Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що за кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] отримано останньою грошові кошти в розмірі 85\~800 дол.США для придбання цінних паперів на строк до 28 вересня 2029 року. 05 серпня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінанстрансгруп», 30 вересня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінанстрансгруп» та ними укладені договори про відступлення прав вимоги в тому числі за кредитним договором відповідача. Тому на даний час вони є кредитором та набули право вимоги до боржника [PERSON] . За умовами укладеного кредитного договору, відповідачка зобов`язана була після введення будинку в експлуатацію, реєстрації за собою право власності на квартиру, передати дану квартиру в іпотеку у якості забезпечення виконання кредитного договору. Ними встановлено, що 18 липня 2008 року [PERSON] зареєструвала за собою право власності на квартиру [ADDRESS] ), але у порушення п.2.1.2 договоре не передала майно їм в іпотеку. Зважаючи, що договір обов`язковий для виконання сторонами правочину, вважають, що відповідачка порушила його умови та їх право. У досудовому порядку відповідачка не усуває такі порушення. Просили суд зобов`язати [PERSON] виконати умови кредитного договору, а саме укласти з ТОВ «Брайт Інвестмент» договір іпотеки нерухомості, а саме квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 21 жовтня 2022 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з позовом [PERSON] вказала, що дійсно за договорами про відступлення прав вимоги, були передано право вимоги за кредитним договором, де вона вказана боржником. Але у цих договорах, додатках договорів вбачається, що ПАТ КБ «Надра» не відступило свого права за договором застави ТОВ «ФК «Дніпрофінанстрансгруп». А тому останній не мав права передавати таку вимогу позивачу і позивач не має права вимоги за договором застави. У матеріалах справи відсутні докази передачі права вимоги за забезпечувальним договорами, договорами іпотеки. Тому у позові слід відмовити. Також вважає, що позов поданий з пропуском строку позовної давності. Так, кредитним договором встановлено, що строк позовної давності становить 10 років (п. 7.3 кредитного договору). Право власності на квартиру вона зареєструвала ще 18 липня 2008 року, тобто строк спливає 21 липня 2018 року. А позов поданий у 2022 році. Просила суд застосувати строк позовної давності, відмовивши у задоволенні позову. 07 листопада 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач додатково вказав, що за договором про відступлення прав вимоги встановлено право передачі вимоги як за кредитним договором, так і всіма іншими похідними договорами, в тому числі договорами застави. На виконання товариство отримало оригінали всіх договорів. Дана обставина підтверджується публічним паспортом активу та ухвалою районного суду про заміну стягувача з банку на товариство по виконанню судового рішення про стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості в розмірі 1\~188\~673,32 грн. Зазначили, що судове рішення про стягнення заборгованості було ухвалено 12 травня 2014 року, у 2013 році банк подав позов до суду про звернення стягнення на майно та визнання права власності. Тому про своє порушене право банк довідався лише в 2013 році. А тому строк позовної давності ними не пропущений. Просили задоволити позов. 10 листопада 2022 року відповідачка [PERSON] подала суду заперечення щодо відповіді на відзив. Відповідач додатково вказав, що у додатку до договору про відступлення прави вимоги до ТОВ «ФК «Дніпрофінанстрансгруп» чітко вказано, що кредитні зобов`язання без заставні. Можна передати лише дійсне право вимоги, а за нею зареєстровано право власності на квартиру, що підтверджує припинення застави з дня погашення облігацій. Крім того, позов банку про звернення стягнення на майно був залишений без розгляду, позову про зобов`язання вчинити дії банк не подавав, тому позивач пропустив строки звернення до суду з даним позовом. Просила відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представник позивача не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задоволити позов у повному обсязі. У судове засідання представник відповідача не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав суду заяву про розгляд справи за її відсутності з урахуванням поданого відзиву та заперечень. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Відповідно до вимог ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ста. 628 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. При розгляді справи встановлено, що 02 серпня 2007 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Ексінор» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу облігацій №Б-131/81-06-2/2007/001. 