Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить видати обмежувальний припис відносно її сина [PERSON] , шляхом встановлення заходу тимчасового обмеження його прав строком на шість місяців у вигляді: заборони [PERSON] наближатися на відстань до 100 метрів до місця проживання постраждалої особи [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначає, що вона проживає разом із свої повнолітнім сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Між заявником та її сином склались неприязні стосунки, оскільки [PERSON] систематично застосовує фізичне та психологічне насильство, через що неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності. Тому, враховуючи наведені обставини, просить видати обмежувальний припис відносно свого сина [PERSON] .. Ухвалою суду від 09 січня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили задовольнити заяву в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним в заяві.. Заінтересована особа повідомлений належним чином, шляхом направлення повістки на його мобільний номер телефону, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Статтею 350-5 ЦПК України встановлено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, приходить наступного висновку. Заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Протягом останніх років між заявником та її сином склались неприязні стосунки, оскільки останній упродовж тривалого часу вчиняє стосовно [PERSON] психологічне та фізичне насильство, шляхом систематичних принижень. При цьому він не працює, живе за її кошти, погрожує фізичною розправою, ображає та принижує. Заінтересована особа [PERSON] систематично застосовує фізичне та психологічне насильство, що виразилось у систематичних словесних образах [PERSON] нецензурними словами, погрозами фізичної розправи, застосуванням фізичного насильства, вчиненні конфліктів зі своєю матір`ю у стані алкогольного сп`яніння, киданні в бійку. За даним фактом Подільським УП ГУНП в м. Києві відкрито кримінальне провадження № 12022100070001670 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 09.02.2022 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 19.09.2022 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 10.01.2023 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до пункту третього частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. За пунктом дев`ятим частини першої ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом першим частини першої ст. 4 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству, однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої ст. 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству, обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно правового висновку викладеного у Постанові Верховного Суду від 19.05.2020 № 404/5203/19 (61-22539св19), законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішенні такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущень необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі. В силу вимог частини другої ст. 26 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Судом встановлено, що [PERSON] систематично, протягом тривалого часу потерпає від насильства, яке вчиняє відносно неї її син [PERSON] , яке виражається у систематичному, тривалому психологічному тиску щодо неї, її приниженні, нецензурній лайці, постійних погрозах, залякуванні, цькуванні, застосуванні фізичної сили. Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд, з урахуванням оцінки ризиків та з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] , вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] у вигляді заборони заборонити наближатись на відстань ближчу ніж 5 метрів за місцем проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] та заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб переслідувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у іншому місці. Суд вважає, що строк чинності припису слід встановити шість місяців, виходячи з того, що саме такий строк дії обмежувального припису є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я заявника. На підставі наведеного,

Outcome: partial