Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

позивач дитячий будинок «Оріана» в особі директора Костири Ірини Остапівни 29 квітня 2022 року звернувся в інтересах неповнолітньої [PERSON] до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просить позбавити відповідачів батьківських прав стосовно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ; стягувати з відповідачів на користь дитячого будинку «Оріана» аліменти на утримання [PERSON] у розмірі по ј частці з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У обґрунтування позову посилається на те, що відповідачі є батьками неповнолітньої [PERSON] , яка виховується в дитячому будинку «Оріана» у м. Бориславі з 20 листопада 2020 року. Згідно протоколу № 15 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Бориславської міської ради від 17.11.2021 позивачу було рекомендовано звернутися до Бориславського міського суду Львівської області з позовом про позбавлення відповідачів батьківських прави стосовно неповнолітньої [PERSON] . Шлюб між батьками дитини було розірвано у 2016 році. Фактично з народження дитини малолітня проживала з матір`ю у м.Бориславі Львівської області. Мати самостійно займалась її утриманням, розвитком, вихованням та матеріальним забезпеченням. 30.03.2018 працівниками служби у справах дітей спільно з інспектором з ювенальної превенції ВП ДВП ГУНП у Львівській області здійснено візит в сім`ю [PERSON] та встановлено, що мати перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вела себе дуже агресивно, не допускала соціальних працівників у помешкання та не могла пояснити де на даний момент перебуває її донька. Працівником поліції з [PERSON] проведено профілактичну роботу та попереджено про адміністративну відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. Дитина на той момент перебувала в сусідки. [INFO] дитина, [PERSON] , влаштована в дитячий будинок «Оріана» м.Борислава за зверненням матері. [INFO] малолітню [PERSON] було поставлено на облік служби у справах дітей, як таку, що перебуває в складних життєвих обставинах, підстава неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків. Фактично з кінця 2018 року дитина постійно, за виключенням періоду з жовтня 2019 по жовтень 2020 року, перебуває в дитячому будинку «Оріана» м.Борислава. За час перебування дитини в дитячому будинку працівниками служби у справах дітей спільно з працівником ювенальної превенції з матір`ю дитини неодноразово проводились профілактичні бесіди відповідального батьківства, ведення здорового способу життя, покращення умов проживання, працевлаштування. 04.10.2021 до дирекції дитячого будинку «Оріана» поступило звернення матері [PERSON] про продовження терміну перебування доньки в дитячому будинку (підстава важке матеріальне становище). 08.10.2021 на комісії з питань захисту прав дитини було прийнято рішення рекомендувати відділу освіти Бориславської міської ради підготувати рішення про продовження терміну перебування [PERSON] терміном на один рік, окрім того, рекомендувати дирекції дитячого будинку «Оріана» ініціювати звернення до суду щодо позбавлення матері та батька дитини батьківських прав. Батько, [PERSON] фактично від народження не займається вихованням, утриманням та матеріальним забезпеченням своєї доньки [PERSON] . Ще до народження доньки, коли мати дитини була вагітна, [PERSON] залишив її та перейшов проживати до іншої жінки. У квітні 2016 року він повернувся у м.Борислав, але після повернення до сім`ї почав зловживати спиртними напоями, приходив додому в нетверезому стані, влаштовував конфліктні ситуації. 21.08.2016 [PERSON] залишив сім`ю та поїхав до себе додому, а саме в с.Смільне Бродівського району Львівської області. Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 09.11.2016 року [PERSON] був позбавлений батьківських прав стосовно сина від першого шлюбу. 07.12.2018 ухвалою Бродівського районного суду Львівської області за поданням державного виконавця Бродівського РВДВС ГТУЮ у Львівській області Ситар Івана Йосиповича оголошено в розшук як боржника щодо сплати аліментів. Про розгляд питання на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Бориславської міської ради щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] , він був належним чином повідомлений та був відсутній на засіданні комісії. Вище наведені обставини свідчать що мати, [PERSON] та батько [PERSON] свідомо нехтують своїми обов`язками щодо виховання дитини, не усвідомлюють відповідальність за виховання та розвиток малолітньої доньки. [PERSON] є інвалідом III групи, її стан здоров`я не перешкоджає їй у працевлаштуванні та вихованні доньки. Поряд з тим, її малолітня донька вже четвертий рік виховується в дитячому будинку, знаходячись на повному державному забезпеченні, обіцянки матері щодо покращення житлово-побутових умов проживання та працевлаштування так і залишаються обіцянками. Також позивач, посилаючись на ч. 2 ст.166, ст.180 СК України просить стягувати з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі по ј частці з усіх видів заробітку, щомісячно. Ухвалою судді від 03 червня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження. У підготовчому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, просила не позбавляти її батьківських прав. Вона любить свою доньку, має намір та бажання її виховувати, лише через її важке матеріальне становище вона була змушена віддати доньку на тимчасове проживання у дитячий будинок. Ухвалою від 18 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 24 листопада 2022 року. У судовому засіданні директор дитячого будинку «Оріана» [PERSON] , представник позивача [PERSON] позов підтримали, дали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового засідання були належно повідомлені, правом на подачу до суду відзиву не скористалися. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів. Представник третьої особи виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області (як орган опіки і піклування) Беднарчик Т.С. у судовому засіданні вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення. Вислухавши пояснення учасників справи, заслухавши пояснення неповнолітньої [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені\~статтею 150 Сімейного кодексу України\~та полягають, зокрема, в такому: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інше. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до повноліття. Право на звернення до\~суду\~з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків,\~опікун, піклувальник, особа, в\~сім`ї\~якої проживає\~дитина,\~заклад охорони здоров`я, навчальний або інший\~дитячий заклад, в якому вона перебуває,\~орган опіки та піклування,\~прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.04.2015, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориславського міського управління юстиції у Львівській області, актовий запис №137 (а.с.7). Шлюб між відповідачами було розірвано рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 11.10.2016 у справі № 438/881/16-ц (а.с.16). Фактично з народження [PERSON] проживала з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Мати самостійно займалась її утриманням, розвитком, вихованням та матеріальним забезпеченням. Неповнолітня [PERSON] з 20 листопада 2020 року тимчасово влаштована та виховується в дитячому будинку «Оріана» у м. Бориславі. Зокрема, 17.11.2020 рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради Ситар Божену-Анну було влаштовано в дитячий будинок «Оріана» терміном на один рік до 28.10.2021, у зв`язку з зверненням матері [PERSON] (а.с.9). У подальшому рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради від 19.10.2021 №285 продовжено до 29.10.2022 термін перебування [PERSON] в дитячому будинку «Оріана» у м. Бориславі (а.с.6). Наказом служби у справах дітей Бориславської міської ради Львівської області №14-ос від 05.11.2020 малолітню [PERSON] поставлено на облік служби у справах дітей, як таку, що перебуває в складних життєвих обставинах, батьки якої ухиляються від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини (а.с.13). 28.01.2021 працівниками служби у справах дітей спільно з інспектором з ювенальної превенції ВП ДВП ГУНП у Львівській області здійснено візит в сім`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що [PERSON] проживає одна у власному будинку з частковими комунальними зручностями (не має підігріву води, туалет надворі), для дитини відведено окрему кімнату, яка потребує ремонту. З матір`ю дитини проведено профілактичну бесіду щодо відповідального батьківства та покращення житлово- побутових умов проживання (а.с.15). Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 15.01.2021 [PERSON] визнану винною у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 184 ч.1 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу. Крім цього, як стверджує позивач та його представник, фактично з кінця 2018 року дитина постійно, за виключенням періоду з жовтня 2019 по жовтень 2020 року, перебуває в дитячому будинку «Оріана» м.Борислава. Зокрема, 12 грудня 2018 року [PERSON] влаштована в дитячий будинок «Оріана» м.Борислава за зверненням матері. Рішенням виконавчого комітету №316 від 19.12.2018 малолітню [PERSON] було влаштовано в дитячий будинок «Оріана» терміном на 6 місяців. 26.06.2019 на ім`я міського голови від [PERSON] поступило звернення щодо продовження терміну перебування малолітньої [PERSON] на 3 місяці в дитячому будинку (підстава важке матеріальне становище матері, стан здоров`я). 18.07.2019 рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради було прийнято рішення про продовження терміну перебування малолітньої [PERSON] в дитячому будинку «Оріана» терміном на 3 місяці, у зв`язку з зверненням матері. Працівниками служби у справах дітей спільно з працівником ювенальної превенції з матір`ю дитини неодноразово проводились профілактичні бесіди відповідального батьківства, ведення здорового способу життя, покращення умов проживання, працевлаштування, було здійснено візити в сім`ю [PERSON] , за результатами яких встановлено, що умови проживання матері є не належні для нормального проживання та виховання дитини, при цьому, [PERSON] повідомила про її плани облаштувати належні умови для своєї доньки. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету №337 від 09.12.2021, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити, зокрема, відповідачку [PERSON] батьківських прав стосовно її доньки [PERSON] (а.с.11). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку неповнолітньої [PERSON] , суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування у частині про доцільність позбавлення батьківських прав матері - відповідачки [PERSON] , оскільки висновок у цій частині є недостатньо ґрунтовним, не містить даних про те, що [PERSON] була заслухана органом опіки та піклування. Крім того, позиція відповідачки [PERSON] у суді, а саме її намагання зберегти зв`язок з донькою, категоричне заперечення проти позбавлення її батьківських прав, посилання та її важке матеріальне становище, яке змусило її віддати тимчасово дитину у дитячий будинок, свідчать про те, що вона не є особою, яка умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини і щодо якої є нагальна необхідність позбавлення батьківських прав щодо доньки. У вказаному висновку не встановлено фактів, які б свідчили про те, що позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дитини. Тимчасове влаштування дитини до державного закладу на повне державне утримання, за обставин, що встановлені судом, є виправданим та необхідним заходом щодо захисту малолітньої дитини. Суд враховує також думку неповнолітньої [PERSON] , яка ствердила, що вона любить свою маму - відповідачку [PERSON] . Мама відвідує її періодично; останній раз вони бачились кілька днів тому. Вважає, що [PERSON] є хорошою матір`ю, позбавляти її батьківських прав не потрібно. Натомість тата відповідача [PERSON] вона не бачила дуже давно. На думку суду позбавлення батьківських прав з підстав ухилення батьків від виконання своїх обов`язків може мати місце лише тоді, коли таке ухилення має явний характер, тобто коли батьки не спілкуються та не виявляють прагнення до спілкування з дитиною, взагалі не піклуються та не намагаються піклуватися про матеріальний добробут і розвиток дитини. Враховуючи наявні докази, суд вважає, що відповідач [PERSON] у міру своїх об`єктивних можливостей намагається забезпечити добробут дитини та виявляє інтерес до неї, а причиною тимчасового влаштування дитини до дитячого будинку є важкий матеріальний стан матері та стан її здоров`я, що підтверджується матеріалами справи. Зазначені фактори в сукупності, на думку суду, можна розцінювати як такі, що доводять відсутність факту ухилення відповідачки від виховання дитини, а також доводять відсутність факту свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідачка прагне до спілкування із дитиною та намагається зберегти родинні зв`язки з донькою. Суд вважає, що у даному випадку позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав є невиправданим, настільки крайнім заходом сімейно-правового характеру, який не відповідає інтересам дитини. У цьому випадку, держава, як про це висловився Європейський суд у справах людини у рішенні «Савіни проти України», має допомогти родині у складній ситуації, без застосування радикальних заходів. Вихованням доньки відповідачка [PERSON] хоч і не в повній мірі, проте займається, виходячи зі своїх здібностей і фінансових можливостей, виявляє інтерес до дитини, а наявні в матеріалах цивільної справи докази не можуть бути достатніми для обґрунтованості висновку про свідоме та умисне її ухилення від виховання дитини. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до відповідачки [PERSON] , у зв`язку із недоведеністю їх позивачем у справі. Щодо позовних вимог, заявлених до відповідача [PERSON] , суд зазначає наступне. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, батько неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , - відповідач [PERSON] фактично від народження не займається вихованням, утриманням та матеріальним забезпеченням своєї доньки ( [PERSON] ). Ще до народження доньки, коли мати дитини була вагітна, [PERSON] залишив її та перейшов проживати до іншої жінки. У квітні 2016 року він повернувся у м.Борислав, але після повернення до сім`ї почав зловживати спиртними напоями, приходив додому в нетверезому стані, влаштовував конфліктні ситуації. Постановою Бориславського міського суду від 08.06.2016 [PERSON] був визнаний винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім`ї) та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді 30 годин громадських робіт. 21.08.2016 [PERSON] залишив сім`ю та поїхав до себе додому, а саме в с.Смільне Бродівського району Львівської області. Про розгляд питання на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Бориславської міської ради щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] , він був належним чином повідомлений та був відсутній на засіданні комісії. На засіданні комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Бориславської міської ради розглядалось питання про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відтак 09 грудня 2021 року рішенням виконавчого комітету № 337 затверджено висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Згідно з вказаним висновком позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітньої доньки [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дитини. [PERSON] самоусунувся від виховання дитини, не дбає про її фізичний та моральний розвиток, матеріально не забезпечує. Як вже було зазначено судом, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Ті ж самі принципи закріплені вищезазначеною Декларацією прав дитини, відповідно п. 6 та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] безвідповідально ставиться до питання виховання своєї доньки [PERSON] та її матеріального забезпечення. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач - батько дитини, свідомо протягом багатьох років, маючи реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки стосовно неповнолітньої дитини, зокрема, цікавитися дитиною, її життям, потребами, матеріально допомагати, дбати про її культурний та духовний розвиток, спілкуватися з нею, сприяти в отриманні дитиною освіти, свідомо ухиляється від виконання таких обов`язків, оскільки жодних об`єктивних перешкод для виконання ним батьківських обов`язків не існує; самоусунувся від виховання та утримання дитини, не виявляє стосовно доньки батьківської турботи, що вказує на неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків та нехтування своїми батьківськими обов`язками, в розумінні встановлених законодавчих положень. Доказів протилежного відповідачем до суду подано не було. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , який ухиляється від виконання обов`язків з виховання дитини, є підставними та вважає, що відповідача, як крайній захід, слід позбавити батьківських прав стосовно його доньки [PERSON] . На переконання суду позбавлення батьківських прав не зашкодить інтересам дитини, її подальшому вихованню та утриманню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь дитячого будинку «Оріана» аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі по ј частці з усіх видів заробітку, щомісячно, - суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з\~ч.1\~-ч.3\~ст.\~181\~СК України\~способи виконання\~батьками обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними.\~За домовленістю\~між батьками\~дитини той\~із них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі.\~ За\~рішенням суду\~кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до\~ч.1\~ст.182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України). Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Отже, з урахування вище вказаного, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідачів аліментів у розмірі, про який просить позивач. При цьому суд зазначає, що розмір аліментів не є сталою величиною та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України,\~за якою\~розмір аліментів,\~визначений за\~рішенням суду\~або домовленістю\~між батьками,\~може бути\~згодом зменшено\~або збільшено\~за рішенням\~суду за\~позовом платника\~або одержувача\~аліментів у\~разі зміни\~матеріального або\~сімейного стану,\~погіршення або\~поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 14 частини другої статті 3\~Закону України\~від 08\~липня 2011\~року №\~3674-VI\~«Про судовий\~збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Таким чином, згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача [PERSON] в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073 гривень 60 копійок, з відповідача [PERSON] в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 2 147 гривень 20 копійок. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial