Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

У вересні 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю надійшла вказана позовна заява. Предметом позову є стягнення 26664,40 грн. заборгованості за пільговим державним кредитом для здобуття вищої освіти. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 10.10.2022 року відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця (далі позивач/НМУ/університет/кредитор) та [PERSON] (далі - боржник/відповідач) 21.12.2005 року було укладено угоду (далі - договір) № 016-2001/с-1-3958. За даним договором університет надав боржнику цільовий пільговий державний кредит для здобуття ним в НМУ за рахунок коштів державного бюджету у розмірі 5760,00 грн. Відповідно до умов договору, повернення кредиту відбувається Боржником в готівковій чи безготівковій формі на банківський рахунок НМУ імені О.О. Богомольця до 31 грудня кожного року по 1/15 частині від загальної суми одержаного кредиту та відсотки за користування ним, що складають 172,80 грн., починаючи з 01.06.2007 року та закінчуючи 01.06.2022 року. Щорічні виплати на повернення даного кредиту мали б складати 556,80 грн., а загальна сума за 15 років мала б бути 8352,00 грн. Станом на 26.02.2022, на банківський рахунок університету було внесено на виконання умов договору від 21.12.2005 року № 016-2001/с-1-3958 лише 4053,95 грн., таким чином, загальна сума заборгованості складає 4298,05 грн. Крім того, відповідно до договору у випадку ухилення одержувача кредиту від повернення кредиту чи відсотків за користування ним одержувач кредиту сплачує НМУ ім. О.О. Богомольця пеню у розмірі подвійної облікової кредитної ставки НБ України від неповернутої в строк суми. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти винесення заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Разом з тим, відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 2003 року №916, між Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця та [PERSON] 21.12.2005 року було укладено угоду № 016-2001/с-1-3958. За даним договором НМУ ім. О.О. Богомольця надав [PERSON] цільовий пільговий державний кредит для здобуття ним в НМУ ім. О.О. Богомольця за рахунок коштів державного бюджету у розмірі 5760,00 грн. Відповідно до умов договору повернення кредиту відбувається [PERSON] в готівковій чи безготівковій формі на банківський рахунок НМУ імені О.О. Богомольця до 31 грудня кожного року по 1/15 частині від загальної суми одержаного кредиту та відсотки за користування ним, що складають 172,80 грн., починаючи з 01.06.2007 року та закінчуючи 01.06.2022 року. Щорічні виплати на повернення даного кредиту мали б складати: 5760:15+172,80= 556,80 грн., а загальна сума за 15 років мала б бути 8352,00 грн. Станом на 26.02.2022 на банківський рахунок НМУ імені О.О. Богомольця було внесено на виконання умов договору від 21.12.2005 року № 016-2001/с-1-3958, суму грошових коштів у розмірі 4053,95 грн. Пункт 7.2. Договору визначає, що у випадку ухилення одержувача кредиту від повернення кредиту чи відсотків за користування ним [PERSON] сплачує НМУ ім. О.О. Богомольця пеню у розмірі подвійної облікової кредитної ставки Національного банку України від неповернутої в строк суми. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Розмір процентів прямо передбачений на рівні договору і складає подвійний розмір кредитної (облікової) ставки НБУ. З 21.01.2022 року розмір облікової ставки НБУ становить 10% річних, таким чином, враховуючи суму заборгованості, суд дійшов висновку про наступний розмір пені: 4298,05 х 20% х 2613днів / 100 = 22461,60 грн. Проте, щодо розміру пені, суд вважає необхідним звернути увагу на наступне. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, за змістом наведених норм суд має право зменшити розмір санкцій зокрема з таких підстав, у разі якщо: належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17. Враховуючи норми чинного законодавства та сталу практику Верховного Суду, а також, з огляду на те, що розмір неустойки значно перевищує розмір заборгованості, суд дійшов висновку, про зменшення розміру пені та стягнення з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 4202,80 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково, та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 4202,80 грн., а також пені у розмірі 4202,80 грн. На підставі положень статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial