Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

30 листопада 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» засобами поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7/1119306 від 01 лютого 2021 року в сумі 136502 грн. 15 коп. Обґрунтовано позов\~тим,\~що 01\~лютого 2021\~року між\~Акціонерним товариством\~«Креді Агріколь\~Банк» та\~ [PERSON] було\~укладено кредитний\~договір №\~7/1119306,\~відповідно до\~умов якого\~відповідач отримав\~кредит в\~сумі 100000\~грн.\~строком на\~72\~місяці до\~31\~січня 2027\~року зі\~сплатою 11%\~річних та\~комісійної винагороди\~ 2,5%\~у місяць\~від суми\~кредиту.\~Банк свої\~зобов`язання за\~кредитним договором\~виконав у\~повному обсязі\~та надав\~відповідачу грошові\~кошти в\~обсязі та\~у строк,\~визначений умовами\~кредитного договору,\~шляхом перерахування\~в безготівковій\~формі на\~поточний рахунок\~відповідача.\~Однак,\~відповідач свої\~зобов`язання за\~кредитним договором\~своєчасно та\~в повному\~обсязі не\~виконував,\~у зв`язку\~з чим\~утворилася заборгованість\~в загальній\~сумі 136502\~грн.\~15\~коп.\~16\~грудня 2021\~року між\~Акціонерним товариством\~«Креді Агріколь\~Банк» та\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова Компанія\~«Кредит-Капітал»\~було укладено\~договір про\~відступлення права\~вимоги №\~3-2021,\~на підставі\~якого позивач\~набув право\~грошової вимоги\~до боржників,\~у тому\~числі і\~до відповідача\~за кредитним\~договором №\~7/1119306\~від 01\~лютого 2021\~року. Оскільки відповідач наявну заборгованість не погасив, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав. У судове засідання представник позивача не з`явилася, надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що позов підтримує. Відповідач у судовому засіданні позов визнав та пояснив, що у зв`язку з хворобою не зміг своєчасно та в повному обсязі виконувати свої зобов`язання за кредитним договором, а тому утворилася заборгованість. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 01 лютого 2021 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (банк) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № 7/1119306 (Договір), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 100000 грн. строком на 72 місяці з 01.02.2021 до 31.01.2027 зі сплатою 11% річних та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості (комісії) в розмірі 2,50% у місяць від суми кредиту, яка включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо (а.с. 7, 14). З метою обслуговування кредиту банк відкрив позивальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості [NUMBER] в банку (пункт 2.1. кредитного договору). Відповідно до пункту 2.2. кредитного договору позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти і комісію щомісяця у валюті кредиту відповідно до розрахунків Графіку платежів по кредиту. 16 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (новий кредитор) та Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (первісний кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 3-2021, за яким первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги до боржників, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплатив первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Загальний розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступається згідно цього Договору, встановлюється згідно Реєстру прав вимог, який складається сторонами в паперовому та електронному вигляді за формою, що наведена у Додатку № 1 до цього Договору (а.с. 25-28). З Реєстру прав вимоги № 1, що є додатком № 1 до Договору про відступлення права вимоги № 3-2021 від 16 грудня 2021 року, вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло права вимоги, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 7/1119306 від 01 лютого 2021 року (а.с. 29). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з\~частиною першою\~статті 638\~Цивільного кодексу\~України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, другої статті 1056-1 Цивільного\~кодексу України\~процентна ставка\~за кредитом\~може бути\~фіксованою або\~змінюваною.\~Тип процентної\~ставки визначається\~кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит, що підтверджується меморіальним ордером та випискою по рахунку (а.с. 14, 15). Однак, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 20 грудня 2021 року мав заборгованість у сумі 136502 грн. 15 коп., до якої входить: 89715 грн. 42 коп. строкова заборгованість; 9547 грн. 52 коп. прострочена заборгованість; 577 грн. 38 коп. нараховані відсотки; 9161 грн. 83 коп. прострочені відсотки; 2500 грн. комісія та 25000 грн. прострочена комісія (а.с. 13). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами першою, другою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із\~частиною другою\~статті 615\~Цивільного кодексу\~України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 1 частини другої статті 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з частиною шостою статті 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За вказаних обставин, враховуючи, що відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яку він не погасив, беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості суд зазначає наступне. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Зокрема, згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. З урахуванням\~викладеного,\~комісія за\~обслуговування кредитної\~заборгованості може\~включати плату\~за надання\~інформації про\~стан кредиту,\~яку споживач\~вимагає частіше\~одного разу\~на місяць,\~а в\~іншому випадку\~відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» така інформація надається безоплатно. Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Кредитним договором, який підписаний відповідачем, передбачено, що комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Разом з тим, умовами кредитного договору встановлено плату за надання такої інформації без уточнення систематичності запиту цієї інформації споживачем. Враховуючи зазначені\~положення законодавства\~та те,\~що в\~матеріалах справи\~відсутні докази,\~які б\~підтверджували,\~що відповідачу\~щомісячно надавалася\~інформація,\~за яку\~договором встановлена\~комісійна винагорода,\~та що\~така інформація\~надавалася йому\~частіше ніж\~один раз\~на місяць,\~а тому\~підстав для\~стягнення з\~відповідача комісії за\~обслуговування кредитної\~заборгованості суд не знаходить. Також,\~згідно з\~положеннями частини\~першої статті 142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд на підставі вимог частини першої статті 141 та частини першої статті 142 ЦПК України приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, а іншу частину витрат позивача по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків пропорційно до задоволених позовних вимог необхідно покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: partial