Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

Представник [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, заінтересована особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куксова М.С. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем, в якій просила: - встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , у період з 2001 року до часу відкриття спадщини; - визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги. В обґрунтування заяви представник заявника посилалася на те, що [INFO] помер [PERSON] , з яким заявник перебувала у шлюбі з 27.10.1982 по 25.12.2001, після його смерті залишилась спадщина у вигляді частини квартири [ADDRESS] , що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним комунальним підприємством «Київреконструкція», 13.10.1994. 30.09.1999 [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування квартири було відчужено 71/100 частини квартири [ADDRESS] [PERSON] (синові [PERSON] від першого шлюбу). Тобто, на момент смерті [PERSON] , власниками кв. [ADDRESS] були: [PERSON] та [PERSON] в рівних долях та [PERSON] в 71/100 частини квартири. У червні 2021 року [PERSON] від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куксової М.С. отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з ненаданням рішення суду, що встановлює факт проживання спадкоємця однією сім`єю із спадкодавцем. З 1982 року заявник перебувала в шлюбі з [PERSON] . 13.10.1994 [PERSON] та її чоловік приватизували у рівних частинах кв. [ADDRESS] , в якій подружжя було зареєстроване та проживало разом з веденням спільного побуту. 25 грудня 2001 року за ініціативою [PERSON] шлюб був розірваний. Як стверджує заявник, навіть після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати разом та вести спільне господарство, що можуть підтвердити свідки: [PERSON] , [PERSON] [INFO] помер [PERSON] . На думку представника заявника, [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги, що необхідно встановити суду разом із фактом проживання однією сім`єю більше п`яти років, у зв`язку із чим і виникла необхідність звернення до суду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.08.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куксова М.С. про встановлення факту проживання однією сім`єю. Одночасно відмовлено у відкритті провадження в частині вимоги про визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги. 20.09.2021 від представника заявника [PERSON] , до суду надійшла заява про встановлення факту, що має юридичне значення в уточненій редакції. Незважаючи на ухвалу від 28.08.2021 вимоги заяви в уточненій редакції були ідентичні первісним, які представник підтримала в судовому засіданні: - встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , у період з 2001 року до часу відкриття спадщини; - визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.01.22 за клопотанням представника заявника, в якості заінтересованої особи залучена Київська міська рада. У судовому засіданні представник [PERSON] , яка діє в інтересах заявника, підтримала вимоги за уточненою заявою та просила її задовольнити. Київська міська рада участь свого представника в судовому засіданні не забезпечила. При цьому, 15.09.2022 до суду надійшов відзив, що міститься в матеріалах справи, з правовим обґрунтуванням позиції даної заінтересованої особи, згідно якого представник просив суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу у його відсутності. Заінтересована особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куксова М.С., яка належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, матеріали справи містять заяву згідно якої останньою висловлено прохання про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 27.10.1982 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом РАЦС Залізничного РВК м. Києва, після укладання шлюбу прізвище дружини ( [PERSON] ), актовий запис №1351. 13.10.1994 подружжя [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на житло ДКП «Київреконструкція», відповідно до якого, кв. [ADDRESS] , належала на праві приватної спільної сумісної власності в рівних долях [PERSON] та [PERSON] 30.09.1999 за договором дарування квартири [PERSON] та [PERSON] , володіючи в рівних долях, подарували, а [PERSON] прийняв в дар 71/100 частини кв. [ADDRESS] . 25.12.2001 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, що вбачається із штемпелю на свідоцтві про укладання шлюбу. [INFO] помер [PERSON] , про що в книзі реєстрації про смерть зроблений відповідний запис №12077, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 29.07.2002 відділом реєстрації смерті у м. Києві. Матеріали справи містять копію постанови приватного нотаріуса Куксової М.С., про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.07.2021, згідно якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] у зв`язку з тим, що спадкоємець не надав рішення суду, що встановлює факт проживання спадкоємця однією сім`єю із спадкодавцем. Крім того, матеріали позовної заяви містять довідку-характеристику від 30.11.2005 №1127501 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, видану на ім`я [PERSON] для оформлення спадщини, про те, що нерухоме майно, яким є квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі номером 8119 за: [PERSON] 71/100 та [PERSON] , [PERSON] 29/100 в рівних частках. Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З пояснень представника особи, яка подала заяву, наданих в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] , це син спадкоємиці від першого шлюбу, який начебто на даний час помер, однак відповідних доказів суду не надано, як і копії спадкової справи або клопотання про забезпечення доказів шляхом їх витребування (рішення не може ґрунтуватися на припущеннях). Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Прохальна частина заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем містить клопотання про виклик та допит свідків. Однак в судовому засіданні представник заявникаклопотання про допит свідків не підтримала, зазначивши, що письмові пояснення даних осіб відбирались адвокатом та наявні в матеріалах заяви. З письмових пояснень, написаних власноруч, [PERSON] та [PERSON] (сусідок [PERSON] ), наданих адвокату Майоровій В.В., вбачається, що вони підтверджують постійне проживання та ведення сумісного господарства [PERSON] та [PERSON] до дня смерті останнього. Статтею 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зокрема, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, передбачає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт та докази, що підтверджують факт. Пунктом 5 ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено можливість встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч.2 та 4 ст.3 СК України). Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 320/4964/17 (провадження № 61-42073ск18) зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Одночасно слід звернути увагу на абзац п`ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з суб`єктом щодо оплати житлово-комунальних послуг спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Також у постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц зазначається, що «обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини». Тобто, для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19 (61-3071св21). У постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 587/302/16 (провадження № 61-18522св18) Верховний Суд вказав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці (Постанова КЦС ВС від 06.10.2022 №469/2083/19). Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, особою, яка подала заяву не доведено факту спільного проживання з померлим, ведення з ним спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, та інших обставин, які засвідчували б реальність сімейних відносин. Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про обставини характерні для сімейних правовідносин, факт проживання однією сім`єю [PERSON] зі спадкодавцем суд вважає недоведеним, тому заява задоволенню не підлягає. Щодо визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги, слід зазначити, що ця вимога не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, крім того, у разі ймовірного задоволення поданої заяви, ця обставина прямо передбачена статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Outcome: dismissed