17 липня 2007 року між ТОВ «Укргаз» та [PERSON] укладено договір бронювання об`єкту будівництва №11/2/4/78/ж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 28 вересня 2007 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 370/П/99/2007-840, відповідно до умов якого відповідачка отримала у тимчасове користування грошові кошти в сумі 85 800 доларів США строком на 264 місяці зі сплатою 12,49 % річних за користування кредитними коштами та одноразової сплати комісії за видачу кредиту 1,5 % від суми кредиту. 28 вересня 2007 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] у якості забезпечення виконання кредитного договору № 370/П/99/2007-840 був укладений договір застави цінних паперів №180/ДМП. 28 вересня 2007 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] у якості забезпечення виконання кредитного договору № 370/П/99/2007-840 був укладений договір застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-131/81-06-2/2007/001 від 02 серпня 2007 року. 04 січня 2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] у якості забезпечення виконання кредитного договору № 370/П/99/2007-840 був укладений договір застави майнових прав №31. Рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №5 від 18 січня 2008 року присвоєно адреси запроектованим на масиві села Чайки:… житловому будинку (будівельний номер 11) [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Пунктами 1, 2 частини першої\~статті 512 ЦК України\~передбачено, що у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Встановлено, що 05 серпня 2012 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінанстрансгруп» укладено договір №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги. П.1 передбачено, що за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників за кредитними договорами, та всіма іншими похідними договорами, права з якими виникають у Нового кредитора у зв`язку з набуттям прав на умовах цього Договору, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами про відкриття карткових рахунків, договорами поруки, договорами застави, та всіма згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом Основні договори, надалі за текстом Права вимоги. З наданого витягу з Додатку №1 до договору №GL48N718070_blank вбачається, що Банком відступлено право вимоги по кредитному договору з [PERSON] №370/П/99/2007-840 від 28 вересня 2007 року. 30 вересня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінанстрансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір №GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги. П.1 передбачено, що за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, Первинний кредитор відступає Новому кредитору належні Первинному кредитору, а Новий кредитор набуває права вимоги Первинного кредитрора до позичальників за кредитними договорами, та всіма іншими похідними договорами, права з якими виникають у Нового кредитора у зв`язку з набуттям прав на умовах цього Договору, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами про відкриття карткових рахунків, договорами поруки, договорами застави, та всіма згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом Основні договори, надалі за текстом Права вимоги. З наданого витягу з Додатку №1 до договору №GL48N718070_blank_01 вбачається, що Первинним кредитором відступлено право вимоги по кредитному договору з [PERSON] №370/П/99/2007-840 від 28 вересня 2007 року. Згідно вимог\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року (справа № 6-122 цс13) зазначено, що виходячи зі змісту статей\~512,\~514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України,\~ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження»\~заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача. У відповідності до вимог ч. 5\~ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»\~у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження. Слід зазначити, що згідно вимог чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін або вказівку закону (відступлення права вимоги) є частковим правонаступництвом (сингулярне правонаступництво), оскільки не передбачає переходу всієї сукупності прав та обов`язків до правонаступника (що має місце у випадках припинення юридичної особи та спадкового наступництва, у випадку смерті фізичної особи), однак є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Відповідно до п. 11 узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» згідно положень\~Закону України «Про виконавче провадження»\~у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою б вони були обов`язкові для сторони, яку правонаступник замінив. В даному випадку підставою для заміни сторони виконавчого провадження є вибуття стягувача (кредитора) внаслідок його правонаступництва. З Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 12 травня 2014 року (цивільна справа № 755/13643/13-ц) позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» задоволено частково. Стягнено з [PERSON] на корись Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 370/П/99/2007-840 від 28.09.2007 року станом на 23.04.2013 року у розмірі 148 283 дол. США 79 центів, що по курсу НБУ станом на 23.04.2013 року складає 1 185 232 грн. 32 коп., та судовий збір в сумі 3 441 грн., а всього суму 1 188 673 (один мільйон сто вісімдесят вісім тисяч шістсот сімдесят три) грн. 32 коп. Зустрічний позов про визнання договору поруки недійсним задоволено. Визнано недійсним договір поруки від 28 вересня 2007 року укладений між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» у якості забезпечення виконання кредитного договору. Рішення суду на час розгляду заяви набрало законної сили, відомості про його подальше оскарження в матеріалах справи відсутні та відсутні відповідно у реєстрі. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 29 липня 2021 року замінено сторону стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА» (04053, м. Київ, вул. Артема, 15, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 20025456) на стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (49019, м. Дніпро, вул. Академіка Бебелюбського, 54, оф. 402, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 43115064) у виконавчому листі № 755/13643/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» заборгованості. Дана ухвала набрала законної сили, відомості про її оскарженні відсутні. Посилання позивача на те, що ними набуто право вимоги за забезпечувальними договорами, оскільки є ухвала про за заміну сторони стягувача, наявні оригінали цих договорів, суд до уваги не приймає. Так, договорами про відступлення прав вимоги передбачено набуття новим кредитором прав вимоги за основним договорам та всім похідними, але такі договори мають бути передбачені у Додатку №1. З поданих витягів Додатків №1 до договорів у стовпчиках 20-21 встановлено: наявність застави ні, вид застави без заставні. Тому наявність оригіналів не може ототожнюватись з передачею прав вимоги по такому договору, Оскільки за укладеними договорами про відступлення передбачається перехід прав по договорам, вказаним у Додатку. Ухвалою суду проведено заміну сторони виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення про стягнення заборгованості по кредитному договору, а не щодо звернення стягнення на заставне чи іпотечне майно. Разом з тим, ТОВ «Брайт Інвестмент» у позові посилається на невиконання [PERSON] умов кредитного договору, а не забезпечувальних договорів. У п.2.1 кредитного договору передбачено, що у якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, інших платежів, передбачених цим договором, а також можливих штрафних санкцій, позичальник укладає з банком у зазначені строки наступні договори: п.2.1.2: у день зарахування цінних паперів на рахунок в цінних паперах Позичальника, відкритий у ВАТ КБ «Надра», як зберігача, Договір застави цінних паперів, за умовами якого Позичальник передає банку в заставу цінні папери (облігації), придбані на підставі Договору купівлі-продажу облігацій паперів №Б-131/81-06-2/2007/001 від 02.08.2007р. протягом 3-х робочих днів, з моменту повідомлення Позичальника про факт реєстрації права власності на Нерухоме майно, у порядку, передбаченому законодавством, діючому на момент реєстрації, але не пізніше 30 днів з моменту здійснення операції по списанню цінних паперів, зазначених у п.1.2 цього договору, з рахунку, відкритому у ВАТ КБ «Надра», з метою погашення цінних паперів в обмін на документ, що підтверджує право власності Позичальника на Нерухоме майно, нотаріально оформлений Договір іпотеки нерухомості, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 66,00 метрів квадратних, яка складається з 2 кімнат на 4 поверсі. Згідно із ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Позивач стверджував, що [PERSON] зареєструвала своє право власності ще 18 липня 2008 року. У матеріалах справи відсутня інформація про укладення договору іпотеки щодо об`єкту нерухомості квартири [ADDRESS] , як з ПАТ КБ «Надра», так і з «ФК «Дніпрофінанстрансгруп», відсутня інформація чи здійснювались операції по списанню цінних паперів, тощо. Тому належним способом захисту вважав зобов`язати відповідача укласти правочин. ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Порядок укладення забезпечувальних договорів, встановлюється і ЦК України, і Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Звертаючись до суду з позовом, особа має право просити суд не з будь-яким способом захисту, а лише таким, який передбачений законом. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У своєму позові товариство не вказало, якою чинною нормою встановлений спосіб захисту права як зобов`язати особу укласти правочин. З огляду на наведені норми, встановлені обставини, свободу договору, тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про зобов`язання укласти договір. Оскільки суд відмовляє у задоволенні з підстав необґрунтованого способу захисту порушеного права, недоведеності позовних вимог, тому питання пропуску строку позовної давності судом не досліджується. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed