Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав зазначивши, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою у справі, [PERSON] . Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 03.09.2019 року шлюб було розірвано. Від шлюбу вони мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , яка з моменту народження і по теперішній час проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Мати дитини, відповідач у справі, дитиною не цікавиться, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, як складову виховання, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не надає дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизначених норм моралі, не створює умов для отримання нею освіти, не цікавиться її здоров`ям та нехтує її потребами, не сплачує аліменти, свідомо нехтує своїми материнськими обов`язками, чим ухиляється від своїх обов`язків. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітьої доньки, [PERSON] , [INFO] . Судові витрати стягнути з відповідача. Позивач клопотав про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, подавши письмову заяву. Відповідачка в судове засідання не прибула, причини неявки не повідомила, про день розгляду справи повідомлялась за зареєстрованим місцем проживання (копію ухвали про відкриття провадження отримала 08.12.2022 року) та шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади. Відзив на позовну заяву не надала. Представник відділу (служби у справах дітей Станишіської сільської ради) клопотав про розгляд справи за відсутності його предстаника, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду, про що вказав в заяві до суду. Представник Служби у справах дітей Коростенської міської ради в заяві до суду клопотав про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з батьком, позивачем у справі. Відповідач з донькою не спілкується, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не виявляє інтерсу до її внутрішнього світу, не надає дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизначених норм моралі, не створює умов для отримання донькою освіти, не цікавиться її здоров`ям та нехтує її потребами, доньку матеріально не утримує, свідомо нехтує своїми материнськими обов`язкам, чим ухиляється від своїх обов`язків. Вищевказані обставини стверджуються даними довідки Пісківського ліцею Станишівської сільської ради Житомирського району, даними довідки виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району, актом обстеження умов проживання від 06.12.2022 року, висновком органу опіки та піклування Коростенської міської ради, з якого вбачається доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки, [PERSON] , [INFO] ; рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради №535 від 21.12.2022 року, яким затверджено висновок органу опіки та піклування з питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки, [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст.164 СК України та враховуючи інтереси малолітніх мати або батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Поведінка відповідачки, яка тривалий час взагалі не спілкується із дитиною, не виховує її, не цікавиться її життям та здоров`ям, свідчить про її байдуже ставлення до дитини та про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Оцінивши усі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , а тому відповідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України її слід позбавити батьківських прав відносно дитини. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. З врахуванням вищенаведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved