Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації і стягнення моральної шкоди. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 16.09.2020 року начальником відділення стрілецької команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Недвигою О.М. було подано на ім`я заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» [PERSON] заяву від 16.09.2020 року за вхідним номером секретаріату регіональної філії №НЗБ-491/8-10 від 16.09.2020 року. \~ \~ \~ \~ Даною заявою [PERSON] доводив до відома керівництва залізниці нібито факти злочинної бездіяльності та зловживання владою? ? та службовими обов`язками з його боку, як начальника стрілецької команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони», які виявились при виконанні останнім умов його трудового договору та здійсненні посадових обов`язків відповідно до посадової інструкції. \~ \~ \~ \~Відповідно до заяви [PERSON] злочинна бездіяльність та зловживання владою та службовими обов`язками з його ( [PERSON] ) боку вбачались з наступного: - нібито незаконне позбавлення 100% премії підлеглих [PERSON] ; - нібито нецільове використання службового автомобіля Renault Duster державний реєстраційний знак [NUMBER] ; - нібито вчинення тиску на [PERSON] з приводу написання останнім заяви на зміну розряду стрільця з 4-го на 3-й. \~ \~ \~ \~Вказав, що 20.09.2020 року [PERSON] було подано на ім`я заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» [PERSON] роз`яснення до вищевказаної заяви від 16.09.2020 року із додатковим викладенням обставин, що на думку [PERSON] свідчать про злочинну бездіяльність та зловживання владою та службовими обов`язками з його боку. \~ \~ \~ \~ Листом від 30.09.2020 року №НО-8/988 за підписом заступника начальника служби воєнізованої охорони [PERSON] залізниця повідомила [PERSON] , що його звернення розглянуті керівництвом Служби воєнізованої охорони регіональної філії «Придніпровська залізниця» та потребують детального вивчення, а тому відповідь по суті справи буде надана після опитування всіх осіб, зазначених у зверненні. \~ \~ \~ \~Листом від 15.10.2020 року №НЗБ-8-3/297 за підписом заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії [PERSON] залізниця повідомила [PERSON] , що керівництво та причетні фахівці служби воєнізованої охорони регіональної філії «Придніпровська залізниця» розглянули його звернення. \~ \~ \~ \~Вказав, що було здійснено перевірку службової документації підрозділу стрілецької команди з профілактичної роботи Дніпровського загону воєнізованої охорони з питань, порушених у даному зверненні. Особи, зазначені у зверненні, надали письмові пояснення, також було детально розглянуто матеріали про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. Керівництво служби воєнізованої охорони порушень з його боку не виявило. \~ \~ \~ \~Як додатковий доказ неправдивості та наклепного характеру заяви [PERSON] доводять відомості про: - пояснення водіїв СКПР [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з яких чітко вбачається, що службовий автомобіль Renault Duster державний реєстраційний знак [NUMBER] використовувався, зокрема [PERSON] , тільки в службових цілях; - пояснення стрільця команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» Лимар М.О. стосовно його згоди із зняттям місячної премії у зв`язку із недостатністю власних показників у роботі; - пояснення стрільця команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» Гречки О.В. стосовно його згоди із зняттям? ? розряду та місячної премії у зв`язку із незнанням нормативних документів на момент опитування керівництвом та недостатністю власних показників у роботі; - пояснення колишнього стрільця команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» Чернія Є.Є. з приводу того, що його звільнення з підрозділу відбулось у зв`язку із переходом на іншу роботу та ніяких зауважень до свого колишнього керівника [PERSON] він не має. \~ \~ \~ \~Зі змісту поширеної інформації можна дійти висновку, що інформація, поширена [PERSON] , містить фактичні дані та викладена у категоричній стверджувальній формі, а відтак, може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності. \~ \~ \~ \~Поширену [PERSON] інформацію можна перевірити на предмет її істинності, дійсності; зазначена інформація не підпадає під ознаки критики; в оспорюваній інформації відсутня? ? оцінка дій, суб`єктивна думка, переконання і погляди відповідача, припущення, тому вона не є оціночним судженням. \~ \~ \~ \~Вказав, що висловлювання в заяві [PERSON] за своїм характером та змістом ґрунтуються на твердженнях про наявність в його діях злочинної бездіяльності та зловживання владою та службовими обов`язками. \~ \~ \~ \~Враховуючи формулювання використаних при поширенні інформації тверджень, поширена недостовірна інформація висловлена у формі фактичного твердження. \~ \~ \~ \~Оскільки інформація сформульована [PERSON] способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому форма вираження вищезазначеної інформації не містить критики або оцінки дій, без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири та у формі констатації конкретних фактів, які нічим не підтверджені та спростовуються листом від 15.10.2020 року №НЗБ-8-43/297 за підписом заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії [PERSON] , численними поясненнями? ? колишніх та діючих співробітників, тому є всі підстави визнати поширену відповідачем інформацію стосовно нього недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача. \~ \~ \~ \~Щодо порушення діями відповідача його особистих немайнових прав повідомляє наступне. Твердження [PERSON] формулює негативну громадську думку, руйнує імідж та його репутацію, а відтак є таким, що порушує його право на повагу його честі, гідності і ділової репутації. Поширена інформація є негативною, оскільки її зміст вказує на те, що розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для нього, поставити під сумнів дотримання ним законодавства України та його моральних якостей. Відносно нього було поширено відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають виражений негативний характер, а також принижують ділову репутацію, тобто порушують немайнові права. \~ \~ \~ \~Відшкодування моральної шкоди є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Нанесення моральної шкоди полягає у його стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. \~ \~ \~ \~Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 300\~000 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного прохає визнати недостовірною, такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію поширену відносно нього [PERSON] у відкритому листі від 16.09.2020 року на ім`я заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» [PERSON] за вхідним номером секретаріату регіональної філії №НЗБ-491/8-10 від 16.09.2020 року, де [PERSON] доводив до відома керівництва залізниці нібито факти злочинної бездіяльності та зловживання владою та службовими обов`язками з його боку, як начальника стрілецької команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони», які виявились при виконанні ним умов його трудового договору та здійсненні посадових обов`язків відповідно до посадової інструкції, а саме інформацію про: \~ \~ \~ \~незаконне позбавлення 100% премії підлеглих [PERSON] ; нібито нецільове використання службового автомобіля \~ \~ \~ \~Renault Duster державний реєстраційний знак [NUMBER] ; вчинення тиску на [PERSON] з приводу написання [PERSON] заяви на зміну розряду стрільця з 4-го на 3-й, а також викладену у листі роз`яснення від 20.09.2020 року до вказаного листа від 16.09.2020 року. Прохає стягнути з [PERSON] на його користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 300\~000 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 20\~000 грн. Дана справа знаходилась в провадженні судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області Руснака А.І. та ухвалою судді від 28 травня 2021 року було відкрито провадження по справі і призначено підготовче засідання по справі. 20 вересня 2021 року ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до розгляду по суті. Згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 05 вересня 2022 року, на підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого\~рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30, рішення №3 зборів суддів Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24.08.2022, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації і стягнення моральної шкоди передано на повторний автоматизований розподіл. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2022 року, вказану справу 09.09.2022 року передано на розгляд судді Костюкова Д.Г. Ухвалою судді від 12 вересня 2022 року дану справу прийнято до провадження суддею Костюковим Д.Г. та оскільки по даній справі суддею Руснак А.І., в провадженні якого перебувала справа, було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, підстав для повторного проведення підготовчого провадження по даній справі не встановлено, призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та прохав їх задовольнити, так як всі обставини викладені в позовній заяві підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також показами свідків. Він не просто керівник, а також батько дитини інваліда, учасник бойових дій та кавалер ордена «За мужність», а тому відповідач своїми діями принизив його честь, гідність та ділову репутацію та завдав значних душевних страждань. Представник позивача [PERSON] адвокат Кучерук А.В. в судовому засіданні також позовні вимоги підтримав повністю, вважає їх обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні. Прохав позовні вимоги задовольнити, а також стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 300\~000 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 20\~000 грн. та 3\~500 грн. за висновок експерта. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та прохав у їх задоволенні відмовити, оскільки він ніяких порушень у відношенні позивача не вчиняв, свідки надали покази під тиском, оскільки залишилися працювати. Не вважає свої дії неправомірними, оскільки повинен був захищати свої трудові права. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює заступником начальника СКПР, та йому відомо, що [PERSON] розповсюджує недостовірні відомості про [PERSON] . Дійсно писав рапорт про притягнення [PERSON] до відповідальності, за результатами чого йому було оголошено догану. Крім того, вказав, що ? ? нарахування премій визначається показниками та нараховується комісією. Тиск на [PERSON] на написання заяви про звільнення з боку [PERSON] не вчинявся. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з приводу позовної заяви йому нічого невідомо. Його позбавляли премії за відсутності показників; про необґрунтоване позбавлення премій працівників йому невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 2018р. по 2022р. працював на посаді водія СКПР. Факти нецільового використання автомобіля йому невідомі. Возив [PERSON] , керівників та працівників під час локдауну на роботу та додому. Також використовував транспортний засіб для перевезення стрільців, як часто не пам`ятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює водієм СКПР. Під час карантину розвозив працівників на роботу та додому. Стрільців возив в разі потреби, наскільки часто не пам`ятає. Будь-яких фактів нецільового використання автомобіля не пам`ятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює водієм СКПР. Автомобіль використовувався виключно в робочих цілях. Про факти нецільового використання автомобіля йому невідомо. Про тиск чи цькування [PERSON] з боку [PERSON] йому нічого невідомо Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працював у СКПР стрільцем, позивач [PERSON] .? ? його колишній начальник. Спостерігав напружені стосунки між [PERSON] та [PERSON] . Автомобіль надавався стрільцям дуже рідко, частіше використовувався для потреб керівництва. Щодо необґрунтованого позбавлення премій, вказав, що часто не могли виїхати на відповідну ділянку роботи щоб відпрацювати, отримати показники та отримати премію. В інших працівників теж не було показників, але їх не позбавляли премії, позбавляли вибірково. Йому відомо про переміщення [PERSON] з посади начальника на стрільця 3-го розряду, але відомо зі слів працівників. Про факти впливу [PERSON] .? ? на написання заяви [PERSON] йому невідомо. У 2019-2020 році при розмові між Твердохлібом? ? та [PERSON] не був присутній. Конкретних фактів не бачив, але негативне ставлення до [PERSON] бачив. Суд, заслухавши сторони, покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 16.09.2020 року? ? відповідачем - начальником відділення стрілецької команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Недвигою О.М. було подано на ім`я заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» [PERSON] заяву від 16.09.2020 року за вхідним номером секретаріату регіональної філії №НЗБ-491/8-10 від 16.09.2020 року, в якій було доведено до відома керівництва залізниці факти злочинної бездіяльності та зловживання владою? ? та службовими обов`язками з боку начальника стрілецької команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» (а.с.26-27). 20.09.2020 року [PERSON] подано на ім`я заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» [PERSON] роз`яснення до заяви від 16.09.2020 року (а.с.27). Згідно листа від 30.09.2020 року №НО-8/988 за підписом заступника начальника служби воєнізованої охорони [PERSON] повідомлено [PERSON] про розгляд його звернень керівництвом Служби воєнізованої охорони регіональної філії «Придніпровська залізниця». (а.с.28). Відповідно до листа від 15.10.2020 року №НЗБ-8-3/297 за підписом заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії [PERSON] [PERSON] повідомлено про розгляд його звернень та відсутність порушень з боку [PERSON] та [PERSON] (а.с.29). Згідно письмових пояснень водіїв СКПР [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] службовий автомобіль? ? Renault Duster державний реєстраційний знак [NUMBER] використовувався, зокрема [PERSON] , тільки в службових цілях. Згідно пояснення стрільця команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» [PERSON] стосовно його згоди із зняттям місячної премії, то він заперечень немає. Відповідно до пояснення стрільця команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» Гречки О.В. стосовно його згоди із зняття? ? розряду та місячної премії, він заперечень немає. Відповідно до пояснень колишнього стрільця команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» Чернія Є.Є. щодо? ? звільнення з підрозділу, зауважень до свого колишнього керівника [PERSON] він не має (а.с.30-36). В період з 10 серпня 2021р. по 07 вересня 2021р. на підставі звернення? адвоката Кучерука А.В., що представляє інтереси позивача [PERSON] було проведено незалежну експертну оцінку психологічного стану та моральної шкоди [PERSON] фахівцем в галузі медичної психології доктором медичних наук, доцентом, лікарем-медичним психологом [PERSON] та винесено незалежну експертизу, згідно якої психологічна травматизація [PERSON] триває майже рік; вона пов`язана з подіями: написання заяв [PERSON] , через що розпочалася серія перевірок викладеного в листах і підтвердження неправдивості їх змісту;? ? психологічна травма [PERSON] є вираженою, співставною з перебуванням в зоні військових дій; [PERSON] зберіг конструктивну соціальну активність: турбується про підлеглих і про родину, відстоює свою честь і гідність, очолює громадську організацію та допомагає іншим ветеранам (а.с.86-95). Згідно частини першої\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою\~статті 16 ЦК України\~закріплено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституція України\~визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, ст. 28). Відповідно до вимог\~статті 32 Конституції України\~ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених\~Конституцією. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У відповідності до частини п`ятої\~статті 55 Конституції України\~кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Разом із тим,\~статтею 34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом із тим відповідно до\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Частиною першою\~статті 201 ЦК України\~передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Крім того,\~статтею 297 ЦК України\~визначено право кожного на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно частини першої\~статті 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Беручи до уваги положення пункту 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з положеннями\~статті 277 ЦК\~і\~статті 10 ЦПК\~обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (п. 18 цієї\~Постанови\~ПВСУ). В силу вимог пункту 19 цієї\~Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1\~Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до\~статті 277 ЦК\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою\~статті 277 ЦК\~та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу,\~стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Статтею 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються\~Конституцією. Враховуючи положення статті 10 цієї Конвенції на підставі своєї практики застосування Конвенції Європейський суд з прав людини встановив, що норма статті обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. В рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до інформації чи ідей, які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе демократичне суспільство. Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд, при визнанні поширеної інформацію недостовірною, бере до уваги відсутність достатнього балансу для необхідності втручання суду у процес реалізації особою права на свободу вираження поглядів. Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції. Як роз`яснив Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «ТОВ «Інститут економічних реформ» проти України» (заява №61561/08 рішення від 02.06.2016 року), що основоположні принципи з питання, чи є втручання у свободу вираження поглядів «необхідним у демократичному суспільстві», є добре узагальнені у практиці Суду та нещодавно були узагальнені таким чином (див. рішення у справі ««Delfi AS» проти Естонії» (Delfi AS v. Estonia) [ВП], заява № 64569/09, п. 131, від 16 червня 2015 року, з подальшими посиланнями). Свобода вираження поглядів становить одну з найважливіших основ демократичного суспільства й одну з основних умов для його прогресу та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона може бути застосована не тільки до «інформації» або «ідей», які сприймаються зі схваленням або розцінюються як не образливі чи незначні, але і до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без яких немає «демократичного суспільства». Як зазначено у статті 10 Конвенції, ця свобода може підлягати обмеженням, які ...проте мають бути чітко розтлумачені, а потреба в обмеженнях встановлена переконливо... У світлі обмеженого обсягу обґрунтування національних судів та зважаючи на обмеженість дискреційних повноважень держави у цій сфері, Суд постановляє, що втручання не ґрунтувалося на «достатніх» підставах, та доходить висновку, що необхідність втручання у здійснення підприємством-заявником свого права на свободу вираження поглядів доведена не була. У рішенні ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria) суд зазначив про необхідність розрізняти факти та оціночні судження, оскільки наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень ні. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Крім того, відповідно до\~статті 40 Конституції України\~усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Тлумачення\~статті 40 Конституції України\~свідчить, що у випадку, коли особа звертається із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо орган, до якого звернулася особа, компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого\~статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] , як начальник відділення СКПР СП «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця», надіслав 16 вересня 2020 року заяву на ім`я заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» [PERSON] за вхідним номером секретаріату регіональної філії №НЗБ-491/8-10, не з метою дискредитації позивача, а, перш за все, з метою перевірки та надання правової оцінки протиправним, на його переконання, діям начальника стрілецької команди з профілактичної роботи Дніпровського загону воєнізованої охорони регіональної філії «Придніпровська залізниця» [PERSON] . Зазначене не свідчить про те, що відповідач [PERSON] не діяв\~\~в рамках, установлених законом для подання подібного звернення. Надсилання скарг та заяв є реалізацією особою конституційного права, передбаченого\~статтею 40 Конституції,а не поширенням недостовірної інформації. У своїх заявах відповідач навів факти та дав їм оцінку на його власний погляд, зазначивши при цьому, що вважає дані факти незаконними. Наведені у заявах факти щодо ненадання у постійне користування стрільцям службового транспорту, позбавлення стрільців премій, пропозиції відповідачу з боку позивача перейти на іншу посаду, направлення відповідача у наряди були підтверджені у судовому засіданні обома сторонами, а отже, не є недостовірною інформацією. Поміж тим, в судовому засіданні встановлено, що зазначеним у його зверненнях фактам відповідач дав свою власну оцінку, навівши оціночні судження та припущення щодо правомірності дій його безпосереднього керівництва у цих ситуаціях, що стало підставою для проведення перевірки дій позивача як керівника відповідача. За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд приходить до висновку, що відповідач своєю заявою та роз`ясненнями до неї до вищого керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця», реалізував своє право на звернення відповідно\~до\~ст.40\~Конституції України,\~в якій\~фактично просив\~перевірити наведені\~ним факти\~тапоновити його порушені трудові права, а тому викладені відомості та пропозиції у заяві та доповненнях до неї не можна вважати поширенням відомостей, які порочать ділову репутацію позивача [PERSON] . Також відповідач [PERSON] , відповідно до вищенаведених законодавчих актів, мав право звернутися із заявою (скаргою) до вищого керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця», оскільки вважав неналежною організацію роботи підприємства та вважав порушеними свої трудові права, зокрема незаконним на його думку винесенням наказу про оголошення йому догани, а також порушеними трудові права своїх підлеглих щодо позбавлення їх премій. Суд зауважує, що право працівників на звернення до вищестоящого керівництва щодо правомірності дій їх безпосереднього керівника в ході реалізації останнім його владних повноважень є цілком виправданим у демократичному суспільстві, гарантією належних трудових відносин та запобіжником від зловживань владними повноваженнями, у зв`язку з чим не може вважатись посяганням на честь, гідність та ділову репутацію. У даному випадку належним захистом прав керівника є проведення відповідної перевірки та підтвердження законності та обгрунтованості його дій, що само по собі є належною сатисфакцією. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, оскільки реалізація [PERSON] свого права на звернення (скаргу), у якій він дав оціночні судження фактичним обставинам, які виникли в процесі трудових відносин, не є поширенням недостовірної інформації, відсутні підстави для визнання такого звернення безпідставним та спростування відомостей, зазначених в заяві (скарзі), а тому у задоволенні позовних вимог в частині визнання недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформацію, поширену відповідачем у заяві від 16.09.2020 року слід відмовити. Також, задоволенню не підлягає і вимога щодо визнання недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформацію, поширену відповідачем у роз`ясненні до заяви від 20.09.2020 року, оскільки вказана позовна вимога не містить жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання, поширену у роз`ясненні до заяви, слід визнати недостовірною та такою, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача, і така вимога не була уточнена позивачем в ході розгляду справи. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди то суд виходить з наступного. В обґрунтування факту заподіяння моральної шкоди, позивач вказав, що поширена відповідачем недостовірна інформація призвела до вкрай негативних наслідків, напруженої психологічної атмосфери та хвилювань, до змін в організації життя при спілкуванні з оточуючими, до необхідності додаткових пояснень. Відповідно до п. 27 вищевказаної Постанови способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5). Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Відповідно до пункту 4 частини другої\~статті 23 ЦК\~моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1\~ст. 1167 ЦК України). З огляду на те, що судом відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог в частині визнання недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, а позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідною від цієї вимоги, тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди також слід відмовити. Згідно із ч.ч. 1-4 ст.\~12, ч.ч. 1, 2 ст.\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 2\~статті 141 ЦК України\~передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed