Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

18 листопада 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача відповідно до п.5 Договору позики грошових коштів від 25.10.2019, за період з 21.05.2020 по 02.11.2021, 10 відсотків річних від простроченої суми, у розмірі 19349 грн 76 коп., а також стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 14406 грн 31 коп. за період з 21.05.2020 по 02.11.2021. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ухваленого 06 травня 2021 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість у розмірі 134000 грн. 06 серпня 2021 року відповідач частково погасив заборгованість за вказаним вище рішенням на суму 5000 грн. Пунктом 5 Договору позики грошових коштів від 25.10.2019 передбачено, що позичальник, яким є відповідач, не поверне позивачу суму позики повинен сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто не виплачену у строк суму основного боргу та 10% річних від простроченої суми. 13 грудня 2021 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено учасникам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження від 13 грудня 2021 року разом із позовною заявою та додатками до неї надіслано відповідачу, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача. (а.с.24) 22 червня 2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позову про стягнення штрафних санкцій. В обґрунтування відзиву зазначив, що оскільки наявне рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, то таке рішення само по собі свідчить про закінчення строку дії договору, а тому правовідносини між сторонами є припиненими. [PERSON] звернувшись до суду із позовом про стягнення з нього суми заборгованості за договором позики, змінив умови основного зобов`язання строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився суд в заочному рішенні від 06.05.2021 по справі №592/7497/20, а тому правовідносини за договором позики від 25.10.2019 є припиненими.(а.с.26-29) Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи копії договору позики грошових коштів від 05 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 134000 грн 00 коп., що є еквівалентом 5358 доларів США. Строк повернення коштів - до 20 травня 2020 року. Також за цим договором сторони домовилися, що у разі зміни обмінного курсу долара США за ставкою НБУ на момент здійснення платежу (20.05.2020) повинна бути перерахована та сплачена в еквіваленті встановленого обмінного курсу долара США за ставкою НБУ на день сплати боргу. А також, якщо позичальник не поверне позикодавцю суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦПК України, тобто несплачену у строк суму основного боргу та 10 відсотків річних від простроченої суми. (а.с.7) Із боргової розписки від 25 жовтня 2019 року, вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] в борг по договору позики грошову суму у розмірі 5358 доларів США. За користування грошовими коштами встановлено 0% в місяць від у сієї суми позики. [PERSON] зобов`язався віддати вказану суму за договором позики та проценти в строк до 20 травня 2020 року. За порушення строків повернення боргу за договором позики та процентів зобов`язався сплатити відсотки в розмірі 10% за кожний день прострочення від простроченої суми. (а.с.8) Заочним рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ухваленого 06 травня 2021 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики від 25.10.2019 в розмірі 134000 грн та судові витрати у розмірі 1340 грн, загалом визначено до стягнення 135340 грн. (а.с.9,10) З позову вбачається, що борг за розпискою від 25.10.2019 відповідач у визначений строк кошти позивачу не повернув. Згідно з розрахунком позивача, сума 10% річних нарахованих відповідачу відповідно до п.5 Договору позики грошових коштів від 25.10.2019 складає 19349 грн 76 коп., інфляційні витрати в розмірі 14406 грн 31 коп. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Так, відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено судом, копія розписки, яка міститься в матеріалах даної справи, містить дату її складання, отримання грошових коштів (в борг) в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення у визначений строк, з обмовленими умовами сплати 10 відсотків річних відповідно до ст. 625 ЦК України, та інфляційних втрат, що не заперечувалося відповідачем під час підписання договору позики грошових коштів. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу). Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа № 758/1303/15-ц) ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із п. 5 Договору позики грошових коштів від 25.10.2019, то сторонами обумовлені умови зобов`язання сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України у разі не своєчасного повернення суми позики у розмірі 10 відсотків річних від простроченої суми. (а.с.7) При вирішенні питання про стягнення річних нарахованих, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, яким роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому, лише після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України позивач має право забезпечити свої права і інтереси на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. При обрахунку 10 відсотків річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Десять відсотків річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 10, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році) Судом перевірений розрахунок інфляційних втрат та 10 відсотків річних наданий позивачем у позові, і суд погоджується з наданим розрахунком, що підлягає до задоволення у зазначеному позивачем розмірі. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 10 відсотки річних від простроченої суми позики у розмірі 19349 грн 76 коп., та інфляційних втрат у розмірі 14406 грн 31 коп. Таким чином, встановлені у судовому розгляді фактичні обставини справи, та враховуючи відсутність доказів про те, що станом на день розгляду справи у суді відповідач у повному обсязі виконав умови укладеного з позивачем договору позики, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, відповідачем не спростовані, а тому позов належить задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 10 відсотки річних за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 19349 грн 00 коп., та інфляційні втрати в розмірі 14406 грн 31 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у виді сплаченого судового збору за позовну заяву в сумі 908 грн 00 коп. (квитанція №#MP_AB050483MIS_21968282 від 12.11.2021). На підставі викладеного,

Outcome: approved