Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

У грудні 2021 року позивач в особі свого представника звернувся з позовом, в якому зазначає, що 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. був виданий виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 37494, про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 24638,33 грн. З даним виконавчим написом позивач не згодний, вважає, що виконавчий напис вчинений із порушенням вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. На думку позивача, нотаріус не переконався у безспірності заборгованості. Будь-який претензій від кредитора не отримував. Крім того, кредитний договір не був посвідчений нотаріально. За цих підстав позивач просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. від 08.09.2020 року, зареєстрований у реєстрі за № 37494, таким, що не підлягає виконанню, а також вирішити питання про судові витрати. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2021 року справу було прийнято до розгляду як підсудну цьому суду у зв`язку з виконанням виконавчого напису за місцем роботи боржника ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь». У справі було відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2021 року у справі були застосовані заходи забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, який оскаржується. Позивач та його представник у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без їх участі. При цьому представником позивача адвокатом Гуревичем Р.Г. була подана заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» явку свого представника в судове засідання не забезпечив, повідомлявся про розгляд справи, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом 29.11.2022 року було проведений заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів у відсутність представника відповідача. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. в судове засідання також не з`явився, повідомлявся про розгляд справи. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом установлено,\~що 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. був виданий виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за номером 37494, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», яке є правонаступником ТОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «ПРІМОКОЛЕКТ - КАПІТАЛ», яке, в свою чергу, є правонаступником ПАТ «Дельта Банк», заборгованості за кредитним договором № 002-03509-031014 від 03.10.2014 року в загальній сумі 24638,33 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 20592,59 грн., суми заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 3545,74 грн. Також стягнуто з позивача плату за вчинення виконавчого напису нотаріусом 500 грн. Вирішуючи спір між сторонами, суд ураховує, що за загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України\~\~\~«Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Наведені законодавчі положення дають підстави для висновку, що, здійснюючи свою діяльність, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й крім того бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до пункту 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, з огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частини), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Слід відзначити, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~суд перевіряє доводи боржника, зокрема, чи є заборгованість боржника перед стягувачем безспірною. На переконання суду, в даному випадку при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не переконався у безспірності заборгованості боржника. Так, з виданого нотаріусом виконавчого напису вбачається, що стягнення заборгованості проводиться за кредитним договором від 03.10.2014 року за період з 11 серпня 2020 року по 14 серпня 2020 року. При цьому прострочена заборгованість за тілом кредиту складає 20592, 59 грн., а проценти за користування кредитом за вказаний період 3545, 74 грн. Відповідачем не надано доказів, що нарахування вказаної заборгованості позивачу здійснено з урахуванням умов кредитного договору. Крім того, не надано доказів вручення боржнику письмової вимоги про усунення порушення за кредитним договором. Більш того, суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів № 662 від 26.11.2014 року Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Отже, з 22.02.2017 року втратив чинність п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. До аналогічних по суті висновків дійшов Верховний Суд й у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 та від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий напис, який оскаржується, вчинений нотаріусом 08.09.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, й Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, в редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватися до кредитних договорів, які укладено у простій письмовій формі. Разом із тим, відповідачем не надано доказів щодо нотаріального посвідчення кредитного договору, на підставі якого нотаріусом видано виконавчий напис. За таких обставин суд вважає недоведеним дотримання нотаріусом умов вчинення виконавчого напису в частині необхідності подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Враховуючи наведене, позовні вимоги необхідно задовольнити, визнавши виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С., який був виданий 08.09.2020 року та зареєстрований в реєстрі за номером 37494, про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в загальному розмірі 24638,33 грн. таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень\~статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та інші витрати. Відповідно до статті\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому\~статтею 141\~ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 141 ЦПК України). Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу представником позивача було надано суду копію договору про надання правової допомоги від 08.12.2021 року, укладений між позивачем і адвокатом Гуревичем Р.Г., звіт про надану правову допомогу та акт приймання-передачі послуг, згідно з якими вартість адвокатських послуг склала 15\~000 грн. (складання позовної заяви, заяви про забезпечення позову, заяви до приватного виконавця, клопотання, надання консультацій, ознайомлення та аналіз змісту документів, ознайомлення з матеріалами виконавчого провдаження тощо). Суд ураховує, що відповідно до закону відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Суд вважає доведеним, що у зв`язку з поданням позову позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу, яка була надана адвокатом Гуревичем Р.Г. При цьому суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. З урахуванням ціни позову, рівня складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, суд вважає, що у зв`язку із задоволенням позову понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу мають бути відшкодовані позивачу частково в сумі 6000 грн. На переконання суду, витрати в такому розмірі повною мірою відповідатимуть критеріям, визначеним\~статтею 137 ЦПК України, є розумними, співмірними зі складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг, оскільки предметом спору є виконавчий напис на суму 24638,33 грн., справа не є складною, судова практика щодо вирішенні цих спорів є усталеною. Також суд враховує, що у зв`язку з поданням позовної заяви та заяви про забезпечення позову позивачем був сплачений судовий збір у загальному розмірі 1362 грн. (908 + 454). Відповідно до\~частини 1\~статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Узв`язку із задоволенням позову вказані витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268\~ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved