладені. В судове засідання, що відбулося 18.01.2023, позивач не з`явився, згідно його заяв та повідомлень наразі перебуває за кордоном і можливості брати участь у судових засіданнях не має. Відповідач, його представники в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість. Просили задовольнити позов частково з урахування відзиву на позовну заяву. За вказаних обставин суд вважає необхідним застосувати положення ч.1 ст. 223 ЦПК України та розглянути справу по суті, оскільки неявка з поважних причин позивача не перешкоджає розгляду справи по суті. Докази по справі усі надані, клопотання сторін судом вирішені, пояснення по суті спору позивач суду надав. Суд, враховуючи пояснення сторін у справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Як вбачається з вироку Ленінського районного\~суду міста\~Запоріжжя від\~23.06.2020,\~ухвали Запорізького\~апеляційного суду\~від 29.10.2020,\~ [PERSON] \~визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України. Встановлено, що 17 травня 2019 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, знаходячись за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ладозька, буд. 19 навпроти крамниці «Первый Пивной», діючи з прямим умислом, наплавленим на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, на підґрунті раптово виниклого словесного конфлікту між [PERSON] та потерпілим [PERSON] , усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи їх настання, за допомогою заздалегідь підготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень, який має колюче-ріжучі властивості, а саме предмета схожого на ніж, знаходячись спереду [PERSON] , [PERSON] наніс останньому один удар ножем в ділянку передньої черевної стінки, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді колото - різаної рани в ділянку лівого підребер`я по середньо - ключичній лінії, що проникає в черевну порожнину з пораненням селезінки зі скупченням крові в черевну стінку, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя. В силу положень\~ст. 82 ЦПК України\~вказані обставини не підлягають додатковому доказуванню, оскільки відповідно до ч. 6\~ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст.\~15\~та п. 8 і 9 ч. 2 ст.\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні положення відшкодування шкоди визначені\~ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Матеріалами справи підтверджується та визнається сторонами, що внаслідок спричинення відповідачем тілесних ушкоджень позивачу, останній з 17 по 30 травня 2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні у Запорізькій міській багатопрофільній клінічній лікарні №9 та витратив на придбання ліків 5000,00 грн. Відповідачем поштовими переказами надсилалися грошові кошти у сумі 5000,00 грн. за місцем мешкання позивача, однак потерпілий не отримував зазначені кошти, що підтверджується фіскальними чеками АТ «Укрпошта» від 17.07.2019, 10.06.2020 та 26.09.2020. Оскільки на час розгляду справи [PERSON] не відшкодував зазначені кошти, вимоги позову в цій частині ним визнаються, суд вважає їх законними та обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню. Згідно ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. В обґрунтування вимог про відшкодування заробітку (доходу), з підстав, передбачених ст. 1195 ЦК України, [PERSON] зазначає, що працює за контрактом у фірмі «Трасмія», яка розташована у місті Шауляй Литовської Республіки, і 20 травня 2019 року мав придбані квитки і повинен був їхати працювати на 6 місяців за кордон. Його середній заробіток складає 1950 Євро на місяць, що станом на 04.07.2019 складає за офіційним курсом 57330,00 гривень, а за 6 місяців, які він за станом здоров`я не міг працювати 57330 х 6 = 343980 гривень. З копії трудового договору між ЗАО «Трансмея» та [PERSON] від 05.08.2018 за № 2860, укладеного у місті Шяуляй Республіка Литва, відсутня інформація, на який термін укладено вказаний трудовий договір, а отже є недоведеним, що позивач був працевлаштований за цим договором станом на 17.05.2019. Крім того, позиваем не надано доказів, що розмір його заробітної плати за цим договором становить 1950 Євро на місяць. Також позивач посилається на те, що на 20.05.2019 ним були придбані білети для виїзду на роботу, однак жодного доказу на підтвердження вказаного факту суду не надано. Крім того, цивільний позивач просить стягнути суму грошових коштів за 6 місяців, мотивуючи це тим, що він не мав змоги працювати. Вказані доводи суд вважає необґрунтованими і недоведеними, оскільки на стаціонарному лікуванні він був 14 днів, з 17 по 30 травня 2019 року, згідно відмітки у закордонному паспорті позивача 25.07.2019 він перетнув кодон України, відомостей, що в період з 31.05.2019 по 25.07.2019 позивач перебуваючи на території України вчиняв дії щодо працевлаштування, матеріали справи не містять. Отже,\~позивачем не\~надано жодних\~доказів втрати\~чи зменшення\~його професійної\~або загальної\~працездатності і\~ втраченого\~ внаслідок\~цього заробітку,\~зурахуванням чого суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. При вирішенні вимог позову про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в\~ст. 1167 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також в зв`язку з пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~№4\~«Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~за позовами\~про відшкодування\~моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач пред`явив вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення відносно нього злочину. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, оскільки внаслідок вчинення злочину він зазнав душевних страждань, переніс фізичний біль і стрес. Зазначені дії відповідача призвели до зміни нормального ритму життя позивача, позивач вимушений був вживати заходів щодо відшкодування шкоди в судовому порядку. Хоча при цьому твердження позивача, що відповідач не вживав жодних заходів для досудового відшкодування спричиненої шкоди, не відповідають дійсності, оскільки як встановлено вище, відповідач вживав заходи для відшкодування матеріальної шкоди. Інші доводи позивача в обґрунтування спричинення моральної шкоди суд оцінює критично, зокрема, щодо втраченої можливості надавати утримання і належне піклування про сина. Матеріалами справи підтверджується, що у зв`язку з тим, що позивач добровільно надавати матеріальну допомогу на дитину відмовлявся, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя з нього стягнуто аліменти на утримання дитини. Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 05.07.2019, [PERSON] мав заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру боржників. Доказів погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації позивачем не надано. Відтак, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує доведеність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, характер і тривалість правопорушення, негативні наслідки у вигляді порушення звичного способу життя, зумовленого ушкодженням здоров`я, та зусиль, необхідних для його відновлення. При цьому суд приймає до уваги, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача, як потерпілої особи, і не повинен призводити до його збагачення. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги відсутність достатніх та переконливих доказів на підтвердження розміру моральної шкоди, пред`явленої позивачем до стягнення, суд вважає, що на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню сума в розмірі 10000,00 грн., що відповідає встановленим судом обставинам щодо спричинення моральної шкоди, а також принципу розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. З відповідача слід стягнути на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди 5000,00 грн., на відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн., в решті позовних вимог відмовити. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, на підставі ст.\~141\~ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди і про відшкодування моральної шкоди, що разом становить 148,86 грн.

Outcome: partial