Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

Адвокат Приходько О.П., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04 жовтня 2019 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] ( до шлюбу) [PERSON] та [PERSON] [INFO] від вказаного шлюбу народилась донька [PERSON] . 3 моменту народження і по цей час батьки в житті дитини участі не приймали. Донька не отримала від батьків жодного подарунку на день народження та інші свята. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] постійно ухилялись і продовжують ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавляться її життям, не відвідували ті не відвідують її за місцем мешкання в бабусі [PERSON] . Вказує на те, що протягом тривалого періоду часу відповідачі зловживають спиртними напоями і з приводу хронічного алкоголізму перебувають на обліку в наркологічному диспансері. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння відповідачі постійно створюють конфліктні ситуації з бабусею [PERSON] , яка спільно з чоловіком займається вихованням дитини, наданні тій необхідної медичної та іншої допомоги. Зазначає, що [PERSON] неодноразово зверталася до відділу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, до відділу поліції Краматорського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області із скаргами на їх поведінку. Однак це не дало позитивного результату. Крім того, 07 жовтня 2021 року Слов`янським міськрайонним судом відносно [PERSON] , було винесено вирок у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України. Потерпілим у вказаному кримінальному провадженні с [PERSON] , який с чоловіком [PERSON] , та допомагає останній у вихованні малолітньої дитини, що свідчить про зневажливе ставлення їхньої доньки до своїх батьків, їх зусиль, спрямованих на надання малолітній дитині належного виховання, сприянні в її розвитку. Вказує на те, що [PERSON] займається вихованням дитини, матеріальним забезпеченням, оскільки вона працює, батьки ж дитини позбавлені інтересу до своєї дитини, не приймають участі ні в її вихованні ні в матеріальному забезпеченні, з огляду на викладене просила суд ухвалити рішення суду, яким позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , та встановити опіку над малолітньою [PERSON] . Позивачка [PERSON] , повідомлена належним чином про дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі не заперечувала проти задоволення позовних вимог . Відповідач [PERSON] , повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області Щука О.В. до судового засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги позивачки підтримала, просила їх задовольнити та слухати справу без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 280 ЦП України у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Відповідачка [PERSON] до суду надала заяву в якій просила розглядати справу без її участі та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судові засідання не з`являвся, про причини своєї неявки суд не повідомляв, крім цього повідомлявся в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, вважає можливим провести розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити рішення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 04 жовтня 2019 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження відповідачки серії [NUMBER] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , дитина [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки про місце проживання № 22-15/3, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 158786 від 30.11.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно із довідкою № 22-15/3-89 про зареєстроване місце проживання [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно із довідкою № 158776 від 30.11.2021 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає із своєю бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з листопада 2020 року по теперішній час. Згідно із актом обстеженням житлово - побутових умов в квартирі [ADDRESS] , складеним службою у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, встановлено, що у вказаній квартирі проживають [PERSON] та її чоловік [PERSON] , які є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , з акту вбачається, що санітарно - гігієнічний стан зазначеної квартири незадовільний, умови для проживання та виховання дитини відсутні. Дитина проживає разом із своєю бабусею [PERSON] , Батьки дитини - [PERSON] та [PERSON] зловживають спиртними напоями, не працюють, про що на час огляду квартири не заперечувала сама [PERSON] . На час огляду [PERSON] перебувала у нетверезому стані та вчинила скандал. Крім цього з акту вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в конфлікті із законом. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , який є батьком відповідачки [PERSON] , звертався до відділу поліції № 4 Краматорського РУП в Донецькій області, з приводу того, що його донька належно не виконує свої батьківські відносини відносно своєї дитини [PERSON] , [INFO] . Відділом поліції було прийнято рішення, щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.1 ст. 184 КУпАП. Відповідно до виписки стаціонарного хворого № 41, наданої КНП «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» відносно [PERSON] , вбачається, що остання знаходилася на лікуванні внаслідок гострої алкогольної інтоксикації. В даній картці є відмітка, що [PERSON] з цілю суїциду випила таблетки амітриптиліну в декілька прийомів запиваючи алкоголем. Крім того, відповідно до вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2021 року, [PERSON] була засуджена за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України до 120 годин громадських робіт. Відповідно до характеристики складеної Слов`янською ВЦА та виданої на ім`я [PERSON] , остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , зарекомендувала себе посереднього боку, компрометуючі матеріали відносно [PERSON] відсутні. Відповідно до характеристики КУ «Слов`янський психоневрологічний інтернат», наданої на особу [PERSON] , остання працює у вказаній установі з 2018 року на посаді молодшої медичної сестри по догляду за хворими. За час роботи зарекомендувала себе, як відповідальна особа, характеризується як дисциплінований працівник, уникає конфліктні ситуації, у відносинах із підопічними ввічлива та терпляча. У спілкуванні із колегами доброзичлива, порушень в трудовій дисципліні не помічена. За період роботи в інтернаті стягнення не мала. Згідно висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської ВЦА про позбавлення батьківських прав №29/03-382 від 14.02.2022 року, вбачається що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківським прав [PERSON] та [PERSON] , які нехтують своєю дитиною, не створили умов для її проживання та виховання, зловживають спиртними напоями, ігнорують зауваження зі сторони служби опіки та піклування, та не реагують на попередження правоохоронних органів. Згідно із поданням органу опіки та піклування Слов`янської міської ВЦА про позбавлення батьківських прав №29/03-383 від 14.02.2022 року, вбачається, що останні вважають за доцільне призначити опікуном на малолітньою [PERSON] , [INFO] - її рідну бабусю [PERSON] , [INFO] , яка матеріально та житлом забезпечена, засудженою не значиться, в розшуку не перебуває (відповідно до довідки МВС України), у лікаря - нарколога та психіатра на обліку не перебуває, за станом свого здоров`я може бути опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України від 2002 року сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Женевською декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року закріплено загальні принципи захисту прав та свобод дітей, зокрема, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Загальні засади забезпечення прав дитини на її належне батьківське виховання передбачені положеннями Сімейного кодексу України. Так, згідно ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Отже, захист прав та інтересів дитини є першочерговим для держави, від імені якої на їх захист можуть виступати державні органи. У відповідності до ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов`язки стосовно їх виховання. Так, відповідно до приписів ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Як вбачається зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 18 вищевказаної Конвенції батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно до п. 16 вищезазначеної Постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Положенням п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року за № 3 визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Натомість, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року у справі №212/5551/14-ц викладена позиція, яка полягає в тому, що дії батьків щодо заперечення проти позбавлення їх батьківських прав або оскарження судових рішень щодо позбавлення батьківських прав можуть розцінюватися як прагнення батьків приймати участь у вихованні дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначив, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Проте, жодного доказу щодо прагнення відповідачів займатися вихованням дитини, забезпечувати її, доглядати, приділяти їй увагу та піклуватися про неї відповідачі не надали. Крім того відповідачка [PERSON] зовсім не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, а відповідач [PERSON] ігнорував виклики як до служби у справах дітей так і суд. Отже, доказів які б спростовували такі доводи позивача відповідачи до суду не надали. В той же час, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд звертає увагу на те, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень ЄСПЛ «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Рішенням у справі «Кірнс проти Франції» від 10 січня 2008 року ЄСПЛ наголосив про те, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Крім того, як зазначив Суд у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» та «Гнахоре проти Франції» інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Ухвалою від 01 листопада 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності та беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідачі протягом тривалого періоду часу свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дитини, не займаються її вихованням, не спілкуються з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не утримують належно в матеріальному плані, не в повній мірі цікавляться її станом здоров`я, не надають доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляють до дитини батьківської турботи та уваги, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не опікуються духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечують необхідного і належного харчування та медичного догляду та і зовсім, фактично із самого народження дитина проживає разом із своєю бабусею. Таким чином, у судовому засіданні підтверджено факт того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , дитини проживає разом із своєю бабусею [PERSON] майже з народження, батьки дитини зловживають алкогольними напоями, ведуть асоціальний спосіб життя, не спілкуються із дитиною, не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, хоча мають таку можливість. Тому, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно їхньої дитини. Нормами ст. 167 СК України закріплено порядок щодо влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав. Зокрема у частинах 2 та 3 зазначеної норми закріплено, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Згідно із поданням органу опіки та піклування Слов`янської міської ВЦА про позбавлення батьківських прав №29/03-383 від 14.02.2022 року, вбачається, що останні вважають за доцільне призначити опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] - її рідну бабусю [PERSON] , [INFO] , яка матеріально та житлом забезпечена, засудженою не значиться, в розшуку не перебуває (відповідно до довідки МВС України), у лікаря - нарколога та психіатра на обліку не перебуває, за станом свого здоров`я може бути опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. Статтею 63 ЦК України передбачено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Таким чином суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про встановлення опікуном над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , її бабусі [PERSON] , є обґрунтованими, оскільки в судовому засіданні встановлено, що остання піклується над онукою, яка проживає майже з народження разом із нею, знаходиться на її вихованні та утриманні, вона бажає бути її опікуном, та не має перешкод, передбачених ст. 212 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 908 гривень У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивачки, з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень, по 454 гривні з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved