Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав щодо спільної дитини. В обґрунтування заявленого суду повідомив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого народилась дитина. В подальшому, шлюб між сторонами розірвано. Позивач перебував на заробітках за кордоном. Дізнавшись, що відповідач залишила дитину у бабусі та покинула межі України, позивач повернувся на місце проживання і забрав дитину до себе. З того часу, а пройшло більш як три роки, відповідач лише одного разу бачила дитину після відкриття провадження у даній судовій справі. Весь час перебування дитини в садочку та початок навчання у школі відповідач проігнорувала. Після відкриття провадження у справі відповідач жодного разу не відвідувала судові засідання. Свою участь у даному судовому процесі відповідач використала через представника, якого винайняла особисто. Представник відповідача, заперечував задоволення позову на початку слухання справи. В судових дебатах просив не позбавляти відповідача батьківських прав з попередженням про необхідність зміни ставлення до виконання батьківських обов`язків. Третя особа в особі начальника служби у справах дітей в судовому засіданні вимоги позивача підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. У обґрунтування заявленого суду повідомила наступне. Висновком комісії висловлено позицію про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Пояснення позивача висловлені у судовому засіданні представник підтримала, як такі, які знайшли своє підтвердження під час підготовки для надання згадуваного висновку. Заслухав пояснення учасників розгляду, дослідивши надані ними матеріали, а також заслухав показання свідків, допитаних за клопотанням обох сторін, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Сторони є громадянами України, мають зареєстровані місця проживання, отримували код платника податків та позивач при зверненні до суду сплатив судових збір. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони у справі. В період часу з 2019 року по 2022 рік, [PERSON] навчався в дошкільному навчальному закладі та в 2022 році розпочав навчання у школі. За весь цей час відповідач жодного разу не відвідувала навчальні заклади, з їх представниками не спілкувалась та не\~ цікавилась дитиною. З 2019 року дитина фактично проживає з батьком. 4 вересня 2020 року рішенням суду шлюб між сторонами, що укладався 14 листопада 2015 року, розірвано. 1 листопада 2022 року рішенням суду позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173 2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення за вчинення насильства у сім`ї. Судом встановлено, що позивач та батько дитини 19 жовтня 2022 року завдав синові удари ременем чим спричини йому фізичний біль. 20 жовтня 2022 року виконавчим комітетом затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо [PERSON] 2016 року народження. Висновок містить відомості, про те, що мати дитини, фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Свідки [PERSON] та [PERSON] , допитані в суді за клопотанням позивача, підтвердили зазначені раніше та встановлені судом фактичні обставини справи, щодо ухилення матір`ю від виконання батьківських обов`язків. Свідок [PERSON] , допитана за клопотанням відповідача, суду повідомила наступне. Дійсно, в 2019 році, мати дитини та відповідач у справі поїхала на заробітки за кордон. Дитину залишила у [PERSON] . На той час, батько дитини був також за кордоном. Мати дитини не вирішувала із батьком питання про місце проживання дитини перед залишенням території України. Батько, дізнавшись про такі події, повернувся з-за кордону і забрав дитину. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. ч. 1 4 ст. 164 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (абзац другий п. 18 ППВСУ № 3 від 30 березня 2007 року). Проаналізувавши фактичні обставини справи, положення законодавства, якими врегульовані дані правовідносини та приймаючи до уваги судову практику, суд дійшов наступних висновків. Суд вважає, що зазначені раніше у даному рішенні докази дають достатні підстави для висновку про нехтування відповідачем батьківськими обов`язками щодо спільної дитини сторін - [PERSON] 2016 року народження. До такого висновку, суд дійшов враховуючи наявність беззаперечних доказів, які і не спростовувались відповідачем, що мати дитини протягом більш як трьох років фактично не займалась виконанням батьківських обов`язків, самоусунувшись від даного процесу без поважних причин. Перебування за кордоном на заробітках не є тому виправданням. Більше того, доказів перебування відповідача саме на заробітках не підтверджено будь-якими матеріалами і тому судом до уваги не приймається. За весь цей час, відповідач, будучи матір`ю малолітньої дитини та знаючи про необхідність здобуття нею освіти, не вчинила жодних дій для підготовки до вступу у навчальний заклад. Так само, відповідач проігнорувала весь період навчання дитини у дошкільному навчальному закладі. Більше того, роблячи висновок про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд приймає до уваги і залишення дитини на виховання бабусі, що відбувалось без відома позивача (батька малолітньої дитини). При цьому, таке залишення мало місце на тривалий проміжок часу з виїздом за межі країни. Нагальності у такому вчинкові суду наведено і підтверджено не було. Висновок суду про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав узгоджується і з висновком служби у справах дітей з даного приводу. На засідання комісії, зокрема, відповідач не з`явилась, будучи належним чином, завчасно та неодноразово повідомленою про його проведення. При цьому, з часу залишення дитини, коли минуло три роки і після відкриття провадження у справі, відповідач поверталась в Україну на декілька днів. Дані обставини не спростовувались представником відповідача. Більше того, представник відповідача у судовому засіданні не зазначив, які дії вчиняла відповідач по захисту дитини після початку повномасштабної військової агресії російської федерації проти України перебуваючи за кордоном. Зазначені раніше фактичні обставини справи, на переконання суду, дають достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Разом з тим, приймаючи до уваги зазначені вимоги матеріального закону та усталену з даного приводу судову практику, суд вважає правильним відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав з попередженням відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Більше того, питання про визначення місця проживання дитини та стягнення на її утримання аліментів сторонами не вирішувалось. Рішення суду про притягнення відповідача до відповідальності за вчинення насильства в сім`ї щодо [PERSON] 2016 року не мають для суду значення при вирішенні даного спору, враховуючи раніше зазначені докази та проведений аналіз. Таке рішення, на переконання суду, є останнім попередженням для відповідача, щодо зміни її відношення до виконання батьківських обов`язків. Результати вирішення спору не дають підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім та документально підтверджених судових витрат. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed