Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором, покликаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 07 вересня 2018 року, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. У порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. [INFO] позичальник помер. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором заборгованість відповідача, станом 10 лютого 2020 року, становить 7133,44 грн. Вказує, що спадкоємцем, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , а тому, просить стягнути з відповідача борг за кредитним договором від 07 вересня 2018 року в сумі 7133,44 грн. та судовий збір. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, однак конверт було повернуто до суду з зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання», відтак, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній даних та доказів. Ухвалами Залізничного районного суду м. Львова від 30 серпня 2022 року, відкрито провадження по справі та витребувано в Територіального підрозділу Центру надання адміністративних послуг м. Львова довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на 10 лютого 2020 року. Крім того, витребувано від Другої львівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після померлого [INFO] [PERSON] / [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] /. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Судом було встановлено, що 07 вересня 2018 року, [PERSON] , було підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.19). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] , за договором б/н від 07 вересня року станом на 10 лютого 2020 року становить 7133,44 грн., та складається із заборгованості за тілом кредиту. Випискою за договором б/н за період 04 лютого 2019 року по 21 лютого 2022 року, виданою на ім`я [PERSON] , підтверджується факт користування кредитними картками до 04 лютого 2019 року включно (а.с.16-18). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11 лютого 2020 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с.73). \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів наявної в матеріалах спадкової справи, в ній міститься відповідь Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Другої Львівської нотаріальної контори від 25 серпня 2020 року, в якій представнику позивача було повідомлено, що за претензією кредитора АТ КБ «ПриватБанк», заведено спадкову справу №135/2020 після смерті [PERSON] . Повідомлено, та станом на день звернення, ніхто зі спадкоємців [PERSON] не звертався, тому ні коло спадкоємців, ні їх місце проживання, ні склад спадкового майна нотаріальній конторі не відомі (а.с.76). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. \~ \~ \~ \~ Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Суд також враховує положення пункту 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якому зазначено, що з урахуванням приписів статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. За змістом наведених вище норм права задоволення вимог кредитора\~спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Тобто, у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Так, судом було встановлено, що відповідач із заявою про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори після смерті [PERSON] , не звертався, разом із тим, матеріали справи не містять відомостей щодо спадкового майна, в межах вартості якого відповідач [PERSON] , зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора, оскільки, нотаріусом не видано свідоцтва про право на спадщину відповідачу. За матеріалами справи не встановлено факту успадкування будь-якого майна після смерті [PERSON] , у свою чергу, банк не довів протилежного. Крім того, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємців обов`язку сплатити заборгованість не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця будь-якого спадкового майна, яке б входило до складу спадкової маси на час відкриття спадщини, його переліку та вартості, що унеможливлює стягнення,\~оскільки, як вже зазначалося, спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. \~ \~ \~ \~Щодо позиції позивача про те, що оскільки відповідач [PERSON] , постійно проживав разом з позичальником [PERSON] , то є належним відповідачем по справі, суд зазначає наступне. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В той же час, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу факту проживання за однією адресою. Так, на виконання ухвали суду від 30 серпня 2022 року, суду було надано довідку, з якої вбачається, що згідно відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №110694, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , однак, на переконання суду, факт реєстрації за однією адресою, не є безумовним доказом спільного проживання. Вказане підтверджується й висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц, в яких зазначено, що державна реєстрація у житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті за адресою реєстрації. Таким чином, судом не встановлено отримання відповідачем [PERSON] , спадкового майна, яке б посвідчувалося свідоцтвом про право власності, в межах вартості якого слід задовольнити вимоги позивача. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , про стягнення боргу кредитором спадкодавця - не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed