Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів відповідача, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на свою користь в розмірі 1/6 частини від всіх видів доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог вказано, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося, сторони припинили спільне проживання, дочка [PERSON] проживає з позивачем. Ухвалою від 21.11.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с. 16). 19.12.2022 року відповідач подав відзив на позовну заяву, яким просив задовольнити позовну заяву частково, стягуючи з нього аліменти на користь малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В решті позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування відзиву зазначив, що починаючи з моменту народження дитини приймає активну участь у її утриманні та вихованні. З моменту вторгнення російської федерації на територію України дружина з донькою виїхали до Італії, де нині і проживають, отримуючи фінансову допомогу міжнародних партнерів та кошти від відповідача. Однак, позивач вирішила розірвати шлюб та стягувати з відповідача аліменти на користь доньки та на свою користь. [PERSON] зазначив, що не знімає з себе обов`язку утримувати дитину, однак аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку вважає достатнім для забезпечення належного рівня життя доньки. Щодо аліментів на користь позивача зазначив, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність обставин, які слугували б підставою для задоволення вимог в цій частині. Відповіді на відзив від позивача не находило. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що 11.07.2020 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) між сторонами було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 728 (а.с. 5). У шлюбі сторони стали батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Сторони, а також їх малолітня дочка [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9, 14-15). Статтею 27 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано Постановою ВР № 789 ХІІ від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ст. 180 СК України). Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Проте, позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено наявність доходу відповідача, його розмір, стан здоров`я та інші обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У статті 182 СК України законодавець, з метою захисту та забезпечення права дитини на належне утримання, закріпив, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на користь позивача на її утримання суд зазначає наступне. Позивач зазначила, що позбавлена можливості працювати та забезпечувати себе та свою дитину, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, належним чином. Положеннями ч. 1 ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання матері дитини виникають за одночасної наявності таких обов`язкових умов: проживання з нею дитини, яка не досягла трирічного віку; походження дитини від чоловіка, з яким жінка перебуває/перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі чи фактичних шлюбних стосунках (ст. 94 СК України) - кровного споріднення, чи наявність іншого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Відповідно до статті 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначення розміру аліментів на одного з подружжя, затверджується Кабінетом Міністрів України (Постанова КМУ від 26 лютого 1993 року №146). Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Таким чином, посилання відповідача про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність обставин, які слугували б підставною для задоволення такої позовної вимоги є хибними, позивач, з якою проживає спільна малолітня донька сторін, відповідно до положень ст. 84 СК України має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги та стягувати з відповідача на утримання малолітньої дочки [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікущомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, до задоволення підлягає і позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання, як одного з подружжя, з якою проживає малолітня дитина, у розмірі 1/6 частини від всіх видів доходів відповідача з моменту звернення до суду до досягнення дитиною трьох років. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. За таких обставин на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають до стягнення судові витрати у справі в сумі 992,40 грн.

Outcome: partial