Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2013 року, від шлюбу мають одну неповнолітню дитину, дочку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. У зв`язку з тим, що нормальні подружні стосунки у них з відповідачем не складаються через постійні непорозуміння, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, вони проживають окремо, не пов`язані спільним побутом та не підтримують подружніх стосунків, наміру відновлювати свої сімейні стосунки у них немає, їх шлюб фактично припинив існування, внаслідок чого їх спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їх інтересам, позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить шлюб розірвати, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини, а судові витрати по справі покласти на відповідача. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, місце та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Від неї до суду надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі, крім того вона зменшила позовні вимоги і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, в решті позовні вимоги підтримала і просить позов задоволити, оскільки на примирення не згідна, проти розгляду справи у відсутності відповідача не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, однак на адресовану йому повістку про виклик до суду він не відреагував. Причину неявки відповідач суду не повідомив і від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи слухання справи за його відсутності. Суд визнав неявку відповідача до суду неповажною. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за можливе провести слухання справи у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. А в зв`язку з неявкою відповідача, суд приходить до висновку, що є підстави провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення, проти чого позивачка не заперечувала, вказавши про це у своїй заяві. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2013 року, від шлюбу мають одну неповнолітню дитину, дочку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Тривалий час сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, у них різні бюджети, на примирення не згідні. Постійної, достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Суд, відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, прийшов до переконання, що дана сім`я існує формально, примирення подружжя неможливе, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та інтересам їх неповнолітньої дитини. Тому, суд вважає за необхідне і доцільне розірвати шлюб між ними. На думку суду, неповнолітню дитину необхідно залишити з матір`ю, проти чого сторони не заперечують. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 183 Сімейного кодексу України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи, що відповідач є здоровим, працездатним, інших утриманців немає, оскільки доказів, які б це спростували, суду не надано, суд вважає, що позов підлягає до задоволення і стягненню підлягають аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дочкою повноліття. Встановлюючи вказаний розмір аліментів, суд враховує наведені вище обставини в їх сукупності, також береться до уваги матеріальний стан позивачки і дитини та матеріальний стан відповідача, стан здоров`я дитини та відповідача, а також мінімальний рекомендований та гарантований розмір аліментів, який встановлено ст.182 Сімейного кодексу України. На думку суду ця сума аліментів є реальною для стягнення в даному регіоні при умові, що відповідач працює і вона буде достатньою для належного утримання неповнолітньої дитини. Таке рішення буде законним і відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її належному утриманню. Відповідно до п.1 ч.1 і ч.2 ст.430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В зв`язку з задоволенням позову з відповідача належить стягнути судовий збір по вимозі про стягнення аліментів, як це передбачено ст.141 ЦПК України, від сплати якого була звільнена позивачка при подачі позову до суду, а також стягнути на користь позивачки судовий збір по вимозі про розірвання шлюбу, який був сплачений нею при подачі позову до суду. Що стосується стягнення 4500 грн. витрат на правничу допомогу, то ця сума стягненню не підлягає, оскільки суду не надано жодного доказу на підтвердження понесення цих витрат (договір з адвокатом, ордер на представництво інтересів, квитанції про оплату вказаної суми - у матеріалах справи відсутні).

Outcome: approved