Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] зареєстрований, 05.11.2005 року, актовий запис № 403. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у них народився син: [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось, однією сім`єю не проживають, перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили один до одного почуття любові та поваги. Позивач у судове засідання не прибув. Подав заяву в якій просить позовні вимоги задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. Відповідач у судове засідання не прибула, подала письмову заяву, в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.11.2005 року (а.с. 3). Під час спільного проживання у них народився син: [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин та поновлювати наміру їх не мають, не проживають разом протягом тривалого часу. Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При розгляді даної справи суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу одна з основних його засад. В своїх письмових заявах, поданих до суду, позивач та відповідач зазначивши, що примирення між ними неможливе, наполягали на розірванні шлюбу. Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім`я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дочки, а відтак, існують підстави для розірвання шлюбу. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач є інвалідом війни II групи і у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" він звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved