Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 18 жовтня 2022 року, в якій просила суд: визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВМР №056838 від 03 жовтня 2010 року. [PERSON] її рідна сестра, яка значиться зареєстрованою у вказаній квартирі, однак фактично не проживає з 2008 року, її дійсне місце проживання [PERSON] невідоме. Оскільки зняти з реєстраційного обліку місце проживання [PERSON] в позасудовому порядку вона не має можливості, в той час як реєстрація відповідача обмежує її права як дійсного власника житлового приміщення та змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, що створює для неї відповідні незручності, тому за захистом своїх прав та інтересів вона вимушена звернутись до суду. Окремо зауважила, що при набутті у власність в порядку спадкування за заповітом квартири жодних приписів щодо збереження права користування нею та реєстрації в ній місця проживання [PERSON] заповіт, складений на користь [PERSON] попереднім власником квартири [PERSON] , не містив. Ухвалою суду від 14 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.23). Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Погорілецька А.В. не скористалися, остання подала клопотання про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Проти ухвалення заочного рішення за обсягом наявних у справі доказів не заперечувала. Відповідач [PERSON] про час та місце проведення судового засідання повідомлялася неодноразово належним чином, однак не з`явилася, причини неявки не відомі, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з`явився, згідно з попередньо поданою заявою просив розглядати справу за його відсутності. Разом з тим, з направленого на адресу суду листа слідує, що Департамент адміністративних послуг є юридичною особою та самостійним структурним підрозділом виконавчого комітету Криворізької міської ради, основні завдання якого полягають у створенні належних умов для задоволення потреб територіальної громади міста у сфері надання адміністративних, інших публічних послуг. До повноважень департаменту не належать дії, пов`язані з позбавленням права користування фізичних осіб житловим приміщенням. Відтак представник вважає, що залучення Департаменту до участі у справі є недоцільним. Враховуючи, що ухвалення рішення по справі не вплине будь-яким чином на права та інтереси Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради, якому лише делеговано повноваження у сфері реєстрації місця проживання фізичних осіб, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення без участі представника Департаменту. З огляду на викладене, оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача, її неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача та її представника проти заочного розгляду справи. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку\~з військовою\~агресією Російської\~Федерації проти\~України Указом Президента\~України №64/2022\~від 24\~лютого 2022\~року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №757/2022 від 07 листопада 2022 року, затвердженого Законом України №2738-ІХ від 16 листопада 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 \~Закону України «Про правовий режим воєнного стану» \~у період воєнного стану повноваження \~судів не можуть бути припинені. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВМР №056838 від 30 березня 2010 року, виданого державним нотаріусом Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Кульбідою Є.М. Житлове приміщення успадковане [PERSON] одноособово в порядку спадкування за заповітом після смерті попереднього власника [PERSON] (а.с.8). Право власності зареєстроване за [PERSON] КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» ДОР 23 квітня 2010 року, запис №451 в книзі 54П-451, із внесенням відповідного запису до електронного Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.11). Із довідки КОМ ДІС «НОВА КОМ» №46 від 11 жовтня 2022 року (а.с.15) слідує, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими: [PERSON] власник з 08 грудня 2005 року, [PERSON] її син, [PERSON] донька, [PERSON] мати та [PERSON] сестра з 13 жовтня 2005 року (а.с.22). Разом з тим, як вказувала позивач, що підтверджується актом з місця мешкання від 13 жовтня 2022 року, засвідченого підписами сусідів та майстром ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.14), фактично в зазначеній квартирі [PERSON] не мешкає з 2008 року. Аналогічні відомості про [PERSON] зазначені в довідці, наданій органом реєстрації місця проживання громадян на запит суду в порядку ст.187 ЦПК України (а.с.22). Проводячи хронологічний аналіз обставин справи, з урахуванням дати реєстрації відповідача у квартирі [ADDRESS] , її набуття у приватну власність [PERSON] , суд приходить до висновку, що реєстрація місця проживання [PERSON] в квартирі мала місце за згодою попереднього власника житла. Відомості про збереження за відповідачем права користування житловим приміщенням та реєстрації її місця проживання після зміни власника матеріали справи не містять. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між дійсним власником та членами сім`ї колишнього власника житла, які регулюються ст.346 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Крім того, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника (його родичів, членів сім`ї) такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК України), адже чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є повноправним власником житла, права володіння, користування та розпорядження яким вона не має можливості реалізовувати в повному обсязі, оскільки відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованою в квартирі попереднім власником житла та не проживаючи в ньому фактично з 2008 року, втратила право користування цим житловим приміщенням з підстав відчуження майна на підставі цивільно-правової угоди (заповіту). При цьому, самим лише фактом своєї реєстрації вона чинить позивачеві перешкоди у здійсненні нею права власності, яке за даних обставин підлягає захисту судом із задоволенням пред`явленого [PERSON] негаторного позову шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. При цьомусуд зауважує, ст.24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відтак дане рішення після набрання ним законної сили є достатньою правовою підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] \~992\~грн.\~40\~коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved