Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Зазначав, що відповідно до договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 19.10.17 він надав безвідсоткову поворотну фінансову допомогу [PERSON] в сумі 535 000 грн., що на момент укладання цього договору було еквівалентом 20 000 дол. США. Передача позики підтверджується розпискою відповідача від 19.10.17. Відповідно до договору позика надається позичальнику до 30.04.19. Позичальник повертає позику наступним чином: починаючи з 01.10.18 по 29.04.19 частину позики в сумі не менш ніж 6000 грн. щомісячно (до 15 числа відповідного місяця). Решту позики позичальник повертає до 24.00 год. 30.04.19. Станом на момент пред`явлення позову відповідачем не повернуто всю суму позики. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 569 007,13 грн., що складається з 537 800 грн. сума позики, 12 907,20 грн. інфляційні за період з 01.05.19 по 18.06.20, 3% річних у розмірі 18 299,93 грн. за період з 01.05.19 по 18.06.20. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника позивача. Відповідач неодноразово не з`являвся у судові засідання, подавав заяви про відкладення розгляду справи, доказів поважності причини неявки у судові засідання не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 19.10.17 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (далі - договір) (а.с. 8). Відповідно до п. 1.1. договору позикодавець ( [PERSON] ) в порядку і на умовах, визначених цим договором, надає позичальнику ( [PERSON] ) безвідсоткову поворотну фінансову допомогу у сумі 535 000 грн., що є еквівалентом 20 000 дол. США (по курсу ПАТ «Кредіагріколь Банк», продаж), а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк. Розрахунковою одиницею за договором є долар США (п. 1.2. договору). Позика надається позичальнику до 01.02.18, який є днем повернення позики (п. 2.1. договору). Згідно з п. 3.3. договору підтвердженням отримання позики позичальником є розписка видана позикодавцем позичальником. Пунктом 3.5.1 договору передбачено, що позика повертається в сумі еквівалентній 20 000 дол. США по курсу ПАТ «Кредіагріколь Банк» (продаж) в момент фактичного повернення позики (її частини). 31.01.18 між [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору (далі - угода) (а.с. 9). Згідно з п. 1 угоди викладено п. 2.1. договору в такій редакції: «позика надається позичальнику до 30.04.19, який є днем повернення позики». Відповідно до п. 2 угоди викладено п. 3.4. договору в такій редакції: «позичальник повертає позику наступним чином: починаючи з 01.10.18 по 29.04.19 позичальник повертає частину позики в сумі не меншій ніж 6 000 грн. щомісячно (до 15 числа відповідного місяця); решту суми позики позичальник повертає до 24.00 год. 30.04.19». На підтвердження отримання суми у розмірі 20 000 дол. США була складена розписка [PERSON] 19.10.17 (а.с. 10). Обґрунтовуючи позов, позивач вказував на те, що свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконує. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ураховуючи те, що [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконує, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення суми заборгованості за договором позики відповідно до п. 3.5.1 договору у розмірі 537 800 грн. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За період з 01.05.19 по 18.06.20 позивачем нараховано 3% річних у розмірі 18 299 грн. 93 коп. Оскільки договором позики не було встановлено розмір процентів, позов в частині стягнення 3% річних у розмірі 18 299 грн. 93 коп. підлягає задоволенню. Разом з тим, позов в частині стягнення інфляційних задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З огляду на це виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються у національній валюті, тому зазначена норма ч. 2 ст. 625 ЦК України може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов`язання у гривні. Ураховуючи те, що внаслідок знецінення лише грошова одиниця України (гривня) підлягає індексації, а іноземна валюта, яка була предметом позики, не підлягає, правових підстав для задоволення позову в частині стягнення 12 907 грн. 20 коп. інфляційних немає, оскільки п. 1.2. договору передбачено, що розрахунковою одиницею за договором є долар США. Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 5 561 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial