Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 09 жовтня 2010 року, між сторонами був зареєстрований шлюб. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Діти після розірвання шлюбу залишились проживати з матір`ю за взаємною домовленістю сторін. Батько активно підтримує відносини з дітьми, спілкується, проводить з ними час, бере участь у вихованні. Так, згідно відповіді директора Національного центру «Мала академія наук України» Коцюба Ігор Васильович завжди приводить дочку [PERSON] на заняття дитячої академії «Футурум» та приймає активну участь у вихованні та навчальному процесі дочки. Між батьком та обома дітьми склалися теплі, позитивні, стійкі соціальні зв`язки, діти дуже прив`язані до нього, оскільки він займається їх вихованням, піклується про них, забезпечує їх належний фізичний, духовний, психологічний та інтелектуальний розвиток. На даний час виникла ситуація, що діти не бажають проживати з мамою, після вихідних з батьком їм важко з ним розлучатися. Позивач працює, має стабільний дохід та створив всі сприятливі умови для проживання з ним дітей. Відповідачка не бажає прислухатися до порад та думки батька, щодо виховання дітей, що негативно впливає на їхній розвиток. Так, згідно висновку логопеда від 11 вересня 2021 року у сина діагностовано затримку мовленнєвого розвитку. Однак дана обставина, на думку Відповідачки, не є підставою для занять дитини з логопедом. 22 листопада 2021 року Позивач звертався до правоохоронних органів з підстав психологічного насилля матері над дочкою, в результаті чого після приїзду працівників поліції, батько забрав дитину за своїм місцем проживання. Дана обставина підтверджується відповіддю на адвокатський запит Начальника Солом`янського управління поліції. Крім того, згідно висновку дослідження психоемоційного стану [PERSON] , проведеного з 11 жовтня 2021 року по 23 листопада 2021 року, стосунки з матір`ю для [PERSON] наразі є психотравматичними. Дитина любить маму, але з нею не відчуває себе вільно у прояві емоцій, відчуттів. З 22 листопада 2021 року дочка [PERSON] проживає з батьком, син [PERSON] - з матір`ю. Враховуючи інтереси дітей, особисту прихильність їх до батька та ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, просив суд визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком. Крім того, Позивач просить стягнути з Відповідачки аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, розпочавши стягнення з дня подачі позовної заяви і до повноліття дітей, оскільки добровільно досягти згоди з приводу надання коштів на утримання дітей сторони не можуть. На підставі вищевказаного позивач просив суд визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, розпочавши стягнення з дня подачі позовної заяви і до повноліття дітей. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.12.2021 року було відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. До суду представник позивача направив заяву у якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно. Причини неявки суду не відомі. Заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації засідання у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. До суду направили лист у якому просили суд розгляд справи провести без участі їх представника. Представник Органу опіки та піклування Борщагівської сільської ради Бучанського району в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином та своєчасно, направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника служби та направили суду висновок від 08.09.2022 за №384 з якого вбачається, що служба у справах дітей не заперечує проти проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові докази по справі, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 09 жовтня 2010 року, між сторонами був зареєстрований шлюб. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Діти після розірвання шлюбу залишились проживати з матір`ю за взаємною домовленістю сторін. Батько активно підтримує відносини з дітьми, спілкується, проводить з ними час, бере участь у вихованні. Так, відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 264 ЦПК України встановила, що під час ухвалення рішення, суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. 27.09.2022 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області №289 від 30.08.2022 року. З матеріалів справи вбачається, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з батьком. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). З огляду на викладене, беручи до уваги вік та інтереси дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку, що визначити місце проживання дітей за місцем проживання батька [PERSON] . Окрім того, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підсумовуючи вищезазначене, з урахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та обов`язку обох батьків по утриманню дитини, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів, стягнувши з відповідача та користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 28.12.2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved