Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

Позивач ТОВ «Харківгаз Збут» 03.09.2021 звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги газопостачання за період з 01.09.2016 по 30.06.2021 в сумі 3956,35 грн, 3% річних в розмірі 412,99 грн, інфляційні втрати в сумі 831,51 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «Харківгаз збут». На ім`я відповідача за адресою: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок. У зв`язку з систематичним нехтуванням відповідачем своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилася заборгованість, яка за період з 01.09.2016 по 30.06.2021 склала 3956,35 грн та не погашена станом на момент подання даної позовної заяви до суду. У зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ, Товариством нараховано 3% річних - 412,99 грн, інфляційні втрати - 831,51 грн. Враховуючи викладене, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. 08.09.2021 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання (а.с.10-11). Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій заперечувала проти позовних вимог, зазначивши, що у 2004 році будинок [ADDRESS] виключений з числа гуртожитків та набув статусу готельного. Рішенням райвиконкому за нею закріплені дві житлові кімнати, а третя кімната площею 11,2 кв.м закріплена як підсобне приміщення для обладнання кухні. У період, коли відповідач користувалась загальною кухнею, вона сплачувала за послуги газопостачання, та з 2016 року вона не сплачує за газ, оскільки ним не користується. Її особиста кухня не обладнана приладом газопостачання, в ній відсутня вентиляційна шахта, на кухні встановлена електрична плита. Відповідач зазначила, що вона не має доступу на загальну кухню та не користується газом (а.с.28-29). У поданій до суду 18.08.2022 відповіді на відзив позивач просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що ТОВ «Харківгаз Збут», як постачальник природного газу, здійснює нарахування відповідно персоніфікованих даних про фактичний обсяг спожитого природного газу, наданих Оператором ГРМ, тобто АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз». Таким чином, всі відомості про обсяги спожитого природного газу споживачем ТОВ «Харківгаз Збут отримує від Оператора ГРМ (АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз») , та всі питання, які стосуються нарахувань об`ємів природного газу, показників лічильника газу, повірки, припинення нарахування/розподілення природного газу тощо, згідно Кодексу газорозподільних систем, відносяться до компетенції АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз». Отже, з 01.09.2016 по 30.06.2021 відповідач [PERSON] , відповідно до норм чинного законодавства зобов`язана виконувати обов`язок щодо повної та своєчасної оплати за надану послугу з газопостачання до її домоволодіння, заборгованість за який утворилась в сумі 3956,35 грн та не погашена на момент подання позову до суду. Крім того, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню суми 3% річних у розмірі 412,99 грн та сума інфляційних втрат у розмірі 831,51 грн. (а.с.11-112). 20.09.2022 судом, не виходячи до нарадчої кімнати, постановлено про відмову у задоволенні клопотання відповідача від 02.08.2022 про долучення до матеріалів справи копій документів; за наслідками розгляду клопотання позивача від 15.08.2022 до матеріалів справи долучено надану Оператором ГРМ - АТ «Харківміськгаз» інформацію по особовому рахунку [PERSON] ; поновлено стороні позивача строк на подання відповіді на відзив та така відповідь долучена до матеріалів справи; до матеріалів справи долучено заяву відповідача про застосування строку позовної давності. В судовому засіданні оголошено перерву для надання представнику позивача часу для подання уточненого розрахунку заборгованості (а.с.129-134). 21.10.2022 до суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких зазначено, що ТОВ «Харківгаз Збут» під час підготовки позовної заяви використав нарахування по особовому рахунку побутового споживача (ЕІС-коду споживачів, які підключені до газорозподільної системи, відповідно до персоніфікованих даних про фактичний обсяг спожитого природного газу, наданий АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», що підтверджує факт надання послуги. За даними Оператора ГРМ за адресою: [ADDRESS] особовий рахунок [NUMBER] відкрито на ім`я [PERSON] , де значиться заборгованість за період з 01.09.2016 по 30.06.2021 - 3956,35 грн. Своїми нерегулярними оплатами в грудні 2019 року - 540,09 грн, в січні 2020 року - 2674,09 грн та іншими [PERSON] не тільки підтвердила факт споживання послуги з газопостачання, приєднання до умов типового договору, а також переривання строку позовної давності, відповідно до частин 1,3 ст. 264 ЦК України. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідач зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі оплачувати спожитий природний газ. Відповідно до наданих до заяви [PERSON] документів (відповідей АТ «Харківміськгаз»), газифікований житловий будинок [ADDRESS] , згідно проектно-технічної документації обладнаний плитами газовими, які встановлені в місцях загального користування. Мешканці кімнат в такому будинку не мають територіально відокремлених газифікованих споруд, тобто у своїх помешканнях не мають жодного газового приладу, що підтверджує інформацію з технічного паспорту датованого 27.01.2020, в якому в графі «інженерне обладнання» значиться відсутність газопроводу в квартирі « [ADDRESS] Оператором ГРМ запропонований порядок «вирішення питання припинення нарахування у разі не користування газовими приладами загального користування, а саме: за умов встановлення побутового лічильника газу на кухні загального користування та надання від сусідів письмової заяви про розподіл обсягу газу, визначеного за лічильником, без урахування осіб, які не користуються послугами з газопостачання». Отже, при відсутності приладу обліку газу в житлових будинках готельного типу, де газові плити встановлені в кухнях загального користування, є свій порядок обліку розподілу природного газу оператором ГРМ та алгоритм припинення нарахування у разі не користування наданою послугою. Усна домовленість з іншими мешканцями сусідніх квартир про новий розподіл користування місцем загального користування (кухнею, де знаходяться газові прилади) не є підставою для АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» змінити встановлені Кодексом ГРМ правила. В зв`язку з чим відповідач вважав доводи відповідача необґрунтованими та безпідставними (а.с.136-137). 01.11.2022 представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, строк позовної давності вважала перерваним з грудня 2019 року (з часу оплати позивачем 540,09 грн), зазначивши, що розрахунок заборгованості є вірним та відповідає дійсності (а.с.145-146). 10.01.2023, не виходячи до нарадчої кімнати, судом постановлено про долучення письмових пояснень позивача до матеріалів справи. У судовому засіданні 10.01.2023 представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, зазначивши, що підстави для застосування строку позовної давності в даному випадку відсутні. У судових засіданнях 11.01.2022, 20.09.2022 відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що квартира [ADDRESS] приватизована на 5 осіб, отже співвласниками є [PERSON] , її чоловіка [PERSON] , сини [PERSON] , [PERSON] та онука [PERSON] . Син [PERSON] помер у 2015 році, свідоцтво про право на спадщину вона не отримувала. В приватизаційних документах на квартиру вказана загальна кухня, але вона нею не користується з 27.04.2016, оскільки обладнала у своїй квартирі власну, в якій відсутнє газопостачання. Доказів на підтвердження обставини фактичного не користування природним газом не надала. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно з вимогами ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання, призначене на 10.01.2023, не з`явилась, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Отже, враховуючи наведене, термін перебування справи в провадженні суду, категорію справи, позицію відповідача, викладену у запереченнях проти позову, у заяві про застосування строку позовної давності та її усних поясненнях у судових засіданнях, суд дійшов висновку, що відсутні підстави, передбачені статтею 223 ЦПК України, щодо відкладення 10.01.2023 судового засідання. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором (ст. 5 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (статті 12 і 81); обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77). Згідно з ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ТОВ «Харківгаз Збут» з 01.07.2015 здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною Комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України, згідно з Постановою № 1588 від 21.05.2015 (переоформлена на безстрокову Постановою № 2283 від 08.09.2015), та з 11.05.2017 відповідно до Постанови № 633 від 11.05.2017. На ТОВ «Харківгаз Збут» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Харківської області згідно з Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (затверджено Постановою КМУ № 758 від 01.10.2015, з 01.04.2017 - відповідно до Постанови КМУ № 187, з 01.11.2018 - відповідно до Постанови КМУ № 867 від 19.10.2018). За адресою: [ADDRESS] на ім`я позивача [PERSON] відкрито особовий рахунок - [NUMBER] . Відповідно до довідки про заборгованість за природний газ, перед ТОВ «Харківгаз Збут» за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] наявна заборгованість за період з 01.09.2016 по 30.06.2021 у розмірі 3956,35 грн (а.