Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-12 00:00:00

У листопаді 2022 року представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 59 566, 17 грн. , а саме 40 000, 00 грн. - сума основного боргу, 16 333,91 грн. - інфляційні втрати; 3% річних у розмірі 3 232,26 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22.01.2020р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, який було оформлено у вигляді підписаної відповідачем розписки. Відповідно до розписки відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 40 000,00 грн. та зобов`язався повернути отриману суму коштів до 22.02.2020р. Позивач неодноразово усно звертався до відповідача з проханням повернути грошові кошти, однак такі вимоги позивача постійно залишалися відповідачем без виконання, що призвело до порушення прав та інтересів позивача. У зв`язку з чим останній вимушений звернутися до суду. Крім того, просить стягнути з врахуванням положення ст.ст. 625,1050 ЦК України 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 16 333,91 грн. та інфляційні збільшення у розмірі 3 232,26 грн. за період з 23.02.2020р. до 02.11.2022р. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 11.11.2022 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення позову у вказаній справі. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 11.11.2022 року справу прийнято до розгляду та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 40 000,00 грн. та зобов`язався повернути 22.02.2020 р., що підтверджується розпискою/а.с.16/. У відповідності із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві суми боргу, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно розрахунку заборгованості представника позивача борг відповідача становить: заборгованість за договором позики від 22.01.2020р. у розмірі 40 000,00 грн.; 3% річних у сумі 3 232,26 грн., інфляційні втрати у розмірі 16 333,91 грн. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання у встановлений сторонами строк по договору позики не виконав, борг за договором не повернув та будь-яких конкретних доказів на спростування доводів позовних вимог не надав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору в розмірі 992, 40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved