Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.12.2018 року о 19год 50 хв в Київській області в смт. Ворзель по вул. Медова, 49 на а/д Т-10-01 [PERSON] який на момент події являвся посадовою особою, а саме начальником Києво-Святошинського ДЕУ, відповідального за утримання вулично-шляхової мережі, порушив правила, норми та стандарти утримання вказаної автомобільної дороги по вул. Медова, а саме стан покриття не відповідає ДСТУ 3587-97, глибина вибоїни перевищує 6 см, що стало супутньою причиною ДТП за участю автомобіля HONDA Accord д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження даного транспортного засобу під керуванням водія [PERSON] (надалі Позивач), тим самим порушив вимоги п.1.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 140 КУпАП. Встановлену правилами дорожнього руху швидкість Позивач не перевищував, будь-яких дорожніх знаків про наявність небезпеки на цій ділянці дорозі не було. Пригода була зареєстрована органами національної поліції. Наявність в діях (бездіяльності) начальника Києво-Святошинського ДЕУ складу правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 335773, протоколом огляду місця події, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями учасників ДТП що встановлено у постанові Ірпінського міського суду Київської області від 12 березня 2019 року по справі №369/16281/18. Позивач звертає увагу суду на те, що ділянка автодороги Т-10-01, вул. Медова в смт. Ворзель Київської області перебуває на балансі Служби автомобільних доріг у Київській області, згідно договору експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування державного значення, зокрема і даної ділянки дороги здійснює ДП «Київське обласне дорожнє управління». А безпосередньо ділянку автодороги, де трапилась пригода, обслуговує філія ДП «Київське обласне дорожнє управління» - «Києво-Святошинське ДЕУ», начальником якого є [PERSON] . Співробітниками Національної поліції було складено та направлено до суду протокол про адміністративне правопорушення щодо начальника філії ДП «Київське обласне дорожнє управління» - «Києво-Святошинське ДЕУ» [PERSON] за ч. 4 ст. 140 КпАП України. Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 12 березня 2019 року Київського апеляційного начальника філії ДП «Київське обласне дорожнє управління» - «Києво-Святошинське ДЕУ» [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КпАП України, однак у зв`язку з закінченням строків притягнення до відповідальності провадження закрите за п.7 ст. 247 КУпАП. Відповідно до організаційної структури Державної служби автомобільних доріг органом управління автомобільними дорогами у Київській області є Служба автомобільних доріг у Київській області. Тому причиною завдання шкоди стало невиконання Службою автомобільних доріг у Київській області вимог закону та свого обов`язку щодо ремонту й утримання доріг з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху. Відповідно до висновку експертного дослідження 01-24/12 від 24 грудня 2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda Ассord 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП від 06.12.2018 року складає 57 807,73 грн. Крім того, витрати Позивача на проведення автотоварознавчого дослідження склали 2500,00 грн. Позивач також звертає увагу суду на те, що оскільки між Службою автомобільних доріг в Київській області (замовник) та ДП «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (виконавець) укладено договір відповідно до якого на виконавця покладено обов`язки з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання, в тому числі і ділянки дороги де відбулась пригода шкоду завдану підрядником, відшкодовує саме замовник. Засновником ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» є держава в особі Державної служби автомобільних доріг. За таких обставин позивач вважає, що саме Служба автомобільних доріг у Київській області є належним відповідачем у справі. У зв`язку із викладеним, просить стягнути з Служби автомобільних доріг в Київській області завдану майнову шкоду (вартість відновлювального ремонту) в розмірі 57807,73грн, 2500,00 грн за проведення експертного автотоварознавчого дослідження, 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 840,80 грн судового збору. Представником відповідача подано до суду відзив, у якому Служба автомобільних доріг у Київській області (далі - Служба) насамперед заявляє, що не є належним відповідачем у цій справі, оскільки відповідальність за належне виконання робіт з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільної дороги державного значення Т-10-01, на якій 06.12.2018 року відбулась подія ДТП, оскільки Службою за укладеним нею Договором №53Д-18 від 13.02.2018 року відповідальність за його неналежне виконання покладалась на Дочірнє підприємство «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія України». Службою автомобільних доріг у Київській області та Дочірнім підприємством «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія України» було укладено Договір №53Д-18 від 13.02.2018 року з «Послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення (територіальні) загального користування у Київській області: Баришівський район, Білоцерківський район, Богуславський район, Бородянський район, Володарський район, Згурівський район, Києво-Святошинський район, Макарівський район, Миронівський район, Обухівський район, Переяслав-Хмельницький район, Рокитнянський район, Сквирський район, Ставищенський район, Таращанський район, Тетіївський район, Фастівський район, Яготинський район». Положеннями пунктів 7.6. та 7.7. вказаного Договору передбачено, що: Виконавець несе відповідальність: за відшкодування збитків, заподіяних фізичним або юридичним особам при виникненні дорожньо-транспортних пригод з вини Виконавця, пов`язаних з незадовільними дорожніми умовами, визначається згідно з чинним законодавством, за незабезпечення безпеки дорожнього руху згідно діючих нормативів при наданні послуг, якщо ці порушення виникли з вини Виконавця або Субпідрядника та призвели до дорожньо-транспортних пригод; за ненадання або неналежне надання послуг з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання. Виконавець бере на себе зобов`язання з врегулювання спорів при виникненні ДТП, розгляду справ у судових органах спільно із Замовником та відшкодовує завдані збитки (у разі рішення суду). Зі свого боку Служба автомобільних доріг у Київській області в межах виділених їй коштів повністю виконала власні зобов`язання за цим Договором та здійснила оплату вартості робіт Дочірнім підприємством «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія України», про що свідчить Довідка про стан фактичного оплати послуг за Договором №53Д-18 від 13.02.2018 року, а також Журнал-ордер та відомість по рахунку про стан фактичного оплати послуг за Договором №53Д-18 від 13.02.2018 року. Таким чином, представник відповідача зауважує у відзиві, що Служба автомобільних доріг у Київській області, відповідно до вимог чинного законодавства та власного Положення, здійснила всі законні та належні дії щодо: укладання Договору №53Д-18 від 13.02.2018 року з ДП «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «Державна акціонерна компанія України»; оплати послуг за цим Договором у достатніх на час події ДТП позивачів у достатній сумі бюджетних коштів робіт з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування в Київській області. А тому, у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок незадовільного утримання доріг, то такі збитки мають відшкодовуватись тими з них, хто за таке утримання відповідає. Оскільки Дочірнє підприємство «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» здійснювало експлуатаційне утримання автодороги Т-10-01, де трапилась подія ДТП за участю автомобіля позивача, саме це Дочірнє підприємство «Київське обласне дорожнє управління» несе відповідальність за законом та договором і має бути належним відповідачем. Також зазначається, що Служба автомобільних доріг у Київській області, є державною організацією, що належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор), діяльність і структура яких визначена Законом України «Про автомобільні дороги України» (далі - Закон) та відповідними Положеннями. Відповідно до Закону та Положення про Службу автомобільних доріг у Київській області. Служба не має у своїй структурі будь-яких відокремлених підрозділів (філій, представництв, тощо), а також не має спец техніки, особового складу працівників та повноважень на здійснення експлуатаційних та ремонтних робіт по утриманню доріг. Служба за своїми функціями проводить тендери серед підрядних організацій та здійснює діяльність із укладання та оплати підрядних договорів на здійснення експлуатаційних та ремонтних робіт по утриманню доріг за рахунок бюджетних коштів. Таким чином, всі зазначені вище обставини та надані докази підтверджують правомірність дій Служби і не містять кваліфікуючих ознак вини, яка визначає за вимогами актів законодавства та постановами Пленуму ВСУ (по суті справи) правових підстав для юридичної відповідальності Служби. Враховуючи наведене вище, на період дії Договору №53Д-18 від 13.02.2018 року (який діяв на момент ДТП) підрядник ДП «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «Державна акціонерна компанія України» забезпечення умов безпеки руху, тому несе повну майнову та іншу відповідальність в частині відшкодування шкоди, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася з причин незадовільного експлуатаційного утримання автодороги Т-10-01. Щодо витрат на правничу допомогу у відзиві відповідача зазначається, що у цій справі відсутні докази, які б свідчили, що адвокат надав саме правову допомогу по цій справі, а позивач поніс витрати, що свідчить про відсутність підстав для стягнення витрат за надання правої допомоги та враховуючи розгляд справи у спрощеному провадженні без виклику сторін, оскільки Служба не отримувала судових повісток вважаємо витрати недоведеними та не співмірними. Тому, вважає у задоволенні вказаного позову потрібно відмовити в повному обсязі та судові витрати покласти на позивача. Крім того, представником відповідача до суду подано додаткові пояснення, у яких повторно звертає увагу суду на те, що станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди виключно ДП «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «Державна акціонерна компанія України» відповідало за належне утримання автомобільної дороги державного значення (територіальної) загального користування Т-10-01 Ворзель-Забуччя, забезпечення безпеки дорожнього руху, тому несе повну матеріальну відповідальність у частині відшкодування майнової шкоди та компенсації витрат власників транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного експлуатаційного утримання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просиив їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, в хадоволенні позову просив віжмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.12.2018 року о 19год.50хв. в [ADDRESS] [PERSON] , який являється посадовою особою, а саме начальником Києво-Святошинського ДЕУ, відповідального за утримання вулично-шляхової мережі, порушив правила та норми і стандарти утримання [ADDRESS] , а саме стан покриття не відповідає ДСТУ 3587-97, глибина вибоїни перевищує 6 см, що стало супутньою причиною скоєння ДТП за участю автомобіля HONDA Accord д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження даного транспортного засобу під керуванням водія [PERSON] , тим самим порушив вимоги п.1.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 4 ст. 140 КУпАП. (т. 1 а.с. 10-11) Постановою Ірпінського міського суду Київської області по справі № 369/16281/18 від 12.03.2019 року, [PERSON] , який являється посадовою особою, а саме начальником Києво-Святошинського ДЕУ, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП та закрито провадження по справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постанова набрала законної сили 25.03.2019р. (т. 1 а.с. 10-11) Внаслідок ДТП, яке сталося через неналежне утримання вулично-шляхової мережі, порушення правил, норм та стандартів утримання [ADDRESS] , а саме стан покриття не відповідає ДСТУ 3587-97, глибина вибоїни перевищує 6 см, що і стало його супутньою причиною його настання, транспортному засобу марки Honda Accord д.н.з. [NUMBER] завдано механічні пошкодження, що підтверджується копією постанови Ірпінського міського суду Київської області від 12.03.2019 року по справі № 369/16281/18, копією протоколу огляду місця події від 06.12.2018р., копією схеми наслідків ДТП, яке сталося 06.12.2018р. о 19 год 50 хв на а/д Т-10-01 Ворзель-Забуччя-Київ-Чоп, копією акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 06.12.2018р., копією пояснення [PERSON] від 06.12.2018р. (т. 1 а.с. 10-18) Відповідно до експертного дослідження 01-24/12 від 24.12.2018р., розмір матеріального збитку, завданого [PERSON] , власнику автомобіля HONDA Accord 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , унаслідок ДТП від 06.12.2018р., станом на 06.12.2018р., становить 20370,13 грн. (т. 1 а.с. 20-45) Службою автомобільних доріг у Київській області та Дочірнім підприємством «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія України» було укладено Договір №53Д-18 від 13.02.2018 року з «Послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення (територіальні) загального користування у Київській області: Баришівський район, Білоцерківський район, Богуславський район, Бородянський район, Володарський район, Згурівський район, Києво-Святошинський район, Макарівський район, Миронівський район, Обухівський район, Переяслав-Хмельницький район, Рокитнянський район, Сквирський район, Ставищенський район, Таращанський район, Тетіївський район, Фастівський район, Яготинський район», згідно якого ДП «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія України» надає послуги з експлуатаційного утримання зокрема а/д Т-10-01, в період часу коли сталося ДТП, що підтверджується копією Договору №53Д-18 від 13.02.2018 року з додатком № 1 до даного договору.(т. 1 а.с. 85-99) Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у пункті 2 роз`яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відтак, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідним є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі . Вимогами ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 2 ст. 1172 ЦК замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Частиною 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що автомобільна дорога це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безпечного та зручного руху транспортних засобів. Державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про автомобільні дороги» державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що має свої органи управління на місцях. Основними обов`язками органу державного управління автомобільними дорогами загального користування є, зокрема, забезпечення сталого функціонування автомобільних доріг загального користування державного значення; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами і нормами, що передбачено п.п. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про автомобільні дороги». Відповідно до п. 3 ст. 13 Закону України «Про автомобільні дороги» орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць, належить серед іншого своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а в разі неможливості невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами, а також компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів. Частиною 3 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху мають право на, зокрема, безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Абзацом 7 ч. 1 ст. 16 цього Закону передбачено, що водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. Відповідно до п. 2 Єдиних правил ремонту та утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (на виконання Закону України «Про дорожній рух»), ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору. Пунктом 1 Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 10 вересня 2014 року № 439 встановлено, що Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства. Основними завданнями Укравтодору є реалізація державної політики у сфері дорожнього господарства та здійснення державного управління автомобільними дорогами загального користування, здійснення управління об`єктами державної власності (пункт З Положення). Засновником ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» є держава в особі Державної служби автомобільних доріг. Пунктом 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони від 30 березня 1994 року № 198 встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух. За вказаних обставин, а також враховуючи вимоги статей 10, 13 Закону України «Про автомобільні дороги», ст. 9 Закону України «Про дорожній рух», а також той факт, що між Службою автомобільних доріг в Київській області (замовник) та ДП «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (виконавець) укладено договір, відповідно до якого на виконавця покладено обов`язки з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання, зокрема і тієї ділянки дороги де відбулась пригода, нести відповідальність за спричинену позивачу шкоду має Служба автомобільних доріг. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08 травня 2018 року в справі № 554/13464/15-ц. та від 16.04.2020 по справі № 904/5489/18. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач надав суду достатньо доказів на підтвердження своїх вимог про відшкодування відповідачем матеріальної шкоди, спричиненої ДТП, і на думку суду, такі докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми. А тому, позов в частині відшкодування матеріального збитку, завданого [PERSON] , у розмірі 20370,13 грн. задовольнити, оскільки саме така сума майнової шкоди підтверджується експертним дослідженням 01-24/12 від 24.12.2018р. Суд не приймає до уваги ремонтну калькуляцію №00255171 від 06.12.2018р., оскільки такі розрахунки є орієнтовними, а також відсутні підстави вважати, що такі можливі витрати по ремонту автомобіля позивача пов`язані виключно із пошкодженнями отриманими в наслідок ДТП, що мало місце 06.12.2018р. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п' ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що представником позивача зазначено, що вартість наданих послуг складає 10000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (п. 268). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі -Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З огляду на викладене суд відзначає, що ЦПК передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) пов`язаність витрат з розглядом справи; 2) їх дійсність; 3) необхідність; 4) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. До таких висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа № 755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19). Згідно з п.п. 3-6 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що вони безпосередньо пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим, поведінку сторони під час розгляду справи, яка не призводила до затягування розгляду справи. Таким чином, оцінюючи обґрунтованість вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що обсяг наданих послуг адвокатом в суді не відповідає критерію реальності, а тому суд з урахуванням складання позовної заяви та клопотань, вчинення інших дій, стягує з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. судових витрат на правову допомогу. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, які містяться у відзиві,оскільки вони не відповідають фактичним обставинам розгляду даної справи. Судом також встановлено із матеріалів справи, що до судових витрат Позивача, пов`язаних із розглядом справи належить сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи часткове задоволення позову, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 340,40грн. Крім того вказано, що позивачем понесено витрати на залучення експерта (проведення експертизи) у розмірі 2500 грн., на підтвердження яких долучено квитанцію №01-24/12 до прибуткового ордера від 24.12.2018р., згідно якого за висновок експерта 01-24/12 від 24.12.2018р. сплачено 2500 грн. (т. 1 а.с. 19) При цьому, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (ч.ч. 6,7 ст. 139 ЦПК України). Такі витрати також підлягають стягненню з відповідачів враховуючи, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи. Таким чином, на підставі отриманих доказів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 8340,80 грн, які включають: 5000,00грн- витрати на професійну правничу допомогу, 2500,00 грн - витрати на проведення експертного товарознавчого дослідження та 340,80 грн - витрати по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved