Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 жовтня 1993 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції відповідно із актовим записом за №1984. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що у шлюбі є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Однак, їх із відповідачем сімейне життя не склалося через подружню невірність відповідача, внаслідок чого вони разом не проживають, не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільного господарства. За таких обставин просить шлюб розірвати, оскільки, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 грудня 2022 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено досудового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін у відкритому судовому засіданні об9 годині 15 хвилин 10 січня 2023 року. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавав. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, що викладені у позовній заяві. Вказала, що вона та відповідач не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільного господарства. У зв`язку із чим просила суд шлюб розірвати, категорично заперечила щодо надання строку на примирення подружніх стосунків, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечив, вказав, що згідний на розірвання шлюбу. Представник відповідача адвокат Баган О. В. у судовому засіданні підтримала таку правову позицію відповідача [PERSON] . Судом установлено: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 09 серпня 2014 року відповідно із актовим записом за №1984 складеним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, яким 09 серпня 2014 року видане Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у [INFO] народився син [PERSON] відповідно із актовим записом за №2994 складеним 31 грудня 2015 рокувідділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 31 грудня 2015 року видане Свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Малолітній син сторін [PERSON] зареєстрований та проживає разом із позивачкою по [ADDRESS] ,що ствержується Довідкою за №403 виданою 28.11.2022 Приватним підприємством «Благоустрій» м. Тернополя. Встановлено, що сімейне життя сторін не склалося через подружню невірність відповідача, внаслідок чого позивачка та відповідач разом не проживають, не підтримують сімейних відносин та не ведуть спільного господарства. У зв`язку із чим позивачка [PERSON] вважає подальше спільне подружнє життя неможливим, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, доходить висновку,що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав: Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Статтею 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин, оскільки сторони разом не проживають, не підтримують сімейних відносин та не ведуть спільного господарства, суд доходить висновку, що сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, а позов [PERSON] - до задоволення. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладається на відповідача, саме тому із відповідача. в користь позивачки підлягають до стягнення 992,40 гривень судового збору сплаченого нею при зверненні до суду із позовною заявою. На підставі наведеного та

Outcome: approved