Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з позовною заявою про стягнення на її користь з [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовано тим, що з відповідачем по справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 12.03.2020 року в Жмеринському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №33. Вона познайомилася з відповідачем будучи уже вагітною строком шість місяців. Після знайомства вони деякий час спілкувалися та відповідач запропонував їй одружитися, знаючи що вона вагітна від іншого чоловіка. Під час спільного проживання в шлюбі з відповідачем позивач [PERSON] народила доньку [PERSON] , в свідоцтві про народження якої записаний та являється батьком [PERSON] . Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Коли дитині виповнилося два тижні відповідач покинув позивачку. З тих пір вони разом не проживають та не підтримують сімейних відносин. Їй одній матеріально важко утримати дитину. Для дитини необхідно купувати підгузки суміші для годування, інші продукти харчування та гігієни, одяг, сплачувати за комунальні послуги, а також купувати інші необхідні речі. Позивачка перебуває у скрутному матеріальному становищі. Вона ніде не працює, так як доглядає дочку [PERSON] до досягнення нею трирічного віку, та у зв`язку з цим знаходиться на обліку в УПСЗН Жмеринської міської ради Вінницької області як отримувач щомісячної щомісячної одноразової допомоги. Відповідач матеріально не допомагає позивачу [PERSON] утримувати дитину, хоча сам матеріально забезпечений. [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, в якій просив виключити з актового запису №137 про народження [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Жмеринка, запису про нього, як батька та стягнути з [PERSON] понесені ним судові витрати. Зустрічну позовну заяву [PERSON] обґрунтував тим, що [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] . За час спільного проживання вона неодноразово влаштовувала йому безпричинні скандали, а наприкінці травня 2020 року вигнала його з дому. Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23.12.2020 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 11.03.2021 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] [PERSON] вирішила стягнути аліменти з [PERSON] на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх його доходів щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, що він не є біологічним батьком дитини [PERSON] , про що стверджує сама [PERSON] . Він впевнений, що [PERSON] навмисно, використовуючи його довіру вступила з ним у стосунки, у шлюб, лише з метою зареєструвати його батьком дитини, без наміру створювати сім`ю, а лише отримувати матеріальну допомогу. Оскільки у дитини [PERSON] є рідний батьком, то саме він зобов`язаний утримувати дитину, а [PERSON] не має жодних перешкод визнати батьківство цієї особи і звернутися із позовом про стягнення з нього аліментів на утримання доньки. [PERSON] подала відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просила повністю відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. Зазначила, що [PERSON] після народження дитини при виписці з лікарні забрав їх додому як батько дитини та 01.06.2020 самостійно заповнив декларацію про вибір лікаря, який надає первинну допомогу для дочки [PERSON] , тим самим визнав, що він є її батьком. Після народження доньки вони продовжували проживати в любові та повазі один до одного, він допомагав доглядати за дитиною, але через два тижні зібрав свої речі та сказав, що їде до мами. [PERSON] не йде на контакт та вони не підтримують взагалі ніяких відносин один з одним. [PERSON] подав заперечення на відзив, в яких зазначив, що заперечення проти зустрічних позовних вимог безпідставні. Вважає, що у [PERSON] був лише постійний матеріальний інтерес, а коли її задуми не здійснились і він до неї не повернувся та не надав їй кошти, зокрема на погашення кредитів, [PERSON] подала позови до суду про стягнення аліментів на себе та на дитину. Ухвалою суду від 02.03.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.08.2022 року закрито підготовче провадження. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] свою позовну заяву підтримала, а зустрічну позовну заяву [PERSON] не визнала. Пояснила, що момент знайомства [PERSON] знав про те, що вона вагітна на 6-му місяці не від нього, сам запропонував їй зустрічатися, а потім і одружитися і записати дитину на себе. Коли дитині ще не виповнилося місяця вони розійшлися. Через деякий час вона з ним зідзвонилась для того, щоб він віддав їй її речі. Після того вони не спілкувалися. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] зустрічну позовну заяву підтримав, первісний позов не визнав. Пояснив,що в 2019 році зустрічався з [PERSON] , їздив на побачення, які проходила в машині, були стосунки. Потім він стосунки із [PERSON] припинив і почав зустрічатися з [PERSON] . В січні 2020 дізнався, що [PERSON] вагітна від нього, тому розірвав стосунки із [PERSON] і вирішив не залишати вагітну від нього [PERSON] та одружитися, однак через деякий час вже після народження дитини в черговій сварці [PERSON] зізналася в тому, що це не його дитина. Наприкінці травня вона вигнала його з дому і він поїхав до батьків. Він готовий їй допомагати, однак не вважає себе батьком дитини та вважає, що вона вчинила з ним не гарно. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є подругою [PERSON] , дружать з 2014-2015 року. Зазначила, що вона з [PERSON] познайомилась у Вінниці приблизно листопаді 2019 року і вони почали зустрічатися. Пізніше він запропонував їй жити разом. Потім вони разом приїжджали до [PERSON] в гості, коли та була вагітна. [PERSON] казав, що йому шкода [PERSON] і що їй треба знайти хорошого хлопця. Після нового року 2020 вони посварилися, вона зібрала речі і з`їхала від нього до себе додому. Пізніше [PERSON] почав зустрічатися з [PERSON] і вони перестали з [PERSON] спілкуватися. Знову почали спілкуватися вже в 20-х числах липня. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є мамою [PERSON] . Зазначила, що зустрілися з [PERSON] в них вдома, вона була вагітна, син [PERSON] сказав, що це його дитина. Вдруге з [PERSON] побачились на день народженні батька [PERSON] в травні 2020 року. Вона завжди була не задоволена, що мало грошей. Потім через деякий час приблизно в січні 2020 року син подзвонив їй і сказав, що з`ясувалося, що то не його дитина і [PERSON] зібрала і викинула його речі. Після чого вона сказала сину, щоб він забирав речі і їхав додому. З батьками [PERSON] вони познайомилися на виписці із пологового будинку, коли вона вже народила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вперше зустрілися з [PERSON] на спільному святі на дні народженні батька [INFO] і [PERSON] була вагітна. [PERSON] дбайливо ставився до [PERSON] . Через деякий час [PERSON] розказав, що почали сваритися з [PERSON] і вона йому сказала, що це не його дитина. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є другом [PERSON] . Зазначив, що якось [PERSON] подзвонив та запропонував піти на каву, і під час їх зустрічі [PERSON] подзвонила [PERSON] та в телефонній розмові наполягала, щоб він забирав речі, так як він їм ніхто, так як він не є батьком дитини. Вислухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши фактичні обставини справи, доказами, суд, приходить до висновку про задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження та відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі з 12.03.2020 року, який зареєстрований Жмеринським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Відповідно до довідки від 15.09.2020 №74 Квартального комітету «ТОВАРНА» з [PERSON] проживає та знаходиться на її утриманні дочка [PERSON] (а.с. 6). Згідно довідок від 15.09.2020 №1789 та від 05.02.2021 №280 [PERSON] перебуває на обліку в УПСЗН Жмеринської міської ради та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини (а.с. 7,8). Згідно телефонних переписок, наданих [PERSON] не вбачається факту знав [PERSON] чи не знав про те, що ця дитина його на момент реєстрації її народження, однак вбачається лише вимоги [PERSON] фінансового характеру та її скрутне матеріальне становище, тому суд не бере дані докази до уваги. Згідно висновку експерта від 27.04.2022 №СЕ-19/102-22/3099-БД біологічне батьківство [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] виключається (а.с. 15-174). За приписами ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У відповідності з вимогами ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу, як батька дитини, з актового запису про її народження. Відповідно ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою, так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною та факт того знав чи не знав, що він не є батьком дитини при реєстрації її народження. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. При цьому, за правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Оскільки в ході розгляду справи достовірно встановлено, що біологічним батьком [PERSON] , [INFO] є інший чоловік, а не [PERSON] , якого записано як батька, якого ввели в оману, суд, беручи до уваги, що останній не позбавлений права на судовий захист, шляхом подачі позову про оспорювання батьківства, приходить до висновку про виключення з актового запису про народження. Зважаючи на те, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не надала суду достатні та достовірні докази того, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, тому, на думку суду, відсутні підстави у відмові у задоволенні позовних вимог позивача на підставі ч. 5 ст. 136 СК України. Суд не приймає покази [PERSON] про те, що [PERSON] на момент реєстрації шлюбу та дитини знав, що не є батьком, так як вони спростовуються вище встановленими судом обставинами, а також суд не бере до уваги покази свідка [PERSON] , оскільки вона перебуває у дружніх відносинах з [PERSON] , та є колишньою дівчиною [PERSON] , що викликає сумнів у правдивості її показів. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (ст.121 СК України). При реєстрації народження дитини - [PERSON] , [INFO] , відомості про батька були внесені відповідно до ч.1 ст.126 СК України, в силу положень якої, Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять зокрема державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх. Частиною 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Пунктом 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 за № 96/5 передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Згідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. В пункті 2.16.7 Правил зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Зі змісту п. 2.8 Правил слідує, що внесення змін до актового запису про народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану України після вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження (ст.134 СК України). При оцінці доводів учасників справи суд виходить з того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності (ч.1 ст.12 ЦПК України). Таким чином, враховуючи встановлені обставини та норми права доводи [PERSON] знайшли своє підтвердження, оскільки відповідач [PERSON] крім висновку експерта, сама підтвердила факт, що [PERSON] не є біологічним батьком дитини, тому є підстави для внесення змін в актовий запис про народження дитини. Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог та виключення відомостей про батьківство [PERSON] з актового запису про народження. З огляду на висновок суду, первісний позов слід залишити без задоволення, оскільки викладені позивачем за зустрічним позовом [PERSON] в обґрунтування позову обставини знайшли своє підтвердження, а позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не спростовували встановлений факт. Також не було підтверджено належними та допустимими доказами те,що в момент реєстраціїї [PERSON] себе батьком дитини він знав, що не є її біологічним батьком. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1-2, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 3, ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу представником відповідача за первісним позом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] - адвокатом Герасимишеною Т.В. суду надано договір про надання правової допомоги від 29.03.2021 (а.с.42), копію прибуткового касового ордеру №4 від 29.03.2020 року, згідно якого розмір витрат на надання правової допомоги становить 10000 грн., акт від 10.01.2023, згідно яких витрати [PERSON] на правничу допомогу адвоката склали 10000 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Оскільки позовні вимоги відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом задоволені повністю, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат за надання правової допомоги пропорційно розміру задоволених позовних вимог - в розмірі 10000 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved