Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті дій малолітньої особи, посилаючись на те, що [PERSON] , мешкає разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 05.08.2019 року приблизно о 19:30 [PERSON] вийшов гуляти у двір біля під`їзду. Він разом з іншими дітьми грали в гру «жук». Безпосередньо участь в грі приймали [PERSON] (яка мешкає за адресою: [ADDRESS] ), [PERSON] (мешкає: [ADDRESS] ), [PERSON] (учень 4-А класу ЗОШ 23) та ще один хлопчик на ім`я [PERSON] . Під час гри [PERSON] взяла дерев`яну палицю та тримаючи її напоготові, сказала «Відійди [PERSON] , я буду кидати». [PERSON] стояв попереду [PERSON] . [PERSON] відійшов на безпечну відстань, а [PERSON] кинула палицю у бік [PERSON] , чим завдала йому ушкодження лівого оку. Після цього [PERSON] знаходився на тривалому лікуванні в КНП «ЧОДЛ Черкаської обласної ради» та ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії» імені В.П. Філатова НАМН України. [PERSON] переніс декілька операцій, проте око врятувати не вдалося і воно було видалено. Дитина залишилася інвалідом та потребує постійного лікування. 28.09.2019 року [PERSON] звернувся з заявою про скоєне кримінальне правопорушення стосовно [PERSON] . 29.09.2019 року заява була внесена до ЄРДР за № 12019251010005431. Пів року тривало слідство, в результаті чого 18.03.2020 року старшим слідчим слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції Дригою Віталієм Андрійовичем була винесена постанова про закриття кримінального провадження. В постанові зазначено, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019251010005431 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Проте досудове розслідування було проведено не в повному обсязі, поверхнево і по справі не були встановлені всі обставини. Тому вони звернулися до суду із скаргою в порядку ст. 303 КПК на зазначену постанову про закриття кримінального провадження. Вже після призначення скарги до слухання в суді, Черкаською місцевою прокуратурою 07 липня 2020 року було винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження. В ній було вказано, що така постанова є передчасною, оскільки слідчим не виконано в повному обсязі вказівки прокурора, що були надані ще 28 листопада 2019 року. Після проведеного додаткового розслідування, була винесена постанова про закриття кримінального провадження від 09 березня 2021 року. В ході досудового розслідування було проведено судово-медичну експертизу, відповідно до висновку експерта № 02-01/179 від 24.02.2020 року у [PERSON] мало місце ушкодження: проникаюче корнеосклеральне поранення лівого очного яблука з випадінням його оболонок та склоподібного тіла. Згідно висновку ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії» ім. В.П. Філатова НАМН України, відновити зір лівого ока не надається можливим, що свідчить про повну втрату гостроти зору на ліве око, вказане ушкодження призвело до втрати загальної працездатності не менше як на одну третину та може кваліфікуватися як тяжке. Також органами досудового розслідування було встановлено, що зазначене тілесне ушкодження було спричинено [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Частина 1 статті 18 КК України визначає, що суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність. Відповідно до ст. 22 КК України, Кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років, а за ряд кримінальних правопорушень - з 14 років. Проте [PERSON] на момент вчинення дій виповнилося 9 років, тому вона не могла бути притягнута до кримінальної відповідальності. В даному випадку, [PERSON] є донькою [PERSON] . На час скоєння зазначених дій, дитина була позбавлена материнської опіки, оскільки [PERSON] перебувала за кордоном на заробітках. Дитина залишилася з бабусею [PERSON] . Після скоєного випадку, відповідач була готова допомагати матеріально і [PERSON] сподівалася на добровільне відшкодовування спричиненої шкоди. Проте відповідач відшкодувала лише 600 доларів США та 100 євро, що є значно меншою сумою, ніж витрати, які були понесені під час проведення операцій та в період лікування. Матеріальна шкода складається з витрат на лікування, реабілітацію, транспортних витрат до м. Одеси, купівлю протезу, лікарських засобів, відповідно до призначень лікарів, харчування під час перебування в лікарні. Після спричинення тілесного ушкодження, дитина пройшла через тривале лікування, яке сплачували батьки [PERSON]. Всі матеріальні витрати підтверджуються квитанціями, які надаємо до суду. Таким чином матеріальна шкода складає 40830,15 грн., і [PERSON] як матір неповнолітньої [PERSON] має відшкодувати спричинену шкоду сім`ї [PERSON] . Крім матеріальної шкоди, [PERSON] було завдано і моральної шкоди. [PERSON] внаслідок протиправних дій неповнолітньої [PERSON] зазнав величезної моральної шкоди. Дитина втратила ліве око, зір в правому оці також падає через отриману травму, оскільки тепер збільшилося навантаження на здорове око. Дитина замість щасливого дитинства, юнацтва та дорослого життя, ніколи не зможе жити нормальним повноцінним життям. Дитина стала інвалідом, не таким, які всі. Розмір зазначеної моральної шкоди настільки великий, що рахувати його грошима неможливо, бо неможливо придбати Здоров`я . Неможливо купити дитині щасливе дитинство. Перебування у лікарні після випадку спричинило [PERSON] величезну психологічну травму. [PERSON] відчував страх, безпорадність, фізичний біль, образу та розгубленість. Дитина після втрати ока відчуває себе не такою як всі. Він постійно комплексує з цього приводу,боїться спілкуватись з однолітками так як діти обзиваються і насміхаються. Батьки ніколи не залишають свого сина та постійно піклуються про нього. Намагаються пристосувати його до іншого життя, ніж було в дитини раніше. Важко уявити, що тепер це на все життя. [PERSON] ніколи більше не буде жити повноцінним життям. Жодні гроші не зможуть компенсувати спричинену моральну шкоду. Проте з врахуванням характеру, глибини, тривалості (що це тепер на все життя), вплину на життя та на нормальні життєві зв`язки [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , оцінює спричинену моральну шкоду у розмірі 500000 грн. (п`ятсот тисяч гривень) Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] , матеріальну шкоду в загальному розмірі 40830,15 грн. (сорок тисяч вісімсот тридцять гривень п`ятнадцять копійок). Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] , моральну шкоду в сумі 500000 грн. 00 коп. (п`ятсот тисяч гривень). 17.02.2022 року представником позивача скеровано до суду уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] , матеріальну шкоду в загальному розмірі 45148,16 грн. (сорок п`ять тисяч сто сорок вісім гривень шістнадцять копійок). Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] , моральну шкоду в сумі 500000 грн. 00 коп. (п`ятсот тисяч гривень). Представник позивача в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву, в якій просить проводити судовий розгляд зазначеної справи за відсутністю позивача та представника позивача. На задоволенні уточнених позовних вимог наполягають. Відповідач в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає та просить в позові відмовити. 25.10.2021 року відповідачем [PERSON] надано відзив, в якому зазначає, що не погоджується із заявленими позовними вимогами, з приводу чого надає наступні заперечення і доводи. Із змісту позовної заяви вбачається, що на думку [PERSON] підставою для стягнення з неї матеріальної та моральної шкоди в загальному розмірі 540830,15 грн. є заподіяння її малолітньою донькою [PERSON] малолітньому сину позивачки [PERSON] тілесного ушкодження. Однак, означені вимоги не ґрунтуються на фактичних обставинах, не підтверджені належними та допустимими доказами, не відповідають вимогам закону, а тому не можуть бути задоволені судом з наступних підстав. Фактичні обставини: 05 серпня 2019 року приблизно з 19:00 год. у дворі будинку [ADDRESS] діти грали та по черзі кидали палку, коли прийшла черга кидати палку її доньці, остання попросила дітей, в тому числі і [PERSON] , відійти від того місця куди вона цілила, всі відішли і [PERSON] також, однак останній різко зробив крок вперед та опинився на траєкторії пролітаючої палиці, від її удару [PERSON] отримав тілесне ушкодження. Тобто, її донька навмисно шкоду хлопцю не заподіювала, а [PERSON] сам діяв необачливо, отже те що трапилось є нещасним випадком. Позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, наявності всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення, як і наявності правових підстав для стягнення з неї грошових коштів. З наданих позивачкою суду доказів не можливо зробити безспірний висновок щодо наявності виключно вини її малолітньої дочки у заподіянні шкоди позивачці. Не доводять ці обставини і надані копії постанов про закриття кримінального провадження, оскільки останні є особистим довільним міркуванням окремого слідчого, а прийняті ним процесуальні рішення не звільняють позивачку від обов`язку довести належними та допустимими доказами протиправну поведінку її доньки, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, неналежного виховання не. моєї дитини. Матеріали справи взагалі не містять доказів несумлінного здійснення нею виховання та нагляду за донькою. Натомість, не дивлячись на те, що є одинокою матір`ю, вона належним чином виконує свої батьківські обов`язки та бере активну участь у вихованні доньки, будь яких нарікань зі сторони сусідів, батьків інших дітей, вчителів у школі або органу опіки та піклування не має, на обліках як неблагополучна або проблемна родина не перебувають. Таким чином, за відсутності протиправної поведінки її доньки, з врахуванням того, що шкода не є наслідком її несумлінного здійснення або ухилення від здійснення виховання та нагляду за дитиною, відсутні правові підстави для покладення на неї обов`язку по сплаті 540830,15 грн. Між іншим, позивачем, в порушення вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не наведено обґрунтованого розрахунку розміру матеріальної шкоди - 40830,15 грн., а копії доданих до позовної заяви чеків є нечитабельними, містять виправлення від руки, а тому відповідач позбавлений можливості навіть математично перевірити правильність нарахування, надати свій контрразрахунок, не кажучи вже про можливість встановлення їх належності до заявленої шкоди. При цьому, позивач хоч і зазначив в позові, однак не врахував при проведенні нарахування, сплачені відповідачем грошові кошти в розмірі 600 доларів, 100 євро, а про перераховані нею на картку позивачки 6000,00 грн. взагалі замовчує. Також, позивачка приховує від суду ту, обставину, що вчителі та батьки учнів ЗОШ № 23 зібрали та передали позивачці на проведення операції та лікування [PERSON] біля 40000, 00 грн. Враховуючи викладене, ґрунтовне заперечення на розмір матеріальної шкоди буде подане відповідачем після ознайомлення з оригіналами документів на які посилається позивачка. Щодо стягнення моральної шкоди в сумі 500000,00 грн., то її розмір очевидно заявлений позивачем, з порушенням вимог принципу справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, звертає увагу суду, що позивачка діє від свого імені, але в інтересах малолітнього сина, при цьому просить стягнути із неї саме на свою користь заподіяну моральну шкоду, однак доказів, які б підтверджували моральні переживання самого позивача та їх розмір не надано. Отже, стягнення з неї на користь позивача грошових коштів в сумі 500000 грн. на відшкодування моральної шкоди не відповідатиме приписам закону. Разом з тим, вважає, що суд визначаючи розмір матеріального та морального відшкодування, повинен також врахувати положення ч. 2 та ч. 4 ст. 1193 ЦК, якою регламентовано, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, також суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. Просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 40830,15 грн. та моральної шкоди в сумі 500000,00грн. - відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні установлено, що [PERSON] , [INFO] , являється рідним сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . [PERSON] , мешкає разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 05.08.2019 року приблизно о 19:30 [PERSON] вийшов гуляти у двір біля під`їзду. Він разом з іншими дітьми грали в гру «жук». Безпосередньо участь в грі приймали [PERSON] (яка мешкає за адресою: [ADDRESS] ), [PERSON] (мешкає: [ADDRESS] ), [PERSON] (учень 4-А класу ЗОШ 23) та ще один хлопчик на ім`я [PERSON] . Під час гри [PERSON] взяла дерев`яну палицю та тримаючи її напоготові, сказала «Відійди [PERSON] , я буду кидати». [PERSON] стояв попереду [PERSON] . [PERSON] відійшов на безпечну відстань, а [PERSON] кинула палицю у бік [PERSON] , чим завдала йому ушкодження лівого оку. [PERSON] знаходився на тривалому лікуванні в КНП «ЧОДЛ Черкаської обласної ради» та ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії» імені В.П. Філатова НАМН України. [PERSON] переніс декілька операцій, проте око врятувати не вдалося і воно було видалено. [PERSON] залишився інвалідом та потребує постійного лікування. 28.09.2019 року [PERSON] звернувся з заявою про скоєне кримінальне правопорушення стосовно [PERSON] . 29.09.2019 року за заявою [PERSON] Черкаським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019251010005431, Правова кваліфікація кримінального правопорушення ст. 128 КК України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 05.08.2019 року близько 20 год. 00 хв., за адресою: [ADDRESS] , малолітній [PERSON] , 2009 р.н., отримав тілесні ушкодження від малолітньої [PERSON] , 2010 р.н.., яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/972 від 13.09.2019 відносяться до категорії тяжких. 18.03.2020 року старшим слідчим слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції Дригою Віталієм Андрійовичем була винесена постанова про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019251010005431 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Постановою прокурора Черкаської місцевої прокуратури Внукової Ю. від 07 липня 2020 року постанову слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Дриги В.А, від 18.03.2020 про закриття кримінального провадження № 12019251010005431за ст. 128 КК Укараїни - скасовано, про що вести відомості до ЄРДР. Після проведеного додаткового розслідування, 09 березня 2021 року старшим слідчим слідчого відділу Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області Бас В.В. була винесена постанова про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019251010005431 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, у зв`язку з відсутністю складу злочину. В ході досудового розслідування було проведено судово-медичну експертизу, відповідно до висновку експерта № 02-01/179 від 24.02.2020 року у [PERSON] мало місце ушкодження: проникаюче корнеосклеральне поранення лівого очного яблука з випадінням його оболонок та склоподібного тіла. Вказані ушкодження могло виникнути від дії тупого предмету, у вигляді удару ним в ліве очне яблуко, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в постанові про призначення експертизи (05.08.2019 року). Згідно висновку ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії» ім. В.П. Філатова НАМН України, відновити зір лівого ока не надається можливим, що свідчить про повну втрату гостроти зору на ліве око, вказане ушкодження призвело до втрати загальної працездатності не менше як на одну третину та може кваліфікуватися як тяжке. Виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження, могли виникнути за обставин, які вказані в протоколі проведення слідчого експерименту від 13.02.2020 року за його участю. Постановою старшого слідчого слідчого відділу Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області Бас В.В. встановлено: «Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Частина 1 статті 18 КК України визначає, що суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність. Згідно ч. 1ст. 22 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років. Кримінальним процесуальним Кодексом також передбачена можливість застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Разом з тим, станом на 05.08.2019 малолітній [PERSON] , виповнилось повних 9 років та остання не являється суб`єктом кримінального правопорушення, а тому і відсутній склад злочину.» Таким чином, [PERSON] на момент вчинення дій виповнилося 9 років, тому вона не могла бути притягнута до кримінальної відповідальності. [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00033252612 від 20 жовтня 2021 року. На час скоєння зазначених дій (05.08.2019 року), дитина була під доглядом бабусі [PERSON] . Мати [PERSON] перебувала за кордоном на заробітках. Після скоєного випадку, відповідач була готова допомагати матеріально і позивач сподівалася на добровільне відшкодовування спричиненої шкоди. Відповідач відшкодувала [PERSON] лише 600 доларів США та 100 євро, що підтверджується розпискою від 06.08.2019 року. Вказані кошти є значно меншою сумою, ніж витрати, які були понесені під час проведення операції та після неї. В позовній заяві позивач зазначає, що матеріальна шкода складається з витрат на лікування, реабілітацію, транспортних витрат до м. Одеси, купівлю протезу, лікарських засобів, відповідно до призначень лікарів, харчування під час перебування в лікарні. Після спричинення тілесного ушкодження, [PERSON] пройшов через тривале лікування, за яке кошти сплачувала [PERSON] . Всі матеріальні витрати підтверджуються квитанціями, які знаходяться в матеріалах справи. Матеріальна шкода складає 40830,15 грн.. Крім того, [PERSON] лікарем були прописані окуляри, які [PERSON] придбала за власні кошти, вартістю 1300 грн. [PERSON] в серпні 2021 року знаходився на лікуванні в Державній установі «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України», який знаходиться в Одесі, що підтверджується медичним висновком та результатами мікробіологічного дослідження. Оскільки дитина ще неповнолітня, то супроводжували батьки. Транспортні витрати на поїздку склали 1880 грн. 52 коп. Для [PERSON] , його матір`ю, позивачем по справі, придбавалися медичні препарати на загальну вартість 1137,49 грн. На даний час матеріальна шкода складає 45148,16 грн. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З системного аналізу норм чинного цивільного законодавства України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу. З наведеного вбачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач, у свою чергу, відсутність його вини в заподіянні шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1178 ЦК України, шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. В силу ч. 1 ст. 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам суд, виходячи з вище встановлених обставин доходить висновку про причинно-наслідковий зв`язок між винними та протиправними діями малолітньої особи [PERSON] та заподіянням нею шкоди - ушкодження здоров`я [PERSON] . Нормами чинного законодавства, зокрема цивільного та кримінального, передбачено, що за дії дитини, яка не досягла 14 років усю відповідальність несуть батьки. Підставою притягнення батьків до цивільно-правової відповідальності за правопорушення, вчинені неповнолітніми дітьми, виступає їх власне правопорушення, під яким слід розуміти винне, протиправне невиконання покладених на них обов`язків щодо належного виховання дітей. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст.150 СК України на батьків покладається обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] є рідною матір`ю неповнолітньої [PERSON] , а тому має відшкодувати спричинену шкоду [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного, застосуванню у даній справі підлягають положення ч. 4 ст. 1178 ЦК України, оскільки в судовому засіданні доведено, що малолітня особа завдала шкоди з вини матері, яка полягає у недостатньому здійсненні виховання щодо поваги прав інших осіб, духовного та морального розвитку. Доданими до матеріалів справи доказами, а саме: виписками лікарів, фіскальними чеками, товарними чеками, проїзними документами, підтверджується сума витрачених [PERSON] коштів на лікування сина на загальну суму 45148,16 гривень. Відповідачами цей доказ також не спростовано. У зв`язку з вищенаведеним, позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі у розмірі 45148,16 грн., оскільки доданими до матеріалів справи чеків придбання медикаментів підтверджується сума 45148,16 грн., витрачених позивачкою на лікування сина. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 500000 гривень, то суд виходить з такого. Згідно з вимогами ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач в позовній заяві зазначає, що [PERSON] внаслідок протиправних дій неповнолітньої [PERSON] зазнав величезної моральної шкоди. Дитина позбавилася ока, зір в другому оку також падає через отриману травму, оскільки тепер збільшилося навантаження на здорове око. Дитина замість щасливого дитинства, юнацтва та дорослого життя, ніколи не зможе жити нормальним повноцінним життям. Дитина стала інвалідом. Перебування у лікарні після випадку спричинило [PERSON] величезну психологічну травму. [PERSON] відчував страх, безпорадність, фізичний біль, образу. Дитина після втрати ока відчуває себе не такою як всі, постійно комплексує з цього приводу. [PERSON] ніколи не залишає свого сина та постійно піклується про нього. Намагається пристосувати його до іншого життя, ніж було в дитини раніше. Важко уявити, що тепер це на все життя. Її дитина ніколи більше не буде жити повноцінним життям. Жодні гроші не зможуть компенсувати спричинену моральну шкоду. Проте з врахуванням характеру, глибини, тривалості (що це тепер на все життя), вплину на життя та на нормальні життєві зв`язки [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , оцінює спричинену моральну шкоду у розмірі 500000 грн. (п`ятсот тисяч гривень) Як встановлено судом та підтверджується медичними документами, внаслідок отриманої травми [PERSON] переніс декілька операцій, проте око врятувати не вдалося і воно було видалено. [PERSON] позбавився ока, зір в другому оці падає через отриману травму. Наявність травми, як фізичної так і психологічної, свідчить про наявність як фізичних, так і душевних страждань. Останні, зокрема, полягають у порушенні звичайного ритму життя потерпілого, отримання інвалідності. Дитина замість щасливого дитинства, юнацтва та дорослого життя, ніколи не зможе жити нормальним повноцінним життям. Суд встановив, що обставини заподіяння моральної шкоди, викладені в позовній заяві повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, зокрема виписками про перебування на лікуванні [PERSON] . Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав [PERSON] , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст. 3 ЦПК України. Право особи на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок спричинення тілесних ушкоджень, є абсолютним. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України). Разом з цим, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Як роз`яснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує глибину та ступінь моральних і фізичних страждань дитини [PERSON] , яких він зазнав та зазнає внаслідок отриманої травми, душевних страждань, пов`язаних з протиправними діями малолітньої [PERSON] , істотністю вимушених змін у його житті, який в малолітньому віці отримав тяжкі тілесні ушкодження, зазнав вимушеного порушення життєвого ритму, необхідність лікування, залишився інвалідом, що із врахуванням принципу розумності та справедливості, та враховуючи той факт, що відповідачка являється матір`ю одиначкою, є підставою для визначення моральної шкоди у розмірі 100000 гривень, яка підлягає стягненню із відповідача. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. За таких обставин позивач [PERSON] у даній справі звільнена від сплати судового збору. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом ч. 1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Outcome: partial