Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги мотивував тим, [INFO] помер, [PERSON] , смерть якого зареєстровано Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області, про що Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київський області, зроблено актовий запис № 20 та підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, що розташовані в [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 3222480801:01:002:5026, загальною площею 0,0800 га. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] , мати - Позивач [PERSON] . Після смерті [PERSON] його мати [PERSON] 01 серпня 2018 року, звернулася Приватного нотаріуса для оформлення Заяви про прийняття спадщини за померлим сином. 08.08.2018 року, представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] звернулися до Приватного нотаріуса Хавблюк Т.В. та передала документи з заявами про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи. В той самий день 08.08.2018 року Приватний нотаріус Хаблюк Т.В. у звязку з відкриттям спадкової справи видала інформаційну довідку з спадкового реєстру, відповідно до якої заповіти/спадкові договори спадкодавця - [PERSON] відсутні. Після закінчення строку передбаченого Цивільним кодексом України 03.12.2018 року представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] звернулися до Приватного нотаріуса Хавблюк Т.В. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. Після проведення перевірки Приватним нотаріусом Хавблюк Т.В. Державного реєстру актів цивільного стану було виявлено, що у Спадкодавця зареєстровано шлюб з [PERSON] , а тому Приватний нотаріус повідомила про необхідність прийти за свідоцтвом про право на спадщину разом з дружиною померлого. 17.12.2018 року представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] та дружина [PERSON] звернулися до Приватного нотаріуса Хавблюк Т.В. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. Після проведення перевірки Приватним нотаріусом Хавблюк Т.В. спадкового реєстру було виявлено, що у реєстрі з`явився заповіт від Померлого [PERSON] - спадкодавця, який був посвідчений 19.12.2017 року Бузівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області, і внесений в спадковий реєстр 27.11.2018 року, а тому Приватний нотаріус повідомила про неможливість проведення нотаріальної дії, яка полягає в видачі свідоцтва про право на спадщину. З метою отримання копії даного заповіту 19.12.2018 року представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] звернулася з заявою до Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. 28.01.2019 року представник Позивача отримав копію Заповіту від 19.12.2017 року посвідченого секретарем виконкому Бузівської сільської ради Дударенко Дариною Миколаївною. Ознайомившись з даним заповітом Позивач вважає, що Заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, тому що цей Заповіт не був підписаний [PERSON] та не відповідає волі Спадкодавця, що є достатньою підставою для визнання цього Заповіту недійсним, а також він не відповідає встановленим вимогам до форми та змісту правочинів. Так після того як копію даного заповіту побачив Позивач, вона зразу зазначила, що це не підпис спадкодавця. Також, рідні брати [PERSON] теж про це зазначають, що свідчить про підробку підпису на заповіті та не відповідає внутрішній волі спадкодавця. Просила суд визнати недійсним Заповіт, вчинений [PERSON] 19.12.2017 року, посвідчений секретарем виконкому Вузівської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області Д.М. Дударенко за реєстром № 21, яким все майно було заповідане [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2019 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.07.2019 року витребувано в приватного нотаріуса Шумського районного нотаріального округу Хаблюк Тетяни Віталіївни належним чином посвідчену копію спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.02.2021 року призначено судову почеркознавчу експертизу. На вирішення експертизи поставлено наступні питання: - Ким виконано підпис, [PERSON] чи іншою особою, на заповіті у відповідній графі з найменуванням підпис, зареєстрованому у реєстрі за номером 21, який посвідчено 19.12.2017 року секретарем Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Дударенко Д.М.? - Чи міг бути виконаний підпис [PERSON] заповіті у відповідній графі з найменуванням підпис, зареєстрованому у реєстрі за номером 21, який посвідчено 19.12.2017 року секретарем Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Дударенко Д.М. під впливом «збиваючих» факторів (онкологічне захворювання) ? Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.05.2021 року справу повернуто без виконання Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.07.2021 року замінено відповідача Бузівську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області на правонаступника Дмитрівську сільську раду Бучанського району Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.07.2021 витребувано у слідчого відділу ВП Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області оригінал заповіту [PERSON] , складений 19 грудня 2017 року та посвідчений Бузівською сільською радою, який знаходиться матеріалах кримінального провадження внесене до ЄРДР № 420019111200000001 від 02.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. Матеріали цивільної справи №369/1797/19 та матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 420019111200000001 від 02.01.2019 року разом з додатковими матеріалами, які були надані на вимогу клопотання експерта повторно направлені до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.02.2022 року у зв`язку з поверненням цивільної справи, поновлено провадження у справі та призначено підготовче провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.07.2022 витребувано у Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області ( вул. Садова, буд. 2, с.Дмитрівка, Бучанський район, Київська область) оригінал заповіту [PERSON] , складений 19 грудня 2017 року зареєстрованому у реєстрі за номером 21, який посвідчено 19.12.2017 року секретарем Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Дударенко Д.М.. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 12.12.2022 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. причини неявки суду невідомі. Представник позивача - адвокат Тандир Д.В. подав через канцелярії суду заяву про проведення розгляду справи у відсутності позивача та представника. Позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Скрицький А.К. подав через канцелярію суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутності. Проти позову заперечував та просив суд у задоволенні відмовити. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] помер, [PERSON] , смерть якого зареєстровано Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області, про що Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київський області, зроблено актовий запис № 20 та підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] , мати - Позивач [PERSON] . Після смерті [PERSON] його мати [PERSON] 01 серпня 2018 року, звернулася до Приватного нотаріуса для оформлення Заяви про прийняття спадщини за померлим сином. Ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя померлий [PERSON] склав заповіт, посвідчений 19 грудня 2017 року секретарем виконкому Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Дударенко Д.М., яким все своє майно заповідав [PERSON] . 28.01.2019 року представник позивача за адвокатським запитом отримав копію Заповіту від 19.12.2017 року посвідченого секретарем виконкому Бузівської сільської ради Дударенко Дариною Миколаївною. З огляду на ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. За ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи №117/2018 до майна померлого [PERSON] встановлено, що до приватного нотаріуса Христинівського районного нотаріального округу Черкаської області Осики Л.М. 08.08.2018 року звернулась [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. 09.08.2018 року до Шумської державної нотаріальної контори Тернопільської області звернулася [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. Згідно ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. За змістом статей 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своє смерті. Статтею 1247 ЦК України визначено загальні вимоги до форми заповіту. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем, має бути особисто підписаний заповідачем. Відповідно до постанови Пленуму верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вказувалось вище, за життя померлий [PERSON] склав заповіт, посвідчений 19 грудня 2017 року секретарем виконкому Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Дударенко Д.М., яким все своє майно заповідав [PERSON] . Відповідно до ст. 143 ч. 1 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, судом призначаються судову експертизу. При розгляді справи судом призначалася почеркозавча експертиза, однак залишена без виконання. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Судом встановлено, що висновок за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 17-3/1354 від 21.08.2019 року стосується предмета доказування, відповідає положенням статті 102 ЦПК України і підготовлений у рамках кримінального провадження експертом Київського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, який має відповідну освіту і освітньо-кваліфікаційний рівень, кваліфікацію, порушень порядку його отримання судом не встановлено. Про допустимість висновку експерта в кримінальній справі, як доказу в цивільній справі, зазначено в постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у цивільній справі №461/3675/17, у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі №759/15556/18, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не був ухвалений. В той час відповідачами не доведено, що висновок експертизи є неналежним доказом, а саме, що він не стосується предмета доказування або одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Представники відповідачів заперечуючи проти висновку експерта, не надали доказів на його спростування, не скористалися правом на подання клопотання про призначення відповідної експертизи у цій справі, не ставили перед судом питання про виклик у судове засідання експерта, який проводив експертизу. Відповідно до зазначено висновку експертизи, на яку було надано: Заповіт, зареєстрований у реєстрі за №21, який посвідчено 19.12.2017 секретарем виконкому Вузівської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області Дудареико Д.М. Вільні зразки підпису [PERSON] , в документах, всього на 19 арк. На вирішення експертизи поставлене запитання: Ким, [PERSON] чи іншою особою, виконано підпис що міститься в центральній частині аркушу заповіту у відповідній графі з найменуванням «підпис», зареєстрованому у реєстрі за №21, який посвідчено 19.12.2017 секретарем виконкому Вузівської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області Дударенко Д.М. Підпис, що міститься в центральній частині аркушу заповіту у відповідній графі з найменуванням «підпис», зареєстрованому у реєстрі за №21, який посвідчено 19.12.2017 секретарем виконкому Вузівської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області Дударенко Д.М., виконано не [PERSON] , а іншою особою. За таких обставин суд вважає, що висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 17-3/1354 від 21.08.2019 року у кримінальному провадженні, є належним доказом у даній справі. За таких обставин, суд вважає доведеним обставину, що [PERSON] не підписував оспорюваний заповіт від 19 грудня 2017 року, який посвідчений секретарем виконкому Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Д.М. Дударенко, за реєстровим номером 21. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Так, у частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Одним із засобів доказування є висновок експерта. При цьому, за приписами статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved