Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за межі території України до Республіки Польщі в період з дня набрання рішенням суду законної сили до 11.08.2023 року - досягнення [PERSON] , [INFO] , 16 років без згоди та без супроводу батька дитини [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що постановою Полтавського апеляційного суду від 20.05.2021 у справі №537/2826/20 було ухвалено рішення, яким було скасовано рішення Крюківського районного суду міста Кременчука від 26.02.2021, ухвалено нове, яким позов [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди та супроводу батька задоволено. Вказаним рішенням надано позивачу дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] до Республіки Польща, в місто Гданськ з 01.01.2021 по 31.12.2021 включно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з дозволом [PERSON] без згоди батька дітей оформлювати документи для тимчасового виїзду та / або супроводу неповнолітніх дітей за межі України. Позивач зазначає, що на даний час з 13.08.2021 вона разом з дітьми проживає в Респібліці Польщі, в місті Гданськ. З 01.09.2021 діти навчаються у початковій школі №43 імені Яна Кохановського 80-171 Гданськ. Позивач офіційно працевлаштована. На думку позивача, діти на теперішній час повністю соціально адаптовані до нових умов проживання та навчання. Додатковим плюсом місця перебування дітей, як зазначає позивач, є кліматична зона розташування міста Гданськ на узбережжі Балтійського моря, що позитивно впливає на здоров`я дітей, які офіційно перебувають під контролем лікаря первинної медичної допомоги, про що укладено відповідні декларації. Діти здійснюють навчання в Республіці Польща з 01.09.2021 в Початковій школі №43 імені Яна Кохановського80-171 Гданськ, тобто проживають на території іншої держави, одночасно їх приїзд до України є очікуваним для підтримання родинних відносин і відповідно для того, щоб діти мали можливість повернутися до Республіки Польща для продовження навчання, відтак існує необхідність в отриманні багаторазового дозволу на тимчасовий виїзд на кордон неповнолітніх дітей без згоди та супроводу батька. Позивач вважає, що що ця мета виїзду дітей за межі території України перевищує інтереси батька. Крім того, як вказує [PERSON] , такий виїзд дітей носить тимчасовий характер, має на меті навчання і не пов`язаний з визначенням місця проживання дітей чи їх еміграцію. Позивач наголошує на тому, що вона має можливість для організації розвитку, виховання, навчання та відпочинку дітей за кордоном, а відповідач безпідставно ухиляється від надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон, тим самим необгрунтовано обмежує її права на виховання дітей та обмежує для неї можливість, як матері, надати дітям достойні умови для здобуття освіти та життя. За викладених обставин, позивач і вимушена звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 25.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання по справі. 25.01.2022 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , згідно якого останній просить суд залишити без задоволення позовну заяву [PERSON] до нього про надання дозволу на тимчасовий виїзд з неповнолітніми дітьми без супроводу батька за межі території України. Відповідач вказує, що позов не підлягає задоволенню, так як позивач не потребує виїзду за кордон, адже на даний час вона з дітьми знаходитьься в місті Гданську Республіки Польща, а тому нею обрано неправильний спосіб захисту, а мотиви, які нею зазначені як підстава звернення до суду є вигаданими самим позивачем і не відповідають дійсності. 17.02.2022 до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач вказує, що категоричність відповідача проти навчання дітей за кордоном - це намагання дошкулити їй особисто, що немає нічого спільного з найкращими інтересами дітей. Просила суд позовну заяву задовольнити. 22.08.2022 до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] , згідно якої остання просила суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , за межі території України до Республіки Польщі в період з набрання рішенням суду законної сили до досягнення ним 16 років, та [PERSON] , [INFO] , за межі території України до Республіки Польщі в період з дня набрання рішенням суду законної сили до 30.08.2024 року без згоди та супроводу батька [PERSON] .. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Ігнатенко І.М. в підготовче судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак представник позивача надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без участі позивача та її представника та вказав, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності та вказав, що уточнений позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до судового засідання не з`явився, надав суду заяву, де просив справу розглянути без участі представника органу опіки і піклування, зазначив, що при прийнятті рішення орган опіки та піклування покладається на розсуд суду, враховуючи інтереси малолітньої [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі письмовим матеріалів справи. Приймаючи до уваги письмову думку представника позивача [PERSON] - адвоката Ігнатенка І.М. та представника третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, з урахуванням заяви відповідача [PERSON] про визнання позову, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, сторони по справі [PERSON] . [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у сторін народились діти: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 18.07.2020 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Суми), та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07 червня 2013 року Автозаводським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ у Полтавській області. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з постанови Полтавського апеляційного суду від 20.05.2021 по справі №537/2826/20, рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01.04.2019 по справі №524/536/18 шлюб, зареєстрований 23.12.2006 року у Центральному відділі РАЦС Кременчуцького МУЮ за актовим записом №1225 між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та визначено місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] 14.05.2018 року Автозаводським районним судом міста Кременчука Полтавської області по справі №524/1679/18 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 19 березня 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Виконаче провадження з виконання вказаного судового наказу на даний час здійснюється Крюківським відділом державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно - Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Суми), що вбачається з довідки про сплачені (отримані аліменти) від 16.08.2021 за №42511, виданої [PERSON] вказаним відділом державної виконавчої служби. Постановою Полтавського апеляційного суду від 20.05.2021 по справі №537/2826/20, скасовано рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 26.02.2021 року та ухвалено нове, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди та супроводу батька задоволено; надано [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька, [PERSON] , до Республіки Польща в місто Гданськ з 01.01.2021 по 31.12.2021 включно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з дозволом [PERSON] без згоди батька дітей, [PERSON] , оформлювати документи для тимчасового виїзду та / або супроводу неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] за межі України. В підготовчому судовому засіданні встановлено, та не заперечується сторонами, що на даний час діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , фактично проживають разом з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] . Із Трудової угоди №5/08/2021, укладеної 16.08.2021 року, укладеної між ТОВ «PRT BAZA» та [PERSON] , вбачається, що [PERSON] офіційно працевлаштована, працює на посаді господарчого робітника (а.с. 44-45). Із Договору про оренду житла від 29.04.2021 року, вбачається, що [PERSON] орендує три окремі кімнати (у тому числі одна з балконом) з виходом у загальну зону, тобто коридор, ванна кімнати, туалет та кухня, розташовані у житловому будинку площею 56 кв.м., розташований у будівлі за адресою: [ADDRESS] . Приміщення обладнані: центральне електричне опалення, водопостачання та каналізація, а також меблі та побутова техніка. Строк дії договору з 29.04.2021 по 30.06.2023 (а.с. 36-38). Згідно Учнівського квитка, [PERSON] є учнем Початкової школи №43 імені Яна Кохановського з 01.09.2021 (а.с. 39-40). Згідно Учнівського квитка, [PERSON] є ученицею Початкової школи імені Яна Кохановського з 01.09.2021 (а.с. 41-42). Відповідно до характеристики з Початкової школи №43 імені Яна Кохановського від 10.02.2022, [PERSON] , учень 8-с класу, хлопчик працьоватий, на уроці дотримується розпорядку учня та правил роботи в класі, отримує хороші та дуже хороші оцінки в навчанні, написав пробний іспит з математики за 8-й клас на 56%, з польської мови на 39% та по англійській мові на 60%. [PERSON] відвідує заняття з покращення усної та письмової польскої мови, у вересні його рівень був нульовим, а за делька місяців він досяг значного успіху. Учень дуже добре інтегрувався з класом, добре поводить себе у шкільному оточенні, судячи з його поведінки, він задоволений учень. Відповідно до характеристики з Початкової школи №43 імені Яна Кохановського від 10.02.2022, [PERSON] , відрізняється своєю особливою культурою, дуже поважає правила і норми. Вона з повагою відноситься до вчителів та персоналу школи, охоче допомагає іншим. [PERSON] відкрита до нових знайомств, швидко пристосувалася у класі та новій обстановці. Вона не має проблем у спілкуванні, все охочіше розмовляє польською мовою. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 Сімейного кодексу України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частин другої, четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно статті 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частинами першою, другою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 157 Сімейного кодексу України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). За правилами статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 14 липня 2016 року внесено зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року, з нього вилучено норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законодавчим актом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Водночас, за змістом статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, тимчасовий виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18). Вирішуючи даний спір судом береться до уваги, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За викладених обставин, з метою забезпечення найкращих інтересів неповнолітніх дітей, які переважають над інтересами батьків, приймаючи до уваги те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд з неповнолітніми дітьми за межі території України підлягають задоволенню.

Outcome: approved