Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-28 00:00:00

[PERSON] 10.09.2020 звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Миколаєва