Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] від імені якого діє [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про: 1. Нарахування та виплату заробітної плати за березень та квітень 2022 року у відповідності до штатного розкладу підприємства. 2. Визнання протиправним та скасування наказу від 27 травня 2022 року №95 про призупинення дії трудових договір в частині, що стосується призупинення дії трудового договору з [PERSON] (надалі Наказ). 3. Стягнення з відповідача втраченого заробітку за період з 1 травня по 10 травня 2022 року; 4. Стягнення з відповідача середнього заробітку, починаючи з 10 травня 2022 року по день звільнення з військової служби. Як на підставу для задоволення позову позивач посилається на те, що перебуває в трудових відносинах з відповідачем. Разом з тим, 9 березня 2022 року у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської армії на територію України, він разом із сім`єю виїхав на територію Закарпатської області, де став на військовий облік. З 5 березня 2022 року по 1 травня 2022 року він продовжував свою трудову діяльність дистанційно, однак відповідач не нарахував та не виплатив йому за вказаний період заробітну плату. Також вказує на обставини щодо незаконності Наказу в частині призупинення з ним дії трудового договору, оскільки в ньому не вказано причини призупинення діяльності підприємства та не вказано підстави, які унеможливлюють виконання ним своїх посадових обов`язків. Крім того, з 10 травня 2022 року його прийнято на військову службу за призовом під час мобілізації, про що він повідомив керівництво відповідача. Однак, всупереч вимогам статті 119 Кодексу законів про працю України йому не здійснено нарахування та виплату середнього заробітку. Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст.ст. 114, 115, 119, 235 Кодексу законів про працю України, ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким в задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки за період березня-квітня 2022 року [PERSON] нарахована заробітна плата в розрахунку 2/3 посадового окладу внаслідок введення на підприємстві режиму простою. В інші дні, які не охоплювалися режимом простою, позивач був відсутнім на робочому місці і нарахування заробітної плати не проводилося. Також, внаслідок постійних обстрілів території Харкова в лютому-травні 2022 року, що унеможливлювало нормальну роботу підприємства, на підставі ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» було видано Наказ, дія якого унеможливлює отримання позивачем середнього заробітку за період з 01.05.2022 по 10.05.2022. Крім того, позивачу, призваному на військову службу під час мобілізації за період з 10.05.2022 по 19.07.2022 середній заробіток не виплачувався, оскільки трудові відносини були призупинені, а за [PERSON] збережені умови, у яких він працював на час призову. Починаючи з 19.07.2022 законодавством не передбачено збереження середнього заробітку за працівниками, призваними на військову під час мобілізації. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У поданій відповіді на відзив позивач просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Також зазначає, що введення простою на підприємстві відбулося з порушенням вимог законодавства, зокрема були відсутні об`єктивні причини для оголошення простою, неправомірно встановлено виплату на час простою в розмірі 2/3 від посадового окладу та позивача не ознайомлено з рішенням про простій. Крім того, у разі виникнення ситуації, небезпечної для життя працівників за працівником зберігається середній заробіток, а не оплата 2/3 від посадового окладу. Щодо зазначення в табелі обліку робочого часу про відсутність позивача на робочому місці з нез`ясованих причин, слід врахувати, що керівництво підприємства було повідомлено про перебування [PERSON] за межами міста Харкова та продовження виконання роботи дистанційно, тому у період березня-квітня за позивачем мав бути збережений середній заробіток. Наказ про призупинення роботи введено на підприємстві необґрунтовано, оскільки певні працівники продовжували виконувати роботу. Серед іншого, після мобілізації позивача йому має виплачуватися середній заробіток відповідно до положень частини 3 статті 119 Кодексу законів про працю України в редакції, що діяла на момент мобілізації позивача (10.05.2022), а не в редакції від 19.07.2022. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ухвали суду від 26 грудня 2022 року у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог від 23 грудня 2022 року відмовлено. На підставі частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 1. Судовим розглядом справи встановлено, що предметом спору, тобто правовим об`єктом з привиду якого виникла конфліктна ситуація між сторонами справи є трудові відносини, пов`язані із ненарахуванням та невиплатою позивачу заробітної плати, та призупиненням з останнім трудового договору. В контексті хронології існуванням спірних правовідносин, суд наводить наступні обставини справи. Наявні у справі доказові матеріали (дані трудової книжки серії [NUMBER] ) свідчать про трудову діяльність позивача в Державному підприємстві «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метеорології та сертифікації» (надалі - Підприємство) з 03.06.1997, а з 04.04.2017 на посаді начальника відділу прикладної метрології тепло-технічних вимірювань. На підставі наказу від 14.03.2022 №83, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для забезпечення роботи підприємства у повному обсязі, з 15.03.2022 по 31.03.2022 та з 15.04.2022 по 25.04.2022 на Підприємстві введено простій для всіх працівників; встановлено дистанційний режим роботи для бухгалтера 2 кат.бухгалтерії [PERSON] та начальника науково-дослідного сектору удосконалення технічних способів та методів випробування [PERSON] . З витягів з Табеля обліку робочого часу за березень 2022 року та за квітень 2022 року вбачається, що позивачу враховано: - з 01.03.2022 по 04.03.2022 - оплачувану тимчасову непрацездатність; - з 09.03.2022 по 12.03.2022, 14.03.2022, 01.04.2022, 04.04.2002-08.04.2022, 11.04.2022-14.04.2022, 26.04.2022-29.04.2022 неявку з нез`ясованих причин; - 15.03.2022, 16.03.2022-18.03.2022, 21.03.2022-25.03.2022, 28.03.2022-31.03.2022, 15.04.2022, 18.04.2022-22.04.2022, 25.04.2022 простій. Крім того, фактичні дані Довідки щодо виконання планового завдання науково-виробничим відділом прикладної метрології тепло-технічних вимірювань (начальник відділу Кирияненко І.) від 08.12.2022 №633/18 свідчать про те, що за період березень-квітень 2022 року планові завдання підрозділу не надавались. 27.04.2022 генеральним директором Підприємства видано наказ №95 «Про призупинення дії трудових договорів працівників підприємства», згідно з яким у відповідності до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (надалі - Закон) та Указу Президента України «Про введення військового стану», через військову агресію проти України, що унеможливлює надання та виконання роботи, а також у зв`язку із запровадженням воєнного стану призупинено дію трудових договорів з 01.05.2022 та до дня припинення воєнного стану з працівниками підприємства, в тому числі з начальником науково-виробничого відділу прикладної метрології тепло-технічних вимірювань [PERSON] . Згідно з Довідкою про доходи від 08.12.2022 №596/19 та розрахунковими листами [PERSON] , останньому нараховано в лютому 2022 року 12501,6 грн; в березні 2022 року 5628,61 грн; в квітні 2022 року 3175,11 грн. В поданому на розгляд суду позові позивач посилається на те, що йому безпідставно не нарахована та не виплачена заробітна плата за березень-квітень 2022 року не дивлячись на виконання покладених на нього обов`язків в дистанційному режимі, а для призупинення з ним дії трудового договору були відсутніми підстави, визначені законодавством та всупереч нормам Кодексу законів про працю України не проведено нарахування середнього заробітку з моменту призову його на військову службу в порядку мобілізації. 2. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, у контексті з доводами та запереченнями учасників справи, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. \~Відповідно до\~частини першої\~ст.20\~Цивільного кодексу\~України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Згідно зі ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною першою ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Роз`яснюючи вищевказані положення Основного Закону України, Верховний Суд України у п. 1 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (надалі Постанова №9) звернув увагу судів на необхідності неухильного додержання при розгляді трудових спорів\~Конституції України,\~КЗпП\~і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. 2.1. Відносно позовної вимоги про нарахування та виплату заробітної плати за березень та квітень 2022 року у відповідності до штатного розкладу підприємства, суд зазначає наступне. З даних табеля обліку робочого часу, довідки про доходи від 08.12.2022 №596/19 та розрахункових листів вбачається, що [PERSON] проведено нарахування та виплата за період з березня та квітня 2022 року в розмірі 5628,61 грн та 3175,11 грн відповідно, з урахуванням введеного на підприємстві режиму простою та даних про тимчасову непрацездатність позивача. В свою чергу, у зв`язку з відсутністю позивача на Підприємстві з 09.03.2022 по 12.03.2022, 14.03.2022, 01.04.2022, 04.04.2002-08.04.2022, 11.04.2022-14.04.2022, 26.04.2022-29.04.2022 та невиконання останнім посадових обов`язків - оплата праці за вказаний період не проводилася. Так, судом встановлено, що на підставі наказу від 14.03.2022 №83 у зв`язку з веденням в Україні воєнного стану, відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для забезпечення роботи підприємства у повному обсязі на Підприємстві з 15.03.2022 по 31.03.2022 та з 15.04.2022 по 25.04.2022 введено простій для всіх працівників; встановлено дистанційний режим роботи для бухгалтера 2 кат.бухгалтерії [PERSON] та начальника науково-дослідного сектору удосконалення технічних способів та методів випробування [PERSON] . По відношенню до цього слід зазначити, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (частина перша статті 34 Кодексу законів про працю України). Згідно з частиною першою статті 113 Кодексу законів про працю України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). З наданих відповідачем документів (табелю обліку робочого часу, довідки про доходи, розрахункових листів) вбачається, що позивачу за період введення на Підприємстві простою проведено нарахування та виплату заробітної плати з урахуванням положень частини першої статті 113 Кодексу законів про працю України. При цьому, суд наголошує на тому, що в межах розгляду даної справи, з урахуванням підстав та предмету позову, положень частини другої статті 264 Цивільного процесуального кодексу України дослідження та з`ясування питання законності введення на Підприємстві режиму простою та розміру оплати за час простою не проводиться. Щодо не нарахування та невиплати позивачеві заробітної плати за інші дні, які не охоплені режимом простою, суд зазначає наступне. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина 1 статті 94 Кодексу законів про працю України). Отже, згідно з чинним законодавством, заробітна плата працівникам (в тому числі за час щорічної, соціальних відпусток), виплачується\~за умови виконання\~ними своїх функціональних обов`язків з дотримання встановленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи та за умови здійснення підприємством (установою, організацією) господарської діяльності. Тобто, у випадку невиконання працівником своїх функціональних обов`язків останній не має права на отримання заробітної плати. Таким чином, у зв`язку з відсутністю позивача на робочому місці в періоди: з 09.03.2022 по 12.03.2022; 14.03.2022; 01.04.2022; 04.04.2002-08.04.2022; 11.04.2022-14.04.2022; 26.04.2022-29.04.2022 та невиконання ним своїх посадових обов`язків, Підприємством правомірно не проведено нарахування та виплату заробітної плати за вказані дні. Твердження позивача про повідомленням ним керівництва Підприємства про перебування за межами міста Харків та виконання останнім своїх посадових обов`язків дистанційно залишилися доказово непідтвердженими. При цьому, відповідно до частини першої статті 60-2 Кодексу законів про працю України дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією власника або уповноваженого ним органу, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та Підприємством не укладалося будь-якого договору про дистанційну роботу, Підприємство не покладало на позивача обов`язку щодо виконання роботи дистанційно. В свою чергу, на підтвердження доводів щодо виконання посадових обов`язків дистанційно позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу. З урахуванням даних відносно введення на Підприємстві простою у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для забезпечення роботи підприємства у повному обсязі, а не через виникнення виробничої ситуації, небезпечної для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, невиконання позивачем покладеної на нього роботи в дні, які не охоплювалися режимом простою, суд не вбачає підстав для проведення перерахунку нарахованої та виплаченої позивачу заробітної плати за період березня-квітня 2022 року. 2.2. Вирішуючи позовну вимогу про визнання протиправним та скасування Наказу, суд виходить з наступного. На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану"\~ в Україні введено воєнний стан. Згідно з п. 3 вказаного Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану,\~можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». В свою чергу, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до\~Закону України\~"Про\~правовий режим\~воєнного стану"\~ визначені\~ Законом\~України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (надалі - Закон). Згідно з п. 2 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до\~Закону України\~"Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені\~Законом. Таким чином, положення Закону, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше ніж Кодекс законів про працю України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Так, згідно з положеннями статті 13 Закону в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (дата винесення Наказу) дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору\~- це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.\~Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України (частина третя статті 13 Закону).

Outcome: dismissed