Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

18 листопада 2020 року позивач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2001165674101 від 10 листопада 2018 року. Позивач посилається на те, що між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 2001165674101 від 10 листопада 2018 року. На підставі цього договору відповідачу була видана кредитна карта з кредитним лімітом в сумі 18 951 грн. 24 грудня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» змінило назву на Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк». Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів утворилася заборгованість. 17 лютого 2021 року надійшла уточнена позовна заява, у якій зазначено, що заборгованість відповідача перед позивачем, нарахована за період з 12 листопада 2018 року по 03 листопада 2020 року, складає 24 697 грн 25 коп, з яких: -заборгованість за кредитом 13 924 грн 35 коп, -заборгованість за процентами 10 772 грн 90 коп. За змістом поданого відзиву [PERSON] позовні вимоги не визнає повністю, зазначає, що 05 грудня 2018 року він виявив нестачу грошових коштів у сумі 18 951 грн на кредитній картці, виданій йому АТ «ПУМБ», відразу після цього звернувся до банку з вимогою щодо повернення списаних з поточного рахунку грошових коштів. Банк повідомив, що операції щодо грошових переказів з його картки проводились через інтернет-банкінг з використанням номера його мобільного телефону, на який були надіслані коди підтвердження операцій. При цьому на його телефон не надходило ніяких sms-повідомлень. Таким чином невідома особа, скориставшись відповідною послугою, що надає оператор мобільного зв`язку, «клонувала» його номер телефону та за допомогою інтернет-банкінгу АТ «ПУМБ» ініціювала несанкціонований переказ вищезазначеної суми кредитного ліміту двома транзакціями, а також поповнення мобільного номеру [NUMBER] . Коштами вищезазначеного кредитного ліміту він не користувався, пін-код та іншу особову інформацію стосовно кредитної картки нікому не передавав. Від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. За змістом поданих заяв представник позивача - Кущ Я.В. підтримує позовні вимоги у повному обсязі, представник відповідача - адвокат Приходько М.М. позовні вимоги не визнає. З матеріалів справи видно, що відповідачем була підписана заява № 2001165674101 від 10 листопада 2018 року про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що разом з Публічною пропозицією ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла з 06 квітня 2018 року) складає договір приєднання. (том 1, а.с. 6-15) Згідно з частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Приєднання відповідача до договору про надання банківських послуг підтверджується також фактом користування відповідача картковим рахунком та використання ним кредитних коштів. До позовної заяви додана виписка з рахунку відповідача, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом. (том 1, а.с.19-21) Позивачем надано розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 2001165674101 від 10 листопада 2018 року, яка нарахована за весь період користування кредитними коштами станом на 03 листопада 2020 року включно. (том 1, а.с.127-128) Відповідач не визнає позовні вимоги, посилаючись на те, що кредитні кошти у сумі 18 951 грн були списані з його картки внаслідок шахрайських дій невідомих осіб. [PERSON] звертався до АТ «ПУМБ» з приводу несанкціонованого списання коштів у розмірі 10 055 грн, 8849 грн, 47 грн 03 грудня 2018 року. При розгляді звернення банком встановлено, що 03 грудня 2018 року о 17:34 зафіксовано вхід в інтернет-банкінг клієнта з запитом про зміну пароля. 03 грудня 2018 року о 17:42 тимчасовий пароль і логін було відправлено на анкетний номер телефону клієнта - [NUMBER] . 04 грудня 2018 року об 11:30 зафіксовано повторний вхід в інтернет-банкінг клієнта і здійснено переказ на карту А-банку 10 000 грн без урахування комісії, переказ на карту Ощадбанку 8800 грн без урахування комісії і поповнення номера телефону [NUMBER] на суму 47 грн. Коди підтвердження операцій висилалися на анкетний номер телефону клієнта - [NUMBER] , після чого були успішно введені. СМС-повідомлення про успішні операції також висилалися на той самий анкетний номер телефону клієнта. Тому банком було відмовлено у поверненні коштів клієнту, рекомендовано змінити параметри авторизації в інтернет-банкінг, а також змінити кодове слово і звернутися до правоохоронних органів. (том 1 а.с.174) Ухвалою суду від 03 жовтня 2022 року за клопотанням представника відповідача було витребувано у Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області належним чином завірену копію матеріалу ЖЕО № 25353 від 01 жовтня 2020 року за заявою [PERSON] про вчинення шахрайських дій, а також інформацію про результати розгляди цієї заяви, чи встановлені обставини вчиненого правопорушення і особи, які його вчинили, чи внесено інформацію за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Павлоградським ВП ГУНП в Дніпропетровській області надано копію матеріалів кримінального провадження № 12021045370000043 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України. (том 2, а.с.22-46) З матеріалів кримінального провадження видно, що 18 січня 2021 року до ЄРДСР внесено відомості про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 04 грудня 2018 року невідома особа шляхом обману переказала грошові кошти в сумі 18 951 грн з банківської картки, яка належить [PERSON] , чим спричинила матеріальний збиток. 30 квітня 2021 року дізнавачем Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області Михайленко В.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12021045370000043 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України. За змістом зазначеної постанови під час досудового розслідування установлено, що грошові кошти в сумі 18 951 грн знаходились на кредитній картці Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», тобто грошові кошти належать кредитодавцю, а саме АТ «ПУМБ» згідно договору про споживчий кредит. В ході досудового розслідування будь-яких заяв або повідомлень від АТ «ПУМБ» не надходило. (том 2 а.с.43) Як передбачено частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 17 червня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 759/4025/19 досліджував питання щодо стягнення з банку безпідставно списаних коштів з карткового рахунку. Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705). В свою чергу, Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення № 705). Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Окрім цього, надання споживачем третім особам необхідної інформації для здійснення звичайних операцій із зарахування на картковий рахунок коштів (номер карткового рахунку; прізвище, ім`я по батькові власника карткового рахунку, його номера телефону) не може розцінюватися як надання користувачем інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (Постанова Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 725/314/15-ц). Таким чином за висновком Верховного Суду користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до встановлених судом обставин, кредитну картку відповідача як електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та без електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача. Тому відповідач не несе відповідальності за здійснення переказу коштів з кредитної картки, оскільки відсутні докази того, що дії чи бездіяльність користувача призвели до незаконного використання інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У даному випадку платіжні операції були ініційовані із використанням номеру телефону, який зазначений в анкеті позичальника. Номер телефону не є електронним цифровим підписом і не ідентифікує особу користувача кредитної картки. Матеріалами цивільної справи та кримінального провадження № 12021045370000043 не доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до незаконного використання його анкетного номера телефону для ініціювання платіжних операцій. Судом не встановлено обставин, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному використанню належного йому номера телефону. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не спростовано твердження відповідача про те, що він особисто не виконував операцій щодо переказу кредитних коштів у загальному розмірі 18 951 грн через інтернет-банкінг і не сприяв своїми діями чи бездіяльністю незаконному використанню його анкетного номера телефону. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено при зверненні до суду судовий збір у розмірі 2102 грн, тобто у мінімальному розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір» за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру, що підтверджується платіжним дорученням від 10 листопада 2020 року. (а.с.1) Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed