Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-12 00:00:00

30 листопада 2022 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 7000.00 грн. У судове засідання учасники справи повторно не прибули, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду заяви. Позивач просить розглянути заяву за відсутності її відсутності, заяву про ухвалення додаткового рішення підтримала з підстав зазначених у ній. Представник відповідача надала суду заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, відповідно до яких просить суд відмовити у задоволенні заяви. Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. і приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. у судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили. Окремо судом враховано, що 01 грудня 2022 року Національним банком України внесено запис до Державного реєстру банків щодо зміни найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», що підтверджується листом НБУ від 02 грудня 2022 року, витягом з державного реєстру банків та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Справа була розглянута з ухваленням рішення по суті 22 листопада 2022 року, яким позов було задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 19343, вчинений 25 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 501163428 від 17.07.2019 року в розмірі 191823,75 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь [PERSON] витрати зі сплати судового збору у сумі 1488 грн 60 коп. Питання щодо відшкодуванню позивачеві понесених та оплачених ним витрат на правничу допомогу не було вирішено остаточно, оскільки представник позивача подав до суду 22 листопада 2022 року заяву, в якій зазначив, що упродовж 5-ти днів після ухвалення рішення позивач має наміри подати заяву щодо відшкодування інших судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу. Судом достовірно встановлено, що позивачем у справі на підтвердження доказів щодо надання правничої допомоги надано до суду копію договору про надання правових послуг № 16/21 від 24 грудня 2021 року (а.с. 69), акт виконаних робіт згідно договору № 16/21 від 24 грудня 2021 року по цивільній справі № 524/4143/22 від 09 серпня 2022 року (а.с. 70-71), розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката (а.с. 72-74) та оригінал квитанції на суму 7000,00 грн (а.с. 75). Повноваження на представництво інтересів позивача адвокатом Остаховим П.В., а саме ордер на надання правничої (правової) допомоги та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю додано до позовної заяви (а.с. 37-38). Отже, з наведених документів, постає, що позивач узгодив з адвокатом розмір правничої допомоги та ним була здійснена фактична оплата вартості наданих йому. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У ч. 4 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено, що заяву про розмір понесених витрат позивачем подано 10 серпня 2022 року (а.с. 67-68), у зв`язку з чим заперечення представника відповідача, щодо пропущення строку подання зави не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. (п. 43 - 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі за № 755/9215/15-ц). Відповідач не подав до суду належні та допустимі докази на підтвердження обставин щодо безпідставно визначеного розміру витрат на правничу допомогу, звільнення його (відповідача) від сплати позивачеві понесених останнім витрат на правничу допомогу, а також на підтвердження факту неспівмірності, надуманості (штучності), надмірності понесених позивачем витрат на правничу допомогу, у тому числі на підтвердження того, що розмір оплачених позивачем витрат на правничу допомогу суттєво впливає на майновий стан відповідача, порушує право відповідача на захист права власності у контексті ст. 1 Протоколу (колишнього Першого Протоколу) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно ст. 270 ЦПК України визначено обставини і підстави для ухвалення додаткового рішення, а саме: 1. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. 2. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. 3. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 4. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. 5. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. При розгляді заяви [PERSON] про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу судом враховано, що адвокатом Остаховим П.В. в рамках підготовки та подання позову надавалися консультації, здійснювався збір доказів і відповідно подано позов та заяву про забезпечення позову, також суд звертає увагу позивача, що до підготовки та подання позову і заяви про забезпечення позову також входить формування справи для усіх учасників справи, оскільки це є невід`ємною частиною цих дій. Окремо суд зауважує на тому, що розгляд справи здійснювався без участі сторін, що підтверджено матеріалами справи, також суд вважає, що витрати на представництво позивача в інших установах організаціях та підприємствах, які позивач понесла не підлягають також до задоволення. Отже, на підставі викладеного, заява позивача підлягає частковому задоволенню. Необхідно стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 4000,00 грн. у повернення сплачених витрат на правничу допомогу, в частині стягнення коштів у розмірі 3000,00 грн. відмовити у зв`язку з безпідставністю. При цьому, суд при розгляді питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу також врахував правові позиції, висловлених ЄСПЛ у рішенні у справі «National Movement Ekoglasnost проти Болгарії» (заява № 31678/17),у постановах ВП ВС від 20.09.2018 року у справі за № 751/3840/15-ц та від 19.02.2020 року у справі за № 755/9215/15-ц, у постановах ОП КГС від 03.10.2019 року у справі за № 922/445/19 та від 22.11.2019 року у справі за № 902/347/18, постановах ВС у складі КГС від 24.11.2020 року у справі за № 911/4242/15 та від 17.12.2020 року у справі за № 922/3708/19, у постанові ВС у складі КЦС від 23.11.2020 року у справі за № 638/7748/18. Суд врахував, що 01 грудня 2022 року Національним банком України внесено запис до Державного реєстру банків щодо зміни найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», що підтверджується листом НБУ від 02 грудня 2022 року, витягом з державного реєстру банків та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому вважає за необхідне стягнути витрати на користь позивача на правничу допомогу з Акціонерного товариства «Сенс Банк».

Outcome: partial