Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-28 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (далі по тексту АТ «ОТКЕ»), в якому просить: - визнати неправомірними дії АТ «Облтеплокомуненерго» по припиненню надання послуги з постачання гарячої води позивачу за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з АТ «Облтеплокомуненерго» на його користь 10\~000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтував тим, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з гарячого водопостачання, що надає АТ «Облтеплокомуненерго» на підставі Типового договору про надання послуг з центрального опалення та підігріву холодної води від 04.06.2014. Зазначає, що 17.05.2021 відповідач припинив надання послуг з централізованого постачання гарячої води, в тому числі і до квартири позивача. Указані дії вважає незаконними та такими, що порушують його право на безперервне одержання комунальної послуги з постачання гарячої води, оскільки припинення надання такої послуги здійснено з підстав, не передбачених договором та Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Через припинення відповідачем постачання гарячої води позивач зазнав моральної шкоди, дії відповідача змусили його внести корективи в своє повсякденне життя та вжити додаткових зусиль для його влаштування, необхідності підігрівати воду на газовій плиті, що потребувало додаткового часу і враховуючи поважний вік позивача є нестерпним. Ураховуючи вимушені зміни в організації свого життя, додаткові зусилля на пристосування до нових умов життя, душевні страждання, які позивач зазнав у зв`язку з незаконним припиненням централізованого постачання гарячої води без будь-яких попереджень, відчуття невизначеності через відсутність повідомлень відповідача про терміни відновлення надання послуги, моральну шкоду оцінив у 10\~000,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений судом строк АТ «ОТКЕ» подало відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Зокрема, у відзиві на позов відповідач вказує, що позов є незаконним та необґрунтованим, оскільки відповідно до договору про надання послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води, виконавець (відповідач) зобов`язаний своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги, проте зазначеним договором не передбачено такого права споживача як безперервне одержання комунальної послуги з постачання гарячої води. Також, з історії показань лічильника гарячої води за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що з 01.01.2020 і до цього часу споживач передає нульові показники приладу обліку гарячої води, що свідчить про не користування даною послугою з особистих міркувань. Зазначає, що завдання позивачу моральної шкоди є необґрунтованим та недоведеним, оскільки позивач не надав доказів та обґрунтувань, в чому саме полягали зміни в організації життя, тобто такі, за яких особа не має можливості реалізувати свої звички та бажання, інтереси та плани на майбутнє, які позбавляють можливості займатися улюбленою справою, що призводять до значних втрат та обмежень. Позивач відповідь на відзив не подав. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] та є споживачем послуг з гарячого водопостачання, які надає йому АТ «ОТКЕ» на підставі Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води від 04.06.2014, укладеного між [PERSON] та відповідачем (далі за текстом Договір). Відповідно до п. 1 Договору виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, підігріву холодної води, а споживач своєчасно сплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки i на умовах, що передбачені договором. Плата за надані послуги за наявності засобів обліку води і теплової енергії справляється за їх показаннями згідно з п.п. 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (п. 6, 7 Договору). Згідно з пп. 1 п. 16 Договору споживач має право на отримання своєчасно та належної якості послуг згідно із законодавством та умовами цього договору. Підпунктами 1, 17, 19 п. 19 Договору встановлено, що виконавець зобов`язаний: своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства, Правил та цього договору; відшкодовувати збитки, завдані майну та/або приміщенню споживача та/або членів його сім`ї, шкоду, що заподіяна його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральну шкоду в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства і цього договору; надавати споживачу послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води безперебійного, за винятком часу перерв. Виконавець несе відповідальність, крім іншого, за порушення прав споживачів згідно із законодавством та за порушення зобов`язань, установлених цим договором або законодавством (п.п. 3, 4 п. 21 Договору). За п. 30 Договору сторони звільняються від відповідальності згідно з цим договором у разі настання дії непереборної сили (дії надзвичайних ситуацій техногенного, природного або екологічного характеру), яка унеможливлює надання відповідної послуги згідно з умовами договору. З матеріалів справи, зокрема з квитанції за оплату послуг за липень 2022 року, вбачається, що у позивача відсутня заборгованість перед відповідачем за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води (а.с. 8). Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України. Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2). Положеннями вказаного Закону передбачено наступне. Частиною першою статті 6 Закону визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Споживач має право, серед іншого, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1 ст. 7). У свою чергу, виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; вживати заходів до ліквідації аварій, усунення порушень якості послуг у строки, встановлені законодавством (пп. 1, 6 ч. 2 ст. 8). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9). Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно ч. 1 ст. 16 вказаного Закону надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на: 1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами; 2) міжопалювальний період для систем опалення виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами; 3) ліквідацію наслідків аварії. Виконавець послуги з постачання гарячої води та з централізованого водопостачання повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, температури та величини тиску (ч. 2 ст. 22, ч. 2 ст. 23). Виконавець комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу електричної енергії та природного газу) має право обмежити (припинити) надання відповідної комунальної послуги її споживачу незалежно від обраної моделі організації договірних відносин у разі непогашення в повному обсязі заборгованості за спожиті комунальні послуги протягом 30 днів з дня отримання споживачем попередження від виконавця (ч. 4 ст. 26). Зважаючи на те, що відповідач безпідставно припинив надання позивачу послуги з постачання гарячої води в односторонньому порядку з підстав не передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та договором, суд доходить висновку про наявність підстав для захисту прав позивача як споживача послуг з постачання гарячої води шляхом визнання таких дій відповідача неправомірними, а також наявності у нього права на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені. За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Доводи відповідача про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди через не користування позивачем послугою з централізованого гарячого водопостачання, суд вважає лише частково обґрунтованими, оскільки споживач у будь-якому разі, маючи договірні відносини з постачальником, вправі розраховувати на можливість отримати послугу у зручний для нього час. Разом з цим, судом враховується дана обставина, яка не спростована позивачем, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Заперечення відповідача щодо неправомірності його дій по припиненню надання послуги суд відхиляє, оскільки як договором, так і законом передбачена лише право виконавця на плановану перерву в наданні послуги, а не на її припинення на невизначений час. Оцінивши наявні в справі докази, суд доходить висновку, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача по припиненню надання послуги з постачання гарячої води, позивач зазнав порушення своїх прав та поніс моральні страждання, тому

Outcome: partial