с.4). Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, сформованої на електронний запит суду 07.09.2021, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Згідно з випискою з рішення Жовтневого райвиконкому № 83-1 від 07.12.2004 закріплена займана жила площа в будинку [ADDRESS] та оформлений ордер на [PERSON] (4 особи) на 2 к. жилою площею 32,3 кв.м в комунальній квартирі [ADDRESS] , а кімната пл. 11,2 кв. м. закріплена як підсобне приміщення для обладнання кухні з правом приватизації (а.с.37). Як вбачається з копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради № 6-11-308686 від 19.12.2011, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі розпорядження відділу приватизації житлового фонду № 402 від 17.03.2011 (а.с.41). Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 27.02.2007, будинок, в якому розташована дана квартира, обладнано газопостачанням (а.с.56-60). З копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого станом на 27.01.2020 ТОВ «Укртехінвент» на замовлення [PERSON] , вбачається, що дана квартира має загальну площу 59,6 кв.м, складається, зокрема, з двох житлових кімнат площею 14,2 кв.м та 14,3 кв.м, кухні площею 11,6 кв.м, та дана квартира не обладнана газопроводом (а.с.30-33). АТ «Харківміськгаз» листами від 27.04.2016 № 03/760, від 17.08.2016 № 31/1823 та від 24.04.2021 № 611-Лв-2324-0421 повідомило [PERSON] про те, що газифікований житловий будинок [ADDRESS] , згідно проектно-технічної документації обладнаний плитами газовими, які встановлені в місцях загального користування. Мешканці квартир в такому будинку не мають територіально відокремлених газифікованих споруд, тобто у своїх помешканнях не мають жодного газового приладу. При відсутності приладу обліку ПАТ «Харківміськгаз» не має можливості встановити факт споживання або не споживання газу, отже, нарахування за особовим рахунком здійснюється по кількості зареєстрованих осіб відповідно до норм споживання та цін на газ. Припинення взаємовідносин з АТ «Харківміськгаз» як Оператором ГРМ можливо у разі відсутності технічного доступу до газорозподільної мережі, тобто у разі від`єднання газових мереж квартири/домоволодіння на межі балансової належності та надання письмової заяви щодо розірвання договору. У такому випадку розірвання договору розподілу природного газу можливо за наявності документів, які підтверджують, що квартира є ізольованою. З наданих [PERSON] документів вбачається, що квартира [ADDRESS] приватизована, однак статусу ізольованої не набула. Таким чином, є технічний доступ до газорозподільної системи (можливість користуватись приладами загального користування присутня). Як один із шляхів вирішення питання припинення нарахувань у разі, якщо споживач не користується газовими приладами загального користування, АТ «Харківміськгаз» впроваджений наступний порядок, а саме, за умов встановлення побутового лічильника газу на кухні загального користування та надання від сусідів письмової заяви (з зазначенням паспортних даних) про розподіл обсягу газу, визначеного за лічильником, без урахування осіб, які не користуються послугами з газопостачання (а.с.34-36). З наданої АТ «Харківміськгаз» інформації вбачається, що по особовому рахунку гр. [PERSON] вул [ADDRESS] , нарахування обсягів за спожитий природний газ у період з 01.09.2016 по 30.06.2021 здійснювались за нормами споживання, що встановлені для будинків з централізованим водопостачанням, по кількості зареєстрованих осіб, а саме: з 01.09.2016 по 31.12.2016 на 5 осіб; з 01.01.2017 по 03.09.2019 на 6 осіб; з 04.09.2019 по 30.06.2021 на 7 осіб (а.с.105). Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи (Операторами ГРМ) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року (надалі - Правила постачання природного газу) на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України «Про ринок природного газу». Відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» з 01.07.2015 функції постачання та розподілу природного газ розділені. Оператором газорозподільної системи є суб`єкт господарювання , який здійснює діяльність із розподілу природного газу на користь третіх осіб (замовників). АТ «Оператор Газорозподільної системи «Харківгаз» є газорозподільним підприємством, що здійснює діяльність розподілу природного азу в Харківській області. Постачальником природного газу є суб`єкт господарювання, який здійснює діяльність із постачання природного газу (ТОВ «Харківгаз збут»). АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» як Оператор ГРС відповідно до вимог пунктів 2-3 глави 2 розділу 1 Кодексу ГРМ виконує функції розподілу природного газу, та забезпечення комерційного обліку природного газу, формування добових, декадних, місячних, квартальних та річних показників фактичного об`єму та обсягу передачі (розподілу, споживання) природного газу тощо. Також АТ «Харківгаз» як Оператор ГРМ здійснює комерційний облік природного газу в газорозподільній системі. Пунктом І глави 1 розділу ІХ Кодексу ГРМ визначено, що комерційний облік природного газу в газорозподільній системі організовується та здійснюється з метою визначення повної та достовірної інформації про об`єми (обсяги) природного газу, яка надійшли до ГРМ від суміжних суб`єктів ринку природного газу (ГДП, ВБГ, Оператора ГТС), та об`єми (обсяги) природного газу, які розподілені (передані) з ГРМ підключеним до неї споживачам і суміжним Операторам ГРС, та подальшого використання інформації у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між ними. Оператор ГРС в установленому законодавством порядку передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до Оператора ГТС тобто ТОВ «Харківгаз Збут» з метою її використання суб`єктами ринку природного газу у тому числі постачальником споживача. Згідно абзацу 3-4 п.5 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсягу розподілу та споживання природного газу (алокація) є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. ТОВ «Харківгаз Збут» здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області. На ТОВ «Харківгаз Збут» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Харківської області. Відповідно до пункту 4 розділу III Правил постачання природного газу - для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природній газ із газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз Збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31.12.2015 та розміщений на офіційному сайті Товариства. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Фактом згоди про приєднання відповідача до умов договору є нерегулярні сплати відповідно до розрахунку заборгованості. Таким чином встановлено, що між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу. Крім того, відповідно до висновку, викладеному у Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що з 27.01.2020 квартира [ADDRESS] , співвласником якої є [PERSON] , не обладнана газопроводом. Разом з тим, у відповідача та членів ї сім`ї є технічний доступ до газорозподільної системи, що знаходиться у загальній кухні, наявна можливість користуватися газом, та відповідачем не доведено належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами в розумінні статей 76-80 ЦПК України, факту не користування газом взагалі з 2016 року. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. За змістом статі 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з пунктом 2 частини першою статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7, частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Частиною 1 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на: 1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами; 2) міжопалювальний період для мереж (систем) опалення (теплопостачання) виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами; 3) ліквідацію наслідків аварії. Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що постачання та розподіл природного газу мають забезпечуватися безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та якості (ч.2). Згідно з ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Вимогами статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. За змістом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до положень ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Тобто, за змістом указаних норм перебіг позовної давності переривається вчиненням зобов`язаною особою в період перебігу позовної давності дії, що свідчить про визнання нею боргу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу встановити, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Як на підставу позовних вимог сторона позивача посилалась на те, що відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, приєдналась до умов Типового договору. Внаслідок систематичного невиконання відповідачем обов`язку з повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилася заборгованість, яка за період з 01.09.2016 по 30.06.2021 склала 3956,35 грн, а також нараховано 3% річних - 412,99 грн та інфляційні втрати - 831,51 грн. Своїми нерегулярними оплатами в грудні 2019 та іншими відповідач підтвердила факт споживання послуги з газопостачання та приєднання до умов типового договору, а також переривання строку позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 03.09.2021 з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.09.2016 по 30.06.2021. Оскільки сплата комунальних послуг відбувається шляхом оплати щомісячних платежів, то право позивача вважається порушеним з моменту недоотримання відповідачем сплати кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний платіж починається з моменту порушення строку його погашення. За наявними у розрахунку відомостями, у період з 01.09.2016 по 30.11.2019 відповідач не здійснювала жодної оплати за послуги газопостачання; та нею сплачено за послуги газопостачання: 540,09 грн за період з 01.12.2019 по 31.12.2019; 2674,09 грн за період з 01.01.2020 по 31.01.2020; 38,49 грн за період з 01.04.2020 по 30.04.2020; 530,59 грн за період з 01.05.2020 по 31.05.2020; 375,92 грн за період з 01.06.2020 по 30.06.2020; 658,70 грн за період з 01.09.2020 по 30.09.2020; 563,96 грн за період з 01.10.2020 по 31.10.2020; 191,56 грн за період з 01.05.2021 по 31.05.2021; 7,64 грн за період з 01.06.2021 по 30.06.2021, а всього 5581,04 грн. При цьому, як вбачається з довідки про заборгованість, дані платежі сплачені відповідачем та зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості за той місяць, коли їх сплачено, а не за минулі періоди на погашення заборгованості, що утворилась з вересня 2016 року. За таких умов, враховуючи, що сплата комунальних послуг відбувається шляхом оплати щомісячних платежів, у суду відсутні підстави безумовно вважати, що частковою оплатою послуг з газопостачання відповідач визнавала всю суму боргу, що утворився з вересня 2016 року, та що такі дії відповідача призвели до переривання строку позовної давності. Отже, в даному випадку суд не вбачає переривання строку позовної давності. З урахуванням того, що загальна позовна давність встановлена у три роки, а позивач звернувся до суду з позовом лише 03.09.2021 та не довів наявність поважних причин, з яких пропущено строк звернення до суду з позовом за період з вересня 2016 року по серпень 2018 року, суд за заявою відповідача до цих спірних правовідносин застосовує позовну давність, та дійшов до висновку, що вимоги за період з 01.09.2016 по 31.08.2018 не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності щодо них. Посилання позивача щодо переривання строку позовної давності у зв`язку зі сплатою відповідачем послуг у грудні 2019 року і подалі суд вважає помилковим, адже суду не надано доказів, з яких можливо було б встановити, що, сплачуючи певні суми за поточне газопостачання відповідач визнавав всю суму боргу, а не лише його частину. Зазначене узгоджується з висновками Харківського апеляційного суду, викладеними у постановах від 13.01.2022 у справі № 638/4735/21, від 13.01.2022 у справі № 619/1464/21. Щодо вимог позивача у межах позовної давності, тобто за період з 01.09.2018 по 30.06.2021, суд виходить з наступного. З довідки про заборгованість за природний газ по особовому рахунку № [NUMBER] відкритим на [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вбачається, що за період з 01.09.2018 по 30.06.2021 ТОВ «Харківгаз Збут» нараховано 5237,83 грн заборгованості. Однак, за цей же період відповідачем сплачено за надані послуги 5581,04 грн. Тобто, на момент звернення товариства з даним позовом у відповідача була наявна переплата в розмірі 343,21 грн. Виходячи з наведеного суд дійшов до висновку, що оскільки [PERSON] за період з 01.09.2018 по 30.06.2021 за надані послуги ТОВ «Харківгаз Збут» сплачено в повному обсязі, а ТОВ «Харківгаз Збут» належними, допустимими та достовірними доказами не підтверджено наявної заборгованості у [PERSON] за спожиті послуги за вказаний період, ці позовні вимоги задоволенню не підлягають. Що стосується вимог щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, то суд виходить з наступного. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання, може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена у судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена у судовому (примусовому) порядку. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц. Встановивши, що товариство пропустило строк звернення до суду з вимогою до [PERSON] про стягнення основного боргу за період з 01.09.2016 по 31.08.2018, а за період з 01.09.2018 по 30.06.2021 у відповідача відсутня заборгованість, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат у зв`язку з тим, що дані вимоги є похідними вимогами від стягнення основної суми заборгованості, є безпідставними, адже позивач не має права на нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних на зобов`язання, яке існує лише в натуральному вигляді, тобто таке, що не підлягає захисту в судовому (примусовому порядку). Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 242/750/20, провадження № 61-4192св21. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн (а.с.3). Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, понесені позивачем витрати на відповідача не покладаються.

Outcome: dismissed