Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява Державного податкового університетудо [PERSON] про стягнення грошового боргу. В позовній заяві позивач зазначає, що між Університетом державної фіскальної служби України та [PERSON] укладено договір № 17012311 від 07.09.2017 року про надання освітніх послуг. Згідно витягу із наказу № 1130 від 07.09.2017 року [PERSON] зараховано студентом за спеціальністю 081 «Право» за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб. Відповідно до умов договору, позивач бере на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання (надати освітню послугу) студента [PERSON] . Відповідно до п. 3.1 договору відповідач повинен своєчасно вносити плату за надані освітні послуги в розмірах та у строки, що встановлені договором. Загальна вартість освітньої послуги становила 15 000 грн 00 коп. Відповідно до п.4.6 відповідач щомісяця здійснює оплату за послуги до початку їх надання в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на реєстраційний рахунок позивача. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за договором. Наказом Університету ДФС України «Про відрахування» № 982 від 02.07.2018 року [PERSON] , студента 1-го курсу денної форми навчання, групи ПМКПз-17-1 Навчально-наукового інституту права Університету державної фіскальної служби України, який навчався за спеціальністю 081 «Право» за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб відраховано з числа студентів за невиконання навчального плану з 02.07.2018. Таким чином освітня послуга була надана на суму 10 000,00 грн. Проте відповідачем вищезазначену суму не було сплачено. Відповідно до п.5.2 Договору, за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг Відповідач сплачує Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від вартості невиконаного в строк зобов`язання. Тому розрахунок штрафу складає 3 526,58 грн. А тому, загальна заборгованість відповідача за договором складає 13 526,58 грн. З метою досудового врегулювання зазначеного питання на адресу відповідача було направлено лист претензію про необхідність сплати боргу № 419/91-91-01-23 від 13.02.2019 року. Відповідачем оплату заборгованості не здійснено. Просить стягнути з [PERSON] на користь Державного податкового університету борг за надання освітніх послуг у розмірі 10 000,00 грн., пені у розмірі - 3 526,58 грн, що в сумі складає 13 526,58 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачем [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відзив в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що відповідно до довідки серії ЗЛ № 050397, виданої 29.04.2019 року Міністерством Юстиції Російської Федерації, в період з 29.08.2017 по 29.04.2019 року [PERSON] відбував покарання в місцях позбавлення волі на території Російської Федерації. Зважаючи на це, він фактично не міг підписати договір та приступити до навчання в університеті, також даний факт підтверджується копією закордонного паспорту, в якому відображено час перетину кордону України в бік Російської Федерації, а саме 19.08.2017 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, як було встановлено в ході судового розгляду, позивачем не надано документів, які б підтверджували факт підписання договору про навчання. А тому, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системного аналізу положень чинного законодавства України, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed