Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються із нього в її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки такий розмір аліментів, тобто 1200 грн., є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, стягнути із відповідача в її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, оскільки дочка потребує матеріальної допомоги, а також стягнути із відповідача в її користь додаткові витрати на неповнолітню дитину, які складаються із лікування у розмірі 26407 грн., та додаткові витрати на повнолітню дитину, які складаються із лікування та вартості навчання на загальну суму 20885 грн., оскільки батько дітей зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані такими обставинами, як лікування та навчання. У судове засідання позивач не з`явилась, у позові вказала про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача [PERSON] у судове засідання також не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак до суду не зявився і не повідомив про причини своєї неявки. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вимоги закону, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні факти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є відповідно дочкою та сином відповідача [PERSON] . Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10 вересня 2019 року із [PERSON] в користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту позовної заяви вбачається, що розмір аліментів, який стягується із відповідача в користь позивача є недостатнім, не забезпечує базових потреб дитини (одягу, взуття, шкільного приладдя, тощо). Згідно із ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадка, передбачених цим Кодексом. Позивач у позові зазначила, що на час ухвалення Теребовлянським районним судом Тернопільської області рішення про стягнення аліментів на утримання сина відповідач не працював. Однак, на час звернення до суду із вказаним позовом, відповідач працевлаштований, зокрема, він працює укладальником деталей та виробів у ТзОВ «СЕ БОРДНЕТЦЕ-УКРАЇНА», де одержує заробітну плату. Відповідно до довідки про доходи [PERSON] від 15 квітня 2022 року загальна сума доходу за період з серпня 2020 року по березень 2022 року без урахування аліментів становить 219296.05 грн. Враховуючи зазначену обставину, суд вважає, що у відповідача змінився матеріальний стан у сторону збільшення його доходів, а розмір аліментів, який стягується із нього в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому він підлягає збільшенню до 2500 грн. щомісячно. Повнолітня дочка сторін [PERSON] навчається в державному вищому навчальному закладі «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника на 2 курсі денної форми навчання, яке закінчує у 2025 році. Зі змісту позовної заяви вбачається, що з 9 червня 2021 року відповідач припинив сплату аліментів на утримання дочки у зв`язку із досягненням нею повноліття. Жодної фінансової допомоги дочці не надає, хоча може надавати таку допомогу. Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх працездатних дочку, сина , які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Частиною першою та другою ст.199 зазначеного Кодексу передбачено, якщо повнолітні дочка, чин продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Беручи до уваги ту обставину, що повнолітня дитина відповідача навчається і у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги, відповідач може надавати таку матеріальну допомогу, оскільки має постійну заробітну плату, суд вважає, що із нього в користь позивача слід стягнути аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 2500 грн. щомісячно. Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо участі батьків у додаткових витратах на дітей, позивач зазначила, що у зв`язку із необхідністю надання неповнолітній дитині [PERSON] стоматологічних послуг, які включають в себе лікування зубів та ортодонтології (фіксації брекетсистеми, планових корекцій, повторної діагностики перед зняттям брекетсистеми, ретенції) виникли додаткові витрати, вартість яких згідно із актами надання послуг та плану лікування лікаря [PERSON] за період з 13 червня 2020 року по 16 серпня 2021, доданих до позову, складають 52815.70 грн. Також виникла необхідність у наданні аналогічних медичних послуг і дочці сторін [PERSON] , яка на той час була неповнолітньою, зокрема, лікування зубів, фіксації брекетсистеми, що потягнуло за собою додаткові витрати, вартість яких згідно із актами надання послуг та плану лікування лікаря [PERSON] за період з 17 жовтня 2018 року по 10 серпня 2020 року року, доданих до позову, складають 18270 грн. Половина понесених позивачем витрат на лікування із цієї суми складає 9135 грн., які підлянають стягненню із відповідача в користь позивача. Крім того, позивач просить стягнути із відповідача в її користь додаткові витрати на дитину [PERSON] , викликані у зв`язку із її навчанням в державному вищому навчальному закладі «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» у розмірі 11750 грн., які вона понесла і які підтверджуються договором про надання освітніх послуг ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» від 8 вересня 2020 року № 00366/06-03с/п, квитанціями АТ «ПриватБанк» від 08.09.2020 року на суму 11000 грн., від 19.11.2020 року на суму 11000 грн., від 26.05.2021 року на суму 11550 грн. Згідно із ч.1,2 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Беручи до уваги подані позивачем докази на обгрунтування її позовних вимог щодо участі у додаткових витрат на неповнолітню дитину, суд вважає, що такі позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення половини із понесених витрат, тобто 26407,85 грн. Аналогічно, позивач включила до розміру додаткових витрат за минулий час, за період 2020-2022 навчальні роки, витрати на навчання 11750 грн. Суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача в користь позивача 11750 грн. немає, виходячи із наступного. Так, згідно із договором про надання освітніх послуг ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» від 8 вересня 2020 року № 00366/06-03с/п, укладеним між вказаним навчальним закладом та [PERSON] , [PERSON] , довідкою ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» від 22 червня 2022 року вартість платної освітньої послуги за 2020-2021 навчальний рік для [PERSON] складає 22000 грн. Позивач [PERSON] 08.09.2020 року та 19.11.2020 року сплатила за навчання дочки зазначеному навчальному закладу по 11000 грн., що підтверджується квитанціями АТ «ПриватБанк» від 08.09.2020 року на суму 11000 грн. та від 19.11.2020 року на суму 11000 грн. Неповнолітня дитина [PERSON] 26 травня 2021 року сплатила за навчання у 2021-2022 навчальному році 11550 грн., що підтверджується квитанцією АТ «ПриватБанк» від 26.05.2021 року на суму 11550 грн. [INFO] Кіщук [PERSON] виповнилось 18 років. 2021-2022 навчальний рік, за який дочка сторін оплатила вартість навчання у розмірі 11550 грн., розпочався після досягнення нею повноліття. Таким чином, суд, виходячи із змісту ст.185 СК України та наданих позивачем доказів, вважає, що з відповідача в користь позивача підлягають стягненню половина витрат за навчання неповнолітньої дочки [PERSON] у ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» за 2020-2021 навчальний рік у розмірі 11000 грн. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач одержує регулярний дохід, розмір аліментів на неповнолітню дитину має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку такої дитини, а також те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, та зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на неповнолітню дитину, що викликані особливими обставинами, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial