Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Позивачка додатково пояснила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON] . Сімейне життя із відповідачем не склалося і рішенням суду від 30 липня 2020 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею та з того часу перебуває на повному її утриманні. Ще за час перебування у шлюбі відповідач не приділяв потрібної уваги щодо виховання та утримання сина, а з часу розлучення зовсім перестав приймати будь-яку участь у його житті. Відповідач не спілкується з дитиною, перестав матеріально його утримувати, має заборгованість по сплаті аліментів. Неодноразово проявляв агресію до неї, що негативно впливало на емоційний стан дитини, був притягнений до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Син [PERSON] цурається та емоційно відмежовується від батька, категорично не сприймає його як члена сім`ї, батько асоціюється у дитини з мовчазністю, егоїстичністю, жорстокістю. На сьогоднішній день відповідач не вчинив жодної дії, яка була б направлена на відновлення спілкування з дитиною. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Представник служби у справах дітей Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судовому засіданні підтримала висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] . Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника служби у справах дітей, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 2015 року. Сімейне життя не склалося і рішенням Богородчанського районного суду від 30 липня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю і перебуває на повному її утриманні. Як під час шлюбу, так і з часу розлучення відповідач не бере участь у вихованні сина, не займається його розвитком, не підтримує матеріально. Така поведінка відповідача призвела до того, що дитина перестала сприймати його як батька, а згадка про останньго у дитини викликає стрес, емоційне потрясіння та відчуття небезпеки. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] проживає разом із сином та батьками у приватному житловому будинку в [ADDRESS] у задовільних житлових умовах. Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів сума заборгованості [PERSON] щодо сплати аліментів станом на 01 травня 2022 року становить 17007,88 гривень. Відповідно до довідки Гутівського ліцею Солотвинської селищної ради від 26 січня 2022 року [PERSON] відвідує заняття у дошкільній групі « Сонечко ». Дитину до школи приводять мати, бабуся і дідусь. Батько [PERSON] контакту із школою не підтримує, із вихователями не спілкується. Згідно з психологічною характеристикою психоемоційного стану дитини та сімейних відносин дитина цурається та емоційно відмежовується від батька, категорично не сприймає його як члена сім`ї. Відповідно до висновку №138 від 30 серпня 2022 року, орган опіки та піклування в особі комісії з питань захисту прав дитини Солотвинської селищної ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області №138 від 30 серпня 2022 року, вважає не доцільним позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Зі змісту висновку, який складено зі слів відповідача, встановлено, що останній після розірвання шлюбу навідувався до сина та намагався налагодити спілкування, однак йому забороняли заходити на приватну територію батьків позивачки. До дошкільного закладу, де дитина відвідувала заняття, батько не приходив, із вихователями не спілкувався. [PERSON] наголошував, що хоче бачитись із сином та брати участь у його вихованні, також подавав позов до колишньої дружини для визначення часу побачень з сином. Позов було залишено без розгляду. На даний час в [PERSON] є заборгованість по сплаті аліментів, він притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та було зареєстровано чотири повідомлення по факту вчинення ним систематичних конфліктів. Встановлено факт невиконання своїх обов`язків батьком [PERSON] щодо сина [PERSON] , однак на даний час постановка питання про позбавлення його батьківських прав є передчасною, оскільки в діях батька прослідковується заінтересованість в збереженні родинних відносин зі своїм сином. Позбавлення батьківських прав є заходом крайнього впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, та з урахуванням, того, що такий захід буде застосований в інтересах дитини. В зв`язку із цим, служба у справах дітей зробила висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо свого малолітнього сина [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю позивачки і була очевидцем усього сімейного життя дочки. Відповідач з самого початку був хитрим, жорстоким та схильним до маніпуляцій і шантажу. Матеріально сім`ю не утримував, завжди вони з чоловіком змушені були допомагати дочці матеріально. Під час хрещення онука відповідач, перебуваючи у нетверезому стані, влаштував скандал. Сварки і скандали між дочкою та зятем були неодноразово. Була ситуація, коли чоловік змушений був заспокоювати зятя, який, в ході скандалу з дочкою, хотів вискочити з балкону будинку. Зять постійно проявляв агресію до дружини та дитини, міг, будучи злим, кинути дитину. Відповідач часто виїжджав на сезонні роботи, коли повертався, то зароблені кошти витрачав тільки на свої потреби. Після розірвання шлюбу, відповідач продовжує телефонувати до дочки та постійно погрожує, всіх ображає. На даний час згадка про батька в онука викликає страх та негативну реакцію. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що відповідач є невихованим, неадекватним, постійно ображав дочку з онуком та його з дружиною. Вихованням дитини зять не займався, бив дитину, постійно кричав. Онук не сприймає його, як батька, та боїться. Відповідач завжди після спілкування з друзями, приходив п`яний та влаштовував дебоші. Беручи до уваги сукупність досліджених та перевірених у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських щодо свого сина. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування в особі комісії з питань захисту прав дитини Солотвинської селищної ради, згідно з яким [PERSON] недоцільно позбавляти батьківських прав, оскільки воно суперечитиме інтересам дитини та є недостатньо обґрунтованим. Так висновком фактично було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, матеріально його не забезпечує, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться його життям та потребами, фактично без поважних причин самоусунувся від своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина. Однак орган опіки та піклування, встановивши факт невиконання батьківських обов`язків відповідачем, обмежився формальною відмовою з посиланням, що у відповідача прослідковується заінтересованість в збереженні родинних відносин зі своїм сином, однак такий висновок протирічить фактично встановленим обставинам. Наведені вище факти переконують суд у тому, що [PERSON] не має бажання та не докладає жодних зусиль для належного виконання батьківських обов`язків щодо сина, не виявляє жодної турботи про нього, матеріально не утримує. Встановлені обставини дають суду законні підстави, відповідно до положень ст. 164 Сімейного Кодексу України, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Також, згідно із ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн . На підставі наведеного, ст.ст.150, 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved