Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

У серпні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна та встановлення порядку користування квартирою. Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що 06.08.2016 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Роменським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області. Зазначає, що під час шлюбу подружжям за спільні сумісні кошти було набуто наступне майно: квартира [ADDRESS] вартістю 1 389 988,00 грн.; нежитлове приміщення №108/13 в будинку [ADDRESS] вартістю - 42 992,00 грн., телевізор KIVI 50U730GU - вартістю 10 999,00 грн., ноутбук Acer Swift 3 SF314-41 R1C9, сумку для ноутбуку, комп`ютерну мишку, комп`ютерний коврик, ліцензійну програму для ноутбука на загальну вартість - 22 065,00 грн., ліжко Blonsky Hollyday вартістю 12 850,00 грн., матрас TM EMM Platinum вартістю - 5 150, 00 грн., холодильник WHIRPOOL W7 9 вартістю - 11 874,00 грн., пральна машина Samsung WW вартістю 14 499,00 грн., вбудовану електричну духову шафу INTERLINE HQ 908 BK - вартістю 7 199,00 грн., витяжку телескопічну INTERLINE SLIM X/S A/60/2/T - вартістю 1 772,00 грн., поверхню газову INTERLINE TQ 6408 GR - вартістю 3 338,00 грн., кухонний гарнітур ТМ " Гарант" вартістю - 33 000,00 грн. У добровільному порядку дійти згоди щодо розподілу придбаного під час шлюбу майна, не можуть. В порядку поділу майна подружжя позивачка просила суд: - визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] ; - визнати за нею право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення [ADDRESS] ; - виділити їй із спільного сумісного майна подружжя наступне майно на загальну вартість 43 763,00 грн. ноутбук Acer Swift 3 SF314-41 R1C9, сумку для ноутбуку, комп`ютерну мишку, комп`ютерний коврик, ліцензійну програму для ноутбука на загальну вартість 22 065,00 грн., пральну машину Samsung WW вартістю 14 499,00 грн., вбудовану електричну духову шафу INTERLINE HQ 908 BK вартістю 7 199,00 грн; - виділити [PERSON] із спільного сумісного майна подружжя наступне майно на загальну вартість 40 873,00 грн., а саме: холодильник WHIRPOOL W7 9 вартістю 11 874,00 грн.; ліжко Blonsky Hollyday вартістю 12 850,00 грн., матрас TM EMM Platinum вартістю 5 150,00 грн.; телевізор KIVI 50U730GU вартістю 10 999,00 грн.; - стягнути з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію за різницю у вартості виділеного майна у сумі 1 445,00 грн., шляхом виплати вказаної суми з депозитного рахунку суду; - визнати за нею право власності на 1/2 частку спільного майна подружжя: витяжку телескопічну INTERLINE SLIM X/S A/60/2/T, поверхню газову INTERLINE TQ 6408 GR , кухонний гарнітур ТМ " Гарант" ; - встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , згідно якого виділити в її користування житлову кімнату площею 16,7 кв.м., виділити в користування [PERSON] житлову кімнату площею 20,5 кв.м., залишити в спільному користуванні ванну площею 3,7 кв.м., вбиральню площею 1,8 кв.м, кухню площею 14,8 кв.м, комору площею 1,2 кв.м., передпокій площею 8 кв.м.; - стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.08.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 15 жовтня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з позовними вимогами, зазначив, що починаючи з липня 2019 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились. В зв`язку з цим, відповідачем за власні кошти було набуте наступне майно: нежитлове приміщення №108/13 в будинку [ADDRESS] ; телевізор KIVI 50U730GU, ноутбук Acer Swift 3 SF314-41 R1C9, сумку для ноутбуку, комп`ютерну мишку, комп`ютерний коврик, ліцензійну програму для ноутбука, ліжко Blonsky Hollyday , матрас TM EMM Platinum, холодильник WHIRPOOL W7 9, пральну машину Samsung WW, вбудовану електричну духову шафу INTERLINE HQ 908 BK, витяжку телескопічну INTERLINE SLIM X/S A/60/2/T, поверхню газову INTERLINE TQ 6408 GR , кухоний гарнітур ТМ " Гарант". Крім того, в цей період відповідачем за власні кошти було проведено ремонт квартири на загальну суму більше 100 000,00 грн. Визнаючи лише право власності позивачки на 1/2 частку квартири квартира [ADDRESS] та запропонований порядок користування вказаною квартирою, просив в задоволені решти позовних вимог відмовити. 26 жовтня 2020 року від позивачки надійшла відповідь на відзив. Зазначає, що твердження відповідача щодо припинення шлюбних відносин між ними у липні 2019 року не відповідають дійсності. В зв`язку з необхідністю проводити ремонт в квартирі та її облаштування подружжям було вирішено, що позивачка поїде на заробітки до Ізраїлю, а відповідач буде проводити ремонт. 27 вересня 2019 року позивачка повернулась до України і з цього часу подружжя спільно проводило ремонт, купували будівельні матеріали, побутову техніку, вибирали та замовляли меблі. 01 жовтня 2019 подружжя купило нежитлове приміщення №108/13 в будинку [ADDRESS] . На ці цілі використовувались спільні кошти. 12 листопада 2020 року від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що шлюбні відносини між подружжям припинились у липні 2019 році. За час окремого проживання [PERSON] за власні кошти було набуте майно, яке [PERSON] помилково вважає спільним сумісним майном. Зазначає, що кухонний гарнітур ТМ " Гарант", вартістю 33 000,00 грн., замовлявся ним під розміри приміщення кухні і кухня при встановленні порядку користування залишається у спільному користуванні сторін, поверхня газова, вартістю 3 338,00 грн. є врізною, включена до газового обладнання квартири і підключена до мережі газопостачання, витяжка телескопічна, вартістю 1 772,00 грн., облаштована для забезпечення видалення залишків продуктів згорання, і кожен з співвласників буде користуватися цим майном, тому вважає за необхідне стягнути з [PERSON] грошову компенсацію половини їх вартості у сумі 19 0555,00 грн. Також зазначив, що 01 жовтня 2019 року він придбав нежитлове приміщення №108/13 в будинку [ADDRESS] вартістю 42 992,00 грн., що підтверджується Договором купівлі-продажу нежитлового приміщення за реєстровим № 2073 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до п.9 Договору купівлі-продажу цей договір укладено за згодою дружини покупця, [PERSON] . Вказує, що така згода в даному випадку носить лише формальний характер, була передумовою нотаріального посвідчення договору купівлі- продажу майна і не спростовує факт припинення шлюбних відносин між сторонами. Зазначає, що за час окремого проживання сторін ним за власні кошти було здійснено поліпшення (ремонт) спірної квартири. Вартість таких поліпшень з урахуванням ПВ становить 343 452,00 грн., що підтверджується Звітом про оцінку вартості поліпшень від 27.10.2020 року. Вважає, що оскільки ним визнаються вимоги [PERSON] про визнання за нею право власності на 1/2 частку квартири та встановлення запропонованого нею порядку користування квартирою, то з урахуванням проведеного ним за власні кошти ремонту, з [PERSON] необхідно стягнути грошову компенсацію вартості поліпшень квартири. Тому у своєму зустрічному позові просив суд: - стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості поліпшень квартири [ADDRESS] у сумі 117 695,37 грн.; - стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію половини вартості кухонного гарнітуру ТМ "Гарант", витяжки телескопічної INTERLINE SLIM X/S A/60/2/T, поверхні газової INTERLINE TQ 6408 GR у сумі 19 055,00 грн.; - визнати за ним право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] ; - визнати за ним право власності на: телевізор KIVI 50U730GU, ноутбук Acer Swift 3 SF314-41 R1C9, сумку для ноутбуку, комп`ютерну мишку, комп`ютерний коврик, ліцензійну програму для ноутбука, ліжко Blonsky Hollyday , матрас TM EMM Platinum, холодильник WHIRPOOL W7 9, пральну машину Samsung WW, вбудовану електричну духову шафу INTERLINE HQ 908 BK; - стягнути з [PERSON] судові витрати. Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 24.05.2021 року, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації та визнання права власності, прийнято до провадження Києво-Святошинського районного суду Київської області. Об`єднано в одне провадження первісний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та встановлення порядку користування квартирою та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації та визнання права власності. 11 червня 2021 року від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Не погоджуючись з позовними вимогами, зазначає що твердження позивача за зустрічним позовом про припинення шлюбних відносин з липня 2019 року не відповідають дійсності і не доведено ним. Зазначає, що шлюбні відносини між ними існували до 06.06.2020 року. Всі ремонтні роботи, оплата їх вартості, окрім частини робіт,які сторони проводили власними зусиллями, придбання будівельних матеріалів, обладнання, сторони проводили зі спільних коштів. Під час перебування її у Ізраїлі всі ремонтні роботи, придбання будівельних матеріалів, обладнання, побутової техніки, меблів узгоджувались сторонами спільно. Зазначає, що в період з липня 2019 року по грудень 2019 року у [PERSON] не малось жодних доходів, що підтверджується наданими їм самим доказів, а його дохід в період з січня 2020 не дозволяв позивачу проведення проведення ремонтних робіт, вартістю 343 452,00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 10.08.2021 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Лисенка Владислава Сергійовича про витребування доказів. Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 25.10.2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. 26 листопада 2021 року на виконання ухвали Києво-Святошинського суду Київської області від 25.10.2021 року від приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області надійшли належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, реєстровий №2073, укладеного 01.10.2019 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] щодо купівлі-продажу нежитлового приміщення [ADDRESS] . Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 01.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні, яке було призначено на 21 лютого 2022 року представник позивача за первісним позовом [PERSON] позовну заяву підтримав, просив задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. У судовому засіданні, яке було призначено на 21 лютого 2022 року представник відповідача за первісним позовом Лисенко В.С. , первісний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, зустрічним позов підтримав, просив задовольнити. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, [PERSON] являється рідним братом її чоловіка. Через місяць після їхнього весілля [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] приїхали до Ізраїлю. Вона їм допомагала влаштуватись на роботу. Леся тривалий час не працювала, оскільки не могла знайти роботу. Вони заробляли гроші в Ізраїлі, бо хотіли придбати квартиру, яку в подальшому і придбали. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є братом [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] грошей вистачило на купівлю квартири. Ці гроші вони разом заробили, працюючи в Ізраїлі. Допитана в судовому засіданні [PERSON] , суду пояснила, що їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] , їздили разом в Ізраїль, заробляти грошей на квартиру. Коли вони приїхали в Ізраїль, то [PERSON] відразу почав працювати, а [PERSON] оформляла документи, а потім влаштувалась прибирати квартири. Потім вони разом приїхали в Україну купувати квартиру та придбали ще нежитлове приміщення. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] та [PERSON] заробили гроші, працюючи в Ізраїлі та потім приїхали в Україну купили квартиру і зробили ремонт. [PERSON] до них приїжджав і дарував подарунки. Він підтвердити нічого не може, а він бачив лише на фотографіях, що у квартирі був зроблений ремонт. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вислухавши пояснення свідків, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до наступних висновків. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що 06.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Роменським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Положення частини другої статті 3 СК України, згідно з яким подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів. За ст. 18 СК України кожен учасник сімейних правовідносин має право звернутись до суду за захистом свого права або інтересу. Способами захисту є встановлення правовідношення. 02.10.2020 року шлюб було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 02 жовтня 2020 року Серія [NUMBER] . Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності, а за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю, при цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належали йому особисто. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійсненні подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як вбачається з п.23 вищевказаної постанови, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. За п. 25 вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З пояснень сторін та матеріалів справи судом встановлено, що у період шлюбу, 18 вересня 2018 року, за Договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апишковою З.І. за реєстровим № 3146 подружжям було придбано квартиру [ADDRESS] . Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] , що підтверджено Витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності від 18 вересня 2018 року. Також встановлено, що спірна квартира складається із двох житлових кімнат. Згідно з технічним паспортом, квартира є двокімнатною, житлова площа - 37,2 кв.м., у т.ч. 1-а кімната - 20,5 кв.м., 2-а кімната - 16,7 кв.м., кухня - 14,8 кв.м., ванна кімната - 3,7 кв.м., вбиральня - 1,8 кв.м., комори - 1,2 кв.м., передпоко - 8,0 кв.м. Загальна площа квартири - 66,7кв.м. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні права власності власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди Відповідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року, судам роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Оскільки сторонами не заперечується та визнається виникнення права сумісної власності на квартиру тому, позовні вимоги в частині визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Судом встановлено, що у період шлюбу, 01 жовтня 2019 року, за Договором купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Щербак О.В. за реєстровим № 2073, подружжям було придбано нежитлове приміщення №108/13 в будинку [ADDRESS] . Право власності на нежитлове приміщення зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується Витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності від 01 жовтня 2018 року. Також, як вбачається з матеріалів справи, у період шлюбу подружжям було придбано нежитлове приміщення №108/13 в будинку [ADDRESS] вартістю - 42 992,00 грн., телевізор KIVI 50U730GU - вартістю 10 999,00 грн., ноутбук Acer Swift 3 SF314-41 R1C9, сумку для ноутбуку, комп`ютерну мишку, комп`ютерний коврик, ліцензійну програму для ноутбука на загальну вартість - 22 065,00 грн., ліжко Blonsky Hollyday вартістю 12 850,00 грн., матрас TM EMM Platinum вартістю - 5 150, 00 грн., холодильник WHIRPOOL W7 9 вартістю - 11 874,00 грн., пральна машина Samsung WW вартістю 14 499,00 грн., вбудовану електричну духову шафу INTERLINE HQ 908 BK - вартістю 7 199,00 грн., витяжку телескопічну INTERLINE SLIM X/S A/60/2/T - вартістю 1 772,00 грн., поверхню газову INTERLINE TQ 6408 GR - вартістю 3 338,00 грн., кухонний гарнітур ТМ " Гарант" вартістю - 33 000,00 грн. Посилання відповідача на те, що сторони не проживають разом з 2019 року і зазначене майно придбано за його власні кошти, а тому спірне нежитлове приміщення не може бути спільною власністю подружжя, тому суд до уваги не бере, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не надав, обмежився лише власними поясненнями. З наданих сторонами доказів не можливо встановити саме з якого часу сторони припинили свої відносини, факт роздільного проживання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2016 по 2020 рік. Таким чином, нежитлове приміщення №108/13 в будинку [ADDRESS] , телевізор KIVI 50U730GU, ноутбук Acer Swift 3 SF314-41 R1C9, сумка для ноутбука, комп`ютерна мишка, комп`ютерний коврик, ліцензійна програма для ноутбука, ліжко Blonsky Hollyday, матрас TM EMM Platinum, холодильник WHIRPOOL W7 9, пральна машина Samsung WW, вбудована електрична духова шафа INTERLINE HQ 908 BK, витяжка телескопічна INTERLINE SLIM X/S A/60/2/T, поверхню газову INTERLINE TQ 6408 GR, кухонний гарнітур ТМ «Гарант», є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки це майно було придбано під час їхнього шлюбу за спільні кошти сім`ї. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Виходячи з рівності часток подружжя у цьому майні, недосягненні згоди сторін щодо його поділу, беручи до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення, невнесення на депозитний рахунок суду жодною із сторін компенсації за частку у цьому майні, суд вважає за можливе розділити це майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за позивачкою право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: нежитлове приміщення №108/13 в будинку [ADDRESS] , право власності на витяжку телескопічну INTERLINE SLIM X/S A/60/2/T, поверхню газову INTERLINE TQ 6408 GR , кухонний гарнітур ТМ " Гарант"та вбудовану електричну духову шафу INTERLINE HQ 908 BK . Позивач [PERSON] вказала на те, що за час спільного проживання з відповідачем ними було придбано за спільні кошти таке майно: телевізор KIVI 50U730GU вартістю 10 999,00 грн., ноутбук Acer Swift 3 SF314-41 R1C9, сумку для ноутбуку, комп`ютерну мишку, комп`ютерний коврик, ліцензійну програму для ноутбука на загальну вартість 22 065,00 грн., ліжко Blonsky Hollyday вартістю 12 850,00 грн., матрас TM EMM Platinum вартістю 5 150,00 грн., холодильник WHIRPOOL W7 9 вартістю 11 874,00 грн., пральна машина Samsung WW вартістю 14 499,00 грн., вбудовану електричну духову шафу INTERLINE HQ 908 BK вартістю 7 199,00 грн., витяжку телескопічну INTERLINE SLIM X/S A/60/2/T вартістю 1 772,00 грн., поверхню газову INTERLINE TQ 6408 GR вартістю3 338,00 грн., кухонний гарнітур ТМ " Гарант" вартістю 33 000,00 грн. Відповідач в свою чергу стверджує, що вказане майно придбано ним, за його власні кошти. З доказів наданих сторонами не можливо встановити, за чиї кошти це майно було придбане, але наявність цього майна сторонами не заперечується. Враховуючи те, що зазначене майно придбане у період шлюбу, жодна сторона не довела придбання його за особисті кошти одного з подружжя, суд приходить до висновку, що телевізор KIVI 50U730GU вартістю 10 999,00 грн., ноутбук Acer Swift 3 SF314-41 R1C9, сумку для ноутбуку, комп`ютерну мишку, комп`ютерний коврик, ліцензійну програму для ноутбука на загальну вартість 22 065,00 грн., ліжко Blonsky Hollyday вартістю 12 850,00 грн., матрас TM EMM Platinum вартістю 5 150,00 грн., холодильник WHIRPOOL W7 9 вартістю 11 874,00 грн., пральна машина Samsung WW вартістю 14 499,00 грн., вбудовану електричну духову шафу INTERLINE HQ 908 BK вартістю 7 199,00 грн., витяжку телескопічну INTERLINE SLIM X/S A/60/2/T вартістю 1 772,00 грн., поверхню газову INTERLINE TQ 6408 GR вартістю 3 338,00 грн., кухонний гарнітур ТМ " Гарант" вартістю 33 000,00 грн. є спільною сумісною власністю подружжя. Також, суд приймає до уваги роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. З приводу встановлення порядку користування квартирою, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. На даний час між мешканцями квартири встановлено наступний порядок користування приміщеннями житла, який виник та існує протягом тривалого часу, а саме (згідно технічного паспорта на квартиру): у користуванні [PERSON] - житлова кімната площею 16.7 кв. м., а у користуванні [PERSON] - житлова кімната, площею 20.5 кв. м., а кухня - 14.8 кв. м., ванна кімната - 3.7 кв. м., вбиральня - 1.8 кв. м., комора - 1.2 кв. м., передпокій - 8.0. кв. м. перебувають у спільному користуванні співвласників. Тому на підставі вищевказаного суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивачки [PERSON] в цій частині та встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , згідно якого виділити в її користування житлову кімнату площею 16,7 кв.м., виділити в користування [PERSON] житлову кімнату площею 20,5 кв.м., залишити в спільному користуванні ванну площею 3,7 кв.м., вбиральню площею 1,8 кв.м, кухню площею 14,8 кв.м, комору площею 1,2 кв.м., передпокій площею 8 кв.м.; Щодо зустрічного позову, судом зазначається наступне. Позивач [PERSON] за зустрічним позовом ставить питання про стягнення з [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості поліпшень квартири [ADDRESS] у сумі 117 695,37 грн. В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що ним за власні кошти було здійснено поліпшення (ремонт) спірної квартири. Вартість таких поліпшень з урахуванням ПВ становить 343 452,00 грн., що підтверджується Звітом про оцінку вартості поліпшень від 27.10.2020 року. Звіт про оцінку майна від 27.10.2020 р. не може бути прийнятий до уваги суду, оскільки він дає визначення вартості поліпшень, зроблених у квартирі станом на теперішній час, та жодним чином не розкриває та не підтверджує технічний стан квартири до проведення ремонтних робіт, обсяг оздоблення, стан після проведення ремонтних робіт, обсяг поліпшеного оздоблення. З приводу долучених позивачем копій товарних чеків суд зазначає, що вони жодним чином не підтверджуть факт сплати по ним саме Позивачем, особисто, та не підтверджують факт придбання товарів саме для проведення ремонту у вказаній вище квартирі, оскільки ці чекі підтверджують купівлю товару який не використовувався під час ремонту. Крім того, позивачем за за зустрчним позовом не надано доказів на підтвердження в тому числі доводів про поліпшення квартири за рахунок його власних коштів. Так, згідно ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Згідно ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи, що позивачем за зустрічним не доведено належними та допустимими доказами, що у квартирі були зроблені поліпшення за рахунок його особистих грошових коштів та трудових затрат, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення на його користь грошової компенсаціі вартості поліпшень квартири. З приводу визнання за ним право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] судом зазначається наступне. Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Встановивши, що квартиру [ADDRESS] вартістю 1 389 988,00 грн.; нежитлове приміщення [ADDRESS] , сторони набули під час перебування у зареєстрованому шлюбі, презумпція спільного майна подружжя не спростована, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у визнанні означеного майна особистою приватною власністю позивача за зустрічним позовом. Суд відхиляє аргументи позивача про те, що спірне майно придбане за особисті його кошти позивачки, оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження вказаного. Суд, визнає право власності за відповідачем [PERSON] на телевізор KIVI 50U730GU - вартістю 10 999,00 грн., ноутбук Acer Swift 3 SF314-41 R1C9, сумку для ноутбуку, комп`ютерну мишку, комп`ютерний коврик, ліцензійну програму для ноутбука на загальну вартість - 22 065,00 грн., ліжко Blonsky Hollyday вартістю 12 850,00 грн., матрас TM EMM Platinum вартістю - 5 150, 00 грн., холодильник WHIRPOOL W7 9 вартістю - 11 874,00 грн., пральну машину Samsung WW вартістю 14 499,00 грн., виходячи з принципу рівності часток при поділі майна подружжята стягнути з позивача грошову компенсацію до рівності часток в спільному майні. Таким чином, у власність позивача переходить побутове майно на загальну суму 77 437,00 грн., а у власність відповідача на побутова техніка та меблі на суму - 45 309,00 грн. Так, у відповідності до положень ст. 71 СК України, у зв`язку з тим, що у власність [PERSON] переходить майно на більшу суму, тому з неї на користь [PERSON] слід стягнути грошову компенсацію належної частки у спільному майні подружжя в розмірі 32 128,00 грн. (77 437,00 грн.- 45 309,00грн.= 32 128,00 грн. ). Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial