Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернулася до суду, пред`являючи вимоги до відповідачів на предмет визнання права власності в порядку спадкування, вказавши третьою особою Перша Дніпровська державна нотаріальна контора, в обґрунтування якого зазначає, що [INFO] померла її тітка [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з 25/100 частин житлового за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,503 га для обслуговування зазначеного житлового будинку. Вказана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності співвласників житлового будинку: [PERSON] , якій належить 25/100 частин житлового будинку, [PERSON] , якій належить 53/100 частин житлового будинку, та [PERSON] , якій належить 22/100 частин житлового будинку. За життя [PERSON] залишила заповіт на ім`я позивача [PERSON] на належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] , яке було єдиною власністю померлої та на час складання заповіту [PERSON] не мала у власності іншого нерухомого майна. Позивач постійно спілкувалася зі своєю тіткою, яка доводиться рідною сестрою батька позивача, доглядала за нею та займалася питанням її поховання. Також, в процесі спілкування, тітка повідомляла позивачу, що має у власності лише квартиру за вищевказаною адресою, в якій вона проживала та повідомила, що склала заповіт на ім`я позивача на цю квартиру. Інших родичів чи близьких людей тітка не мала. У передбачений законом шестимісячний строк позивач звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та у подальшому із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, що зазначене у заповіті, однак постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із тим, що змістом заповіту, розпорядження щодо належної спадкодавцю частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не охоплюється, а також неможливо визначити обсяг спадкового майна, оскільки земельна ділянка належить померлій на праві спільної сумісної власності та належна померлій частка земельної ділянки не визначена. Так, ще за життя тітки співвласники житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , фактично визначились в порядку користування належними кожному із них ідеальними частками цього будинку та користувалися ними як окремими квартирами з відповідними номерам: [PERSON] квартира [ADDRESS] , [PERSON] квартира [ADDRESS] , [PERSON] квартира [ADDRESS] . В той же час, договір про поділ житлового будинку в натурі у встановленому законом порядку співвласниками не укладався, право спільної часткової власності не скасовувалося. Також, позивач зазначає, що тітка була зареєстрована за вищевказаною адресою саме в квартирі [ADDRESS] , що також підтверджує право власності останньої на цю квартиру, а саме на 25/100 частин житлового будинку за вищевказаною адресою. У 2012 році [PERSON] разом із співвласниками житлового будинку отримали державний акт на право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0503 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд спільного житлового будинку за вищевказаною адресою. Таким чином, з урахуванням уточненої позовної заяви, враховуючи, що спірна земельна ділянка за життя спадкодавця перебувала у спільній сумісній власності спадкодавця та інших співвласників, з огляду на що право спільної сумісної власності на земельну ділянку повинне бути припиненим, а тому позивач просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 25/100 частин житлового будинку за вищевказаною адресою, припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0503 га з кадастровим номером: 120100000:06:037:0046 за адресою: [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності на 53/100 частин, а за Євстаф`євою право власності на 22/100 частини вказаної земельної. З відкриттям загального позовного провадження за ухвалою суду від 10 грудня 2021 року та призначенням підготовчого засідання у справі, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень проте з потребою у витребуванні доказів та сприянні в поданні доказів позивачу. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року задоволене клопотання представника позивача [PERSON] та з Першої дніпровської державної нотаріальної контори витребувано належним чином копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2022 року задоволене клопотання представника позивача [PERSON] та витребувано у: 1) Відділу адресно-довідкової роботи УПР ГРФО ГУ ДМС України в Дніпропетровській області витребувано відомості про зареєстроване місце проживання сіх наявних осіб за наступними даними: [PERSON] , що містяться в картотеці реєстраційного обліку Відділу адресно-довідкової роботи УПР ГРФО ГУ ДМС України в Дніпропетровській області за період з 21 жовтня 2003 року по 20 серпня 2014 року; 2) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області інформації про реєстраційний номер (РНОКПП) фізичної особи [PERSON] . Представник відповідача Дніпровської міської ради 13 січня 2022 року засобами поштового зв`язку подав відзив на позов, в якому зазначається, що Дніпровська міська рада заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, з огляду на те, що за життя спадкодавця між співвласниками договір про поділ нерухомого майна, земельної ділянки площею 0,0503 га за адресою: [ADDRESS] , укладений не був, померлій [PERSON] зазначена земельна ділянка належить у невизначеній частині, а отже визначити частку цієї земельної ділянки для спадкування за заповітом, після смерті останньої, неможливо. За таких обставин, представник відповідача просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2022 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи за ї відсутності, в яких також зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких також зазначили, що позовні вимоги визнають у повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] та представник відповідача Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про слухання справи повідомлялися належним чином. Будь-яких заяв або клопотань від них не надходило. Представник третьої особи Першої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання також не з`явився, в матеріалах справи міститься заява завідувача державної нотаріальної контори Водолазської Н. про розгляд справи за відсутності представника третьої особи з вирішенням справи на розсуд суду. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , яка народилася [INFO] , є рідною донькою [PERSON] , який, у свою чергу, є рідним братом [PERSON] , [INFO] , а отже остання доводиться позивачу рідною тіткою (а.с. 4-5, 24, 25). Так, тітка позивача [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Дніро у віці 68 років, про що 25 лютого 2021 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зроблений відповідний актовий запис № 316 (а.с. 7). Після смерті тітки позивача відкрилася спадщина на нерухоме майно у вигляді належної їй 25/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що належала їй на підставі договору дарування від 24 травня 1996 року, зареєстрованого державним нотаріусом за № 6-5752 (а.с. 11). Так, за життя [PERSON] залишила заповіт, яким заповіла [PERSON] належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи (ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах\~уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] у шестимісячний строк із дня відкриття спадщини після смерті своєї рідної тітки [PERSON] прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса. Окрім позивача, спадкоємцем за заповітом є [PERSON] , якому [PERSON] за життя відповідно до заповіту від 21 жовтня 2003 року заповіла все належне їй майно, де б воно не було і із чого б вона не складалося, а також взагалі все, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні документами зі спадкової справи № 214/2021, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 81-96). Відповідно до ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Із постанови державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори Тараненко Р.В. від 28 жовтня 2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що під час розгляду заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом з матеріалів спадкової справи № 217/2021 встановлено, що зміст заповіту, посвідченого 15 листопада 2005 року П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-391, скасовує заповіт, посвідчений 21 жовтня 2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу за реєстровим № 3239 у тій частині, в якій він йому суперечить, а саме щодо квартири [ADDRESS] . В той же час, змістом заповіту від 15 листопада 2005 року на ім`я [PERSON] , розпорядження щодо належної спадкодавцю частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не охоплюється, а також неможливо визначити обсяг спадкового майна, оскільки земельна ділянка належить померлій на праві спільної сумісної власності та належна померлій частка земельної ділянки не визначена. Таким чином, неможливо визначити обсяг спадкового майна, через що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за заповітом на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-10). Отже, судом встановлено, що перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на 25/100 частин квартири та 25/100 частин земельної ділянки, де розташована ця квартира, який своєю постановою відмовив у вчиненні відповідної нотаріальної дії, є неможливість визначення обсягу майна, яке входить до спадщини через наявність, окрім спадкодавця, інших співвласників. Судом також встановлено, що згідно інформації Дніпровського міського бюро технічної інвентаризації № 12985 від 28 вересня 2021 року станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право власності на: 53/100 частини [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12 вересня 2005 року, виданого П`ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 3-7168, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР 10 жовтня 2005 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим № 11036058; 22/100 частини [PERSON] на підставі договору дарування від 13 жовтня 1997 року, посвідченого П`ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-5219, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР 27 листопада 1997 року та записано в реєстрову книгу № 521 за реєстровим № 62; 25/100 частин [PERSON] на підставі договору дарування від 24 травня 1996 року, посвідченого П`ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 6-5752, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР 05 серпня 1996 року та записано в реєстрову книгу № 521 за реєстровим номером № 62. Окрім цього, в матеріалах інвентаризаційної справи, на дату останньої інвентаризації, проведеної 05 серпня 2008 року, містяться відомості про самочинне будівництво сараю літ. Д, про о виставлено відповідний штамп. Зазначені обставини також підтверджуються домовою книгою на цей житловий будинок (а.с. 12, 14-15). За даними Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 897966, що видане 09 квітня 2012 року на підставі рішення Дніпровської міської ради № 136/19 від 19 вересня 2007 року, земельна ділянка площею 0,0503 га з кадастровим номером 1210100000:06:037:0046, розташована по [ADDRESS] , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, перебуває у спільній сумісній власності між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16, 17, 18-20). За даними довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості за адресою: [ADDRESS] , оціночна вартість квартири [ADDRESS] становить 823\~377, 54 грн., оціночна вартість поліпшень становить 793 692,83 грн., оціночна вартість земельної ділянки становить 29\~684,71 грн. (а.с. 21-23). Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Приписами ч. 2 ст. 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до\~ст.\~1225\~ЦК України\~право власності\~на земельну\~ділянку переходить\~до спадкоємців\~на загальних\~підставах,\~із збереженням\~її цільового\~призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Так, згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15 )\~право власності\~на земельну\~ділянку переходить\~до спадкоємців\~за загальними правилами спадкування\~(зі\~збереженням її\~цільового призначення)\~при підтвердженні\~цього права\~спадкодавця державним\~актом на\~право власності\~на \~землю або\~іншим правовстановлюючим\~документом.\~У порядку\~спадкування можуть\~передаватися також\~право користування\~земельною ділянкою\~для сільськогосподарських\~потреб (емфітевзис),\~право користування\~чужою земельною\~ділянкою для\~забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Отже, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд. Як встановлено судом, цільовим призначенням земельної ділянки площею 0,0503 га з кадастровим номером 1210100000:06:037:0046, розташованої по [ADDRESS] , є обслуговування житлового будинку та інших будівель і споруд, які на ній знаходяться. В судовому засіданні встановлено, що у 2012 році співвласники фактично визначилися з порядком користування належними кожному із них ідеальними частками житлового будинку та користувалися ними як окремими кватирами з відповідними номерами: [PERSON] квартира [ADDRESS] , [PERSON] квартира [ADDRESS] , [PERSON] квартира [ADDRESS] . В той же час, договір про поділ житлового будинку в натурі у встановленому законом порядку співвласниками не укладався, право спільної часткової власності не скасовувалося. Окрім цього, згідно інформації Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-13848 від 10 вересня 2021 року за наявними даними будинкової книги з питань реєстрації фізичних осіб, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 24 жовтня 2005 року по 21 березня 2021 року. Інші зареєстровані особи за цією адресою відсутні (а.с. 13). Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача Дніпровської міської ради, що викладені у відзиві на позов, щодо невизначеної частки земельної ділянки [PERSON] , оскільки матеріалами справи та у судовому засіданні встановлено, що за життя спадкодавця [PERSON] між нею та співвласниками житлового будинку досягнуто домовленостей щодо часток користування цим будинком, так само і земельною ділянкою, на якій розташований зазначений житловий будинок без укладення договору про поділ житлового будинку в натурі у встановленому законом порядку та право спільної часткової власності не скасовувалось. Отже, позивач [PERSON] , як спадкоємиця після смерті [PERSON] має право на набуття права власності на 25/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом та на набуття права власності на пропорційну до зазначеної частки житлового будинку, а саме 25/100 частин земельної ділянки площею 0,0503 га за вказаною адресою. Тоді як, співвласникам житлового будинку та земельної ділянки на праві спільної часткової власності належать: [PERSON] 53/100 частин земельної ділянки, [PERSON] 22/100 частин земельної ділянки. За таких обставин, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я позивача не може бути проведена на загальних підставах, які зазначені у Законі України «Про нотаріат», враховуючи те, що за життя між спадкодавцем та співвласниками житлового будинку та земельної ділянки досягнуто домовленостей щодо частин користування цим житловим будинком та земельною ділянкою, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Про розподіл судових витрат на свою користь позивач не клопотав, тому судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved