Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

27.07.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позовних вимог щодо стягнення аліментів остання зазначила, що 28.07.2015 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, за час якого у них [INFO] народилася спільна дитина донька [PERSON] . Згодом їх шлюб було розірвано, а дитина залишилися проживати разом з нею. На даний час вона не працює, перебуває у декретній відпустці, а тому одноосібно утримувати доньку змоги немає. Натомість, витрати на її утримання суттєво збільшуються. У свою чергу, відповідач не приймає участі в утримання [PERSON] , [INFO] . Як їй відомо, [PERSON] перебуває у шлюбі з іншою жінкою, від якого у них народилася спільна дитина, інших осіб на його утриманні не перебуває. Враховуючи наведене, просить суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на свою корись аліменти на утримання малолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. 08.09.2022 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, в останній зазначає, що на утриманні відповідача перебуває малолітня дитина, народжена у шлюбі із [PERSON] донька [PERSON] , у зв`язку з чим він погоджується сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (а.с. 30-33). 20.09.2022 року позивачкою було подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву в якому остання зазначає, що наведені стороною відповідача у відзиві доводи не заслуговують на увагу, а тому позов просить задовольнити у повному обсязі (а.с. 39-40). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.12.2022 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав залишено без розгляду (а.с. 75). В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені у її позовній заяві та відповіді на відзив, просила їх задовольнити у повному обсязі. Додатково зазначила, що, як їй відомо, [PERSON] є повністю працездатним та на обліку у лікарів не перебуває. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву. Також пояснив, що відповідач офіційно не працює, має непостійний, мінливий дохід, середньомісячний розмір якого складає приблизно 8000-9000 грн. Інших утриманців відповідач не має, не є особою з інвалідністю, на обліку у лікарів у зв`язку з тяжкими захворюваннями не перебуває. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 28.07.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.11.2020 року в цивільній справі № 161/15233/20 було розірвано (а.с. 5). За час шлюбу у сторін [INFO] народилася спільна дитина донька [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , їх спільна малолітня дитина залишилася проживати разом зі своєю матір`ю, відповідач проживає окремо. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі відповідача в матеріальному утриманні їх спільної дитини доньки [PERSON] , [INFO] , тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, офіційно не працевлаштований, розмір його середньомісячного заробітку становить близько 8000-9000 грн. На утриманні відповідача перебуває малолітня дитина, народжена від шлюбу із [PERSON] донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 36-37). Малолітня [PERSON] , [INFO] , здорова, на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Доказів іншого сторонами суду не надано. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 2500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим, а також таким, що відповідає потребам дитини. Визначаючи саме такий розмір аліментів, суд бере до уваги ціни на продовольчі та непродовольчі товари для дітей відповідного віку, обов`язок обох батьків щодо утримання доньки, а також наявність у відповідача дитини від іншого шлюбу. Жодних доказів того, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі, останньою в ході розгляду справи не надано. При цьому, не було доведено відповідачем й тієї обставини, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти на утриманні дитини у розмірі, який був визначений судом достатнім та справедливим. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася до суду 21.07.2022 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: partial