Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

В грудні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому просив стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача завдану матеріальну шкоду в сумі 5000,00 грн., а також стягнути із відповідачів на користь позивача моральну шкоду в сумі по 40000,00 грн., тобто по 20000,00 грн. із кожного. В обґрунтування позову зазначено, що 26.10.2020 року відповідачі вироком Голосіївського районного суду м. Києва були засуджені до позбавлення волі за вчинення численних епізодів крадіжки особистого майна громадян міста Києва, в т.ч. і крадіжку велосипеда позивача, вартість 5000,00 грн. Позивач вказує, що вказаним злочином йому було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, однак, по об`єктивним причинам в рамках розгляду кримінальної справи позивач не мав можливості подати цивільний позов. З огляду на викладене, а також в зв`язку із завданням злочинними діями відповідачів шкоди, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути солідарно із відповідачів матеріальну шкоду в сумі 5000,00 грн., а також стягнути завдану позивачу моральну шкоду, яка ним оцінена в сумі 40000,00 грн., тобто по 20000,00 грн. із кожного відповідача. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідачі відзив на позов не подали, з будь-якими клопотаннями до суду не звертались. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 26.10.2020 року у справі № 752/21497/17, [PERSON] було визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, та за ч. 1 ст. 309 КК України, а також [PERSON] було визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України. Так, зі змісту зазначеного вироку вбачається, що 09.04.2020 року близько 21.10 год. [PERSON] , перебуваючи у попередній змові із [PERSON] , проходячи повз супермаркет «АТБ» за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський, 1, помітили велосипед марки «Ардіс» чорно-жовтого кольору, вартістю 5000,00 грн., який належить гр.. [PERSON] та вирішили його таємно вкрасти. Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, [PERSON] , діючи умисно, за попередньою змовою із [PERSON] , впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, підійшли до велосипеду марки «Ардіс» чорно-жовтого кольору, де заздалегідь до розробленог плану, [PERSON] прикривав та спостерігав, щоб ніхто їх не помітив, а [PERSON] , за допомогою кусачок перекусив навісний замок, після чого сівши на велосипед поїхали разом із [PERSON] у невідомому напрямку. В подальшому вказаним велосипедом [PERSON] та [PERSON] розпорядились на власний розсуд, тим самим завдавши гр.. [PERSON] матеріального збитку на суму 5000,00 грн. Крім того, зі змісту вироку вбачається, що потерпілий [PERSON] цивільний позов в рамках розгляду кримінальної справи не заявляв. Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.02.2021 року, вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 26.10.2020 року щодо [PERSON] було змінено в частині застосування вимог ч. 5 ст. 72 КК України, а в решті вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 26.10.2020 року, було залишено без змін. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. В силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення. Належність та допустимість доказів визначають ст.ст. 77,78 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Вироком суду, який набрав законної сили, було встановлено, що внаслідок злочинних дій відповідачів позивачу було завдано матеріальну шкоду в сумі 5000,00 грн., та зазначену шкоду відповідачі в добровільному порядку позивачу не відшкодували, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог в частині завдання позивачу матеріальної шкоди внаслідок злочинних дій відповідачів знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, а відтак наявні підстави для стягнення солідарно із відповідачів на користь позивача завдану матеріальну шкоду в сумі 5000,00 грн., в зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 40000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу від протиправних дій відповідачів знайшов повне підтвердження дослідженими обставинами кримінального правопорушення, зазначеними у вироку. Отже, вчиненим відповідачами кримінального правопорушення позивачу безумовно було завдано моральної шкоди. Однак, вуд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм,

Outcome: partial