Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

26.10.2021 року до Октябрського районного суду м. Полтави надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «ВЕЛЛФІН» про визнання недійсним кредитного договору, в якій просила визнати недійсним договір про споживчий кредит №1603554 від 28.06.2021 № 0735-8192 між [PERSON] та ТОВ «ВЕЛЛФІН». Зобов`язати ТОВ «ВЕЛЛФІН» видалити персональні дані позивача та договору про споживчий кредит №1603554 від 28.06.2021 № 0735-8192 з бази даних ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ», а також власних електронних баз, серверів, припинити їх збір, обробку, систематизацію, накопичення, зберігання, використання, розповсюдження та передачу кредитної історії. В обґрунтування позовних вимог вказала, що нею подано вказаний позов через шахрайські дії невідомих третіх осіб, оскільки кредитний договір з відповідачем вона не укладала. Позивач з 2005 року користується абонентським номером «Водафон» [NUMBER] . У період з 09.05.2021 по 27.06.2021 включно позивачу надходилии дзвінки з невідомих їй телефонних номерів. Вночі 28.06.2021 року невідомі особи шляхом блокування її сім картки «Водафон» [NUMBER] заволоділи нею шляхом перевипуску у сервісному центрі та здійснили від її імені реєстрацію на онлайн-сервісах, належних ТОВ «ВЕЛЛФІН», ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», ТОВ «СЛУЖБА МИТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ». У подальшому вдень 28.06.2021, незаконно використавши персональні дані позивача та вказаний абонентський номер телефону, невідомою особою було оформлено три онлайн-кредити на ім`я позивача, за якими переведено кредитні кошти на невідомий для неї рахунок. При цьому, позивач ніколи не укладала договори онлайн-кредитування, кредитних коштів за цими чи іншими договорами вона не отримувала та умови договорів їй невідомі. У зв`язку з чим, позивач негайно звернулася до Октябрського відділення поліції ГУНП в Полтавській області із заявою про злочин щодо блокування сім карти, заволодіння абонентським номером та незаконного оформлення кредитів на її ім`я. За її заявою 08.07.2021 було зареєстровано кримінальне провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12021175420000637 за ст. 190 КК України. Під час проведення досудового розслідування було встановлено, що в момент оформлення кредитних договорів її сім картка «Водафон» [NUMBER] була в розпорядженні невідомих осіб, які використали її для здійснення ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційних системах фінансових компаній шляхом вводу цифрових кодів, направлених смс-повідомленнями на вказаний номер та вчинили інші дії, направлені на отримання грошових коштів від відповідача та їх привласнення. На підставі викладеного, позивач звернулася до суду з даним позовом. 01.11.2021 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом. 17.02.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважають, що до моменту винесення вироку у кримінальному провадженні немає правових підстав стверджувати, що Договір про споживчий кредит № 17603554 від 28.06.2021 року, укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем носить характер шахрайських дій (а.с. 37). 24.02.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що відповідач так і не надав суду та позивачу копії документів, що витребувані ухвалою суду, а тому неможливо встановити на який саме рахунок згідно Договору були перераховані кредитні кошти, хто саме повідомив відповідача про номер рахунку, кому належить цей рахунок, тобто відповідачем перераховані кошти невстановленій особі. Позивач стверджує, що в АТ «Універсал банк» вона не мала та не має будь-яких відкритих рахунків. Відповідач у своєму відзив не спростував доводів та аргументів, наведених у позовній заяві, необхідних документів не надав (а.с.44-45). 21.04.2022 позивач подала заяву про зміну позовних вимог, в якій просить визнати неукладеним договір про споживчий кредит № 1603554 від 28.06.2021 між [PERSON] та ТОВ «ВЕЛЛФІН». Зобов`язати ТОВ «ВЕЛЛФІН» видалити персональні дані щодо [PERSON] та договору про споживчий кредит № 1603554 від 28.06.2021 з бази даних ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ» (код ЄДРПОУ 33546706), а також власних електронних баз, серверів, припинити їх збір, обробку, систематизацію, накопичення, зберігання, використання, розповсюдження та передачу кредитної історії (а.с. 53). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, заяв, клопотань, не надавав. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з такого. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що у період з 09.05.2021 по 27.06.2021 [PERSON] надходили дзвінки з невідомих їй телефонних номерів. Вночі 28.06.2021 року невідомі особи шляхом блокування сім картки «Водафон» [NUMBER] заволоділи нею шляхом перевипуску у сервісному центрі та здійснили від імені позивача реєстрацію на онлайн-сервісі кредитування, належних ТОВ «ВЕЛЛФІН». 28.06.2021 незаконно використавши персональні дані позивача та абонентський номер телефону [NUMBER] невідома особа оформила споживчий кредит № 1603554 від 28.06.2021 у ТОВ «ВЕЛЛФІН» на ім`я [PERSON] , за якими переведено кредитні кошти в розмірі 4000 на невідомий для позивача рахунок. За заявою позивача 08.07.2021 було зареєстровано кримінальне провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12021175420000637 за ст. 190 КК України (а.с. 26). Під час проведення досудового розслідування було встановлено, що в момент оформлення кредитних договорів сім картка «Водафон» [NUMBER] , належна позивачу, була в розпорядженні невідомих осіб, які використали її для здійснення ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційних системах фінансових компаній шляхом вводу цифрових кодів, направлених смс-повідомленнями на вказаний номер та вчинили інші дії, направлені на отримання грошових коштів від відповідача та їх привласнення, що підтверджується належними та допустимими доказами. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц способом захисту порушених прав позивача у випадку встановлення факту непідписання нею договору є визнання його саме неукладеним. Так, частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. В судовому засіданні не було доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що позивачка вчиняла будь-які розпорядження на укладення договору про споживчий кредит, отримання грошових коштів на власний рахунок. Враховуючи обставини, встановлені під час судового розгляду, суд приходить до висновку, що договір споживного кредиту № 1603554 від 28.06.2021 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] є неукладеним. Статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця; суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються. Відповідно до статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Виконання вимог встановленого режиму захисту персональних даних забезпечує сторона, що поширює ці дані. Сторона, якій передаються персональні дані, повинна попередньо вжити заходів щодо забезпечення вимог цього Закону. Отже, з метою захисту порушених прав позивача суд вважає, що позовні вимоги позивача про зобов`язання ТОВ «ВЕЛЛФІН» видалити персональні дані щодо позивача та договір про споживчий кредит № 1603554 від 28.06.2021 з бази даних ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ», а також власних електронних баз, серверів, припинити їх збір, обробку, систематизацію, накопичення, зберігання, використання, розповсюдження та передачу кредитної історії підлягають задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Враховуючи те, що позивач відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» була звільнена від сплати судового збору, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved