Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-03 00:00:00

29 вересня 2022 року представник позивача адвокат Чумарний А.І. звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить суд: Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності за набувальною давністю на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та в цілому складається з: «А-1» - житлового будинку (загальною площею - 33,4 кв. м, житловою площею - 12,4 кв. м), «Б» - гаражу, «Г» - альтанки, «Д» - сараю, «№1» - огорожі, «№2» - огорожі, «№3» - ? частини огорожі, «№4» - водогону, «№5» - воріт. В обгрунтування позовних вимог зазначає, 26.01.2022 року позивач [PERSON] звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області із позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. За вказаною позовною заявою Гребінківським районним судом Полтавської області було відкрите провадження у справі за № 528/111/22. Предметом спору в даній справі було визнання договору купівлі-продажу № НГР-269 від 25.10.2000 року житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що діяла на підставі доручення від імені [PERSON] - дійсним. Вказане майно належало продавцю на підставі: 1) Договору на забудову, посвідченого Гребінківською держнотконторою 25.01.1951 р., р.№ 422/1, зареєстровано в Лубенському МБТІ в р.к. № 2, р. № 175; 2) Державного Акту на право приватної власності на землю, виданого від 24.06.1998 року на підставі рішення виконкому Гребінківської міської ради від 05.06.1998 р. № 275. Втім, в ході судового розгляду справи було з`ясовано, що вищевказаний договір купівлі-продажу був укладеним представником власника майна [PERSON] , після смерті власника вказаного майна, [PERSON] , а тому, цей договір не може бути визнаним судом дійсним. У зв`язку з цим, вказану позовну заяву було залишено без розгляду. Разом з тим, з часу передачі грошей продавцю (25.10.2000р.) і по день звернення до суду, більше 20 років позивач проживає у вказаному будинку, добросовісно, безперервно та відкрито володіє, користується ним та земельними ділянками для власних потреб. З того часу несе всі витрати по його утриманню та ремонту. Земельні ділянки, що також були предметом договору купівлі-продажу, [PERSON] переоформив у свою власність і отримав Державний акт на право приватної власності на землю Серії ІІ-ПЛ № 007838 виданий Гребінківською міською радою Полтавської області від 18.12.2000 року. Внаслідок обставин, що склалися, з метою захисту майнових прав та охоронюваних законом інтересів, враховуючи добросовісне, безперервне та відкрите володіння чужим майном більше, ніж 20 років, позивач вимушений звернутися до Гребінківського районного суду Полтавської області із позовною заявою про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та в цілому складається з: «А-1» - житлового будинку (загальною площею - 33,4 кв. м, житловою площею - 12,4 кв. м), «Б» - гаражу, «Г» - альтанки, «Д» - сараю, «№1» - огорожі, «№2» - огорожі, «№3» - ? частини огорожі, «№4» - водогону, «№5» - воріт. Ухвалою судді від 30 вересня 2023 року у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Витребувано з Гребінківського РВ ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) (37400, м. Гребінка, Полтавська область, вул. Я. Мудрого, 35) копію актового запису про смерть [PERSON] (померла у 2000 році); з Гребінківської державної нотаріальної контори (37400, м. Гребінка, Полтавська область, вул. Євгена Гребінки, 13, тел. (05359)9-12-44) копію спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] (померла у 2000 році) (а.с.29-31). Ухвалою суду від 03.11.2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні (а.с. 51,52). 04.01.2023 року у судове засідання позивач та його представник адвокат Чумарний А.І. не з`явилися вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, натомість представником позивача через канцелярію суду подано заяву про проведення судового засідання без участі сторони позивача, на позовних вимогах наполягає, просить задовольнити у повному обсязі (а.с.67). Представник відповідача в судове засідання не з`явився він належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, натомість через систему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи без участі сторони. При вирішенні питання про задоволення позову покладається на розсуд суду (а.с.65,66). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25.10.2000 року на Українській Універсальній біржі між [PERSON] та [PERSON] , що діяла на підставі доручення від імені [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №НГР-269 житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями та земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказане майно належало продавцю на підставі: 1) Договору на забудову, посвідченого Гребінківською держнотконторою 25.01.1951 р., р.№ 422/1, зареєстровано в Лубенському МБТІ в р.к. № 2, р. № 175; 2) Державного Акту на право приватної власності на землю, виданого від 24.06.1998 року на підставі рішення виконкому Гребінківської міської ради від 05.06.1998 р. № 275 (а.с.13-16). З моменту придбання вищевказаного будинку, а це більше 20 років позивач проживає у вказаному будинку, добросовісно, безперервно та відкрито володіє, користується ним та земельними ділянками для власних потреб, несе всі витрати по його утриманню та ремонту. Земельну ділянку площею 0,1310 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що також була предметом договору купівлі-продажу, [PERSON] переоформив у свою власність і отримав Державний акт на право приватної власності на землю Серії ІІ-ПЛ № 007838 виданий Гребінківською міською радою Полтавської області від 18.12.2000 року (а.с.25,26). Станом на 21.12.2021 року ТОВ «Експертне бюро «рідний Дім», виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-20). Згідно даних звіту незалежної оцінки станом на 22.12.2021 року на об`єкт нерухомого майна житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами», що розташовується за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість об`єкту оцінки становить 72 992 грн. (а.с. 23,24). Згідно Інформаційної довідки від 21.12.2021 року №4800, виданої ТОВ «Експертне бюро «Рідний Дім», власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (договір купівлі-продажу №НГР-269, зареєстрований на Українській універсальній біржі 25.10.2000р.). житловий будинок зареєстрований в КП «Лубенське МБТІ» в книзі №2 за № 175. Згідно Рішення 3 сесії УІІ скликання Гребінківської міської ради від 19.02.2016 року вул. Жовтнева перейменована на вул. Євгена Гребінки (а.с.21,). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 23.12.2021 року №3108, станом на 29.12.2012 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований в КП «Лубенське МБТІ» в книзі №2 за № 175, за [PERSON] - в цілому згідно договору купівлі-продажу №НГР-269 зареєстрований на Українській універсальній біржі 25.10.2000р. (а.с.22). 06.10.2022 року на виконання ухвали суду від 30.09.2022 року від Гребінківської державної нотаріальної контори отримано інформацію, що спадкова справа до майна померлої у 2000 році [PERSON] , згідно алфавітної книги Гребінківської ДНК - не заводилась, заяви про прийняття спадщини, або про відмову від спадщини не подавалися (а.с.39). 10.10.2022 року Гребінківським РВ ДРАЦС у Лубенському районі Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції, надано інформацію про відсутність актового запису про смерть [PERSON] (померла у 2000 році) (а.с.40). Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю (частина 1). Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В ході судового розгляду встановлено, що 25.10.2000 року на Українській універсальній біржі між покупцем [PERSON] та продавцем [PERSON] , що діяла на підставі доручення від імені [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №НГР-269 житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями та земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS] . Також, у ході судового розгляду знайшло своє підтвердження те, що позивач проживає у вказаному будинку з моменту його придбання понад 20 років добросовісно, безперервно та відкрито володіє, користується для власних потреб. З того часу несе всі витрати по його утриманню та ремонту. Земельну ділянку, що також була предметом договору купівлі-продажу, [PERSON] переоформив у свою власність і отримав Державний акт на право приватної власності на землю Серії ІІ-ПЛ № 007838 виданий Гребінківською міською радою Полтавської області від 18.12.2000 року. Зокрема, добросовісне, відкрите, безперервне володіння позивачем зазначеним будинком підтверджується належними та допустимими доказами, які додані до матеріалів справи. Таким чином у ході розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що позивач правомірно, добросовісно заволоділа чужим майном, вважаючи себе його власником. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Стаття 344 ЦК України встановлює правові підстави набуття права власності за набувальною давністю. Згідно з цією статтею особа, яка добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, набуває право власності на дане майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною власністю та строк володіння, характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне), обставини, за яких виникло володіння спірним майном, та чи відповідає це володіння ознакам безтитульного володіння, а також юридичний статус спірного майна. Інститут набувальної давності визначає такий спосіб набуття права власності на майно, відповідно до якого це право виникає вперше і незалежно від права попереднього власника, тобто ґрунтується не на попередній власності чи відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме у разі тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. З Позиції Верховного Суду України викладеній у Постанові від 09 липня 2019 року (справа N 920/999/16), вбачається, що .. - Відповідно до частини 1 статті 15 та частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивачем обрано такий спосіб судового захисту як визнання права власності за набувальною давністю. Частиною 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині 1 статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Відтак йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини 3 статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина 2 статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вищевказаних умов у сукупності. За змістом частини 1 статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі N 910/17274/17).» Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) З огляду на вище викладені обставини, приймаючи до уваги, що під час розгляду справи знайшли підтвердження факти відкритого, добросовісного, безперервного, протягом більше ніж 20 років володіння позивачем житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачем права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю.

Outcome: approved