Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою в порядку окремого провадження, покликаючись на те, що вона є дружиною [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Документами, що підтверджують факт смерті її чоловіка [PERSON] є лікарське свідоцтво про смерть №1385 від 10.11.2022р. форми №106/у, видане Стахановським відділом судово-медичних експертиз Луганської народної республіки рф та довідка про причину смерті до форми №106/у №1385 від 10.11.2022р., договір №221 від 09.11.2022р. про організацію та проведення поховання, дозвіл №221 від 09.11.2022р. на поховання померлого, свідоцтво на поховання №221 від 09.11.2022р. Стверджує, що звернувшись з заявою до Мостиського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про проведення реєстрації смерті чоловіка [PERSON] отримала відповідь, відповідно до якої їй відмовлено у проведенні державної реєстрації факту смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразка на підставі поданих нею документів. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Лисичанськ Луганської області, який помер [INFO] в м.Лисичанськ Луганської області. Встановлення даного факту необхідне їй для отримання свідоцтва про смерть [PERSON] . Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд даної справи без її участі. Представник заінтересованої особи - Мостиського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) - Воїнська О.Я. в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просить суд розглянути справу у їх відсутності. Зазначила, що вирішення заяви [PERSON] покладає на розсуд суду. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. У судовому засіданні встановлено, що заява про встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Лисичанськ Луганської області, подана дружиною померлого - громадянкою України [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження між громадянином [PERSON] та громадянкою [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 18.12.2004р., а також копією паспорта [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 23.06.2005р. Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області. На підтвердження факту смерті [PERSON] , заявниця подала наступні докази: копію лікарського свідоцтва про смерть №1385 від 10.11.2022р. форми №106/у, виданого Стахановським відділом судово-медичних експертиз Луганської народної республіки рф разом з довідкою про причину смерті до форми №106/у №1385 від 10.11.2022р.; копію договору-замовлення на організацію та проведення поховання №221 від 09.11.20222р., укладеного між замовником [PERSON] та виконавцем Муніципальним унітарним підприємством «Ритуальні послуги міста Лисичанська Луганської народної республіки»; копію дозволу №221 від 09.11.2022р. на поховання померлого [PERSON] на кладовищі м.Лисичанськ; копією свідоцтва про захоронення померлого [PERSON] №221 від 09.11.2022р. Із змісту даних підтверджуючих документів відомо, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м.Лисичанськ Луганської області. Причина смерті «вогнепальне вибухове осколкове поранення лівої верхньої і правої нижньої кінцівки з пошкодженням великих судин». Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, що визначено відповідним Переліком територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23 листопада 2022 року, затвердженим Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 (у редакції Наказу від 30.11.2022р. №280). Законом України № 1680-VII «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» цим районам надано особливий статус територій. Згідно з цим законом, в окремих районах Донецької та Луганської областей діє особливий порядок місцевого самоврядування з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ст.2). За положеннями ст.19 Конституції України та ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Заявниця [PERSON] не може отримати від закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, що створені за законодавством України, документ встановленої форми про смерть свого чоловіка [PERSON] . Заявниця [PERSON] зверталася до Мостиського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) з заявою щодо реєстрації факту смерті [PERSON] , однак їй було письмово відмовлено у проведенні реєстрації вказаного факту та роз`яснено необхідність звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті особи. Отже, підставою звернення заявниці до суду є неможливість реєстрації факту смерті чоловіка та необхідність отримання відповідного свідоцтва про смерть особи. Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. За ч.ч.3, 4 ст.49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Відповідно до п.1 Розділу І Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно вказаних Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), лікарське свідоцтво про перинатальну смерть, рішення суду про оголошення особи померлою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час, повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів, повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть. Для розгляду справи про встановлення факту смерті у суді відділ державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті (додаток 19), у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом, Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно ч.1 ст.18 Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно з висновками Європейського Суду з прав людини, зробленими в справах «Лоїзіду проти Туреччини» («Loizidou v. Turkey», заява № 15318/89, рішення від 18.12.1996), «Кіпр проти Туреччини» («Cyprus v. Turkey», заява № 25781/94, рішення від 10.05.2001), а також «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»» («Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia», заява № 11138/10, рішення від 23.02.2016) та «Ілашку та інші проти Республіки Молдова та Росії» («IlascuandOthers v. MoldovaandRussia», заява № 48787/99, рішення від 08.07.2004), першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини й основоположних свобод 1950 року, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. У даному випадку суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Виходячи з наявних у справі доказів вбачається, що реєстрація смерті чоловіка заявниці [PERSON] - [PERSON] у органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, можливості зареєструвати його смерть на підставі вищезазначених документів не існує, так як ці документи не відповідають визначеній чинним законодавством формі для проведення державної реєстрації смерті, тому відновлення порушених прав заявниці неможливо в іншій спосіб, а лише як встановлення даного юридичного факту в судовому порядку. Підсумовуючи, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] помер [INFO] в м.Лисичанськ Сєвєродонецького району Луганської області (Лисичанська міська територіальна громада). Відтак, враховуючи, що [PERSON] помер на тимчасово окупованій території, встановлення факту смерті необхідне для отримання свідоцтва про смерть в легітимних державних органах, а тому, суд приходить до висновку, що вимоги заявниці [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.4 ст.317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Щодо судових витрат, то відповідно до п.21 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» заявниця [PERSON] звільнена від сплати судового збору під час розгляду даної справи.

Outcome: approved