Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: визнати [PERSON] , [INFO] , громадянин України, ідентифікаційний номер [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; - зобов`язати Білгород-Дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис №238 від 13.05.2021 року, складений Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в графі «батько» виключити запис про батька « [PERSON] », зазначивши батьком дитини « [PERSON] , [INFO] , громадянин України, ідентифікаційний номер [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] », прізвище дитини змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] » та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Короткий зміст та обґрунтування позову Позивач з відповідачем з січня 2018 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання [INFO] народилась донька [PERSON] , яка зі слів відповідача була зареєстрована в книзі актів про народження у відповідності до ст.135 СК України, тобто прізвище відповідача « [PERSON] », а по-батькові позивача « [PERSON] ». Після народження доньки сторони проживали разом, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, спільно брали участь у вихованні та утриманні дитини. Позивач зазначає, що донька дійсно зовні схожі на нього та у нього ніколи не було сумніву щодо свого батьківства та він завжди вважав дитину рідною. Таким чином, позивач є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] та зважаючи на зазначене, позивач просить визнати його батьківство стосовно дитини та внести відповідні зміни до актового запису. Позивач також зазначає, що вже тривалий час малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач, як мати зовсім перестала цікавитись дитиною, неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки та самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Позивач самостійно займається вихованням, утриманням та доглядом дитини, добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, створив належні умови для проживання дитини, повністю забезпечує її матеріально та піклується про неї. Позивач вважає себе біологічним батьком малолітньої дитини та враховуючи необхідність подальшої опіки над донькою, позивач звернувся до суду з позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.12.2022 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підтоговче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини які зазначені в позові та просив задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не зявилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в зв`язку з тим, що біологічним батьком дитини є саме позивач, просила суд визнати його батьком та внести зміни до актового запису, крім того не заперечувала проти задоволення вимог щодо визначити місце проживання дитини разом з позивачем. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Положенням ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно ст.81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено, що з січня 2018 року позивач з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 13.05.2021 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), [PERSON] народилась [INFO] , про що 13.05.2021 року в книзі реєстрації актів про народження був зроблений актовий запис за №238, в графі батько вказано - « [PERSON] », в графі мати - « [PERSON] ». Під час розгляду справи встановлено, що в книзі актів про народження дитини, відомості щодо батька дитини, були внесені у відповідності до статті 135 Сімейного кодексу України, зі слів матері, тобто, прізвище відповідача « [PERSON] », а по-батькові позивача « [PERSON] ». З матеріалів справи та пояснень позивача встановлено, що він визнає своє батьківство по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а відповідач не заперечує щодо його батьківства відносно дитини. Після народження доньки сторони проживали разом, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, спільно брали участь у вихованні та утриманні дитини, як зазначає позивач донька дійсно зовні схожі на нього та у нього ніколи не викликало сумніву щодо свого батьківства. Таким чином, біологічним батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є позивач [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. За змістом статті 121, частини 1 статті 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Згідно вимог ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з п.7, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. В третьому абзаці п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved