Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та просив шлюб з відповідачем розірвати. В судовому засіданні представник позивача зазначила, що позовні вимоги підтримує, наполягає на розірванні шлюбу, з огляду на те, що з 2012 року пара не проживає, шлюб існував формально. В судовому засіданні представник відповідача, зазначила, що факт роздільного проживання з 2012 року не підтверджується жодними доказами, до позову не долучено жодних документів про роздільне проживання, клієнтка стверджує що шлюбні стосунки та спільний бюджет припинився у 2020 році, просить шлюб розірвати. Також представник відповідача, просила повернути зустрічний позов, не підтримала його та просила не розглядати. Заслухавши позицію сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ч.2ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , актовий запис №29 від 07.02.2004 року, внесений Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська. Від шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис №463 від 11.05.2005, зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Згідно ізст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5\~Протоколу №7Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно зіст.\~24\~Сімейного кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.2ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з\~ч.3ст.115\~Сімейного кодексу\~України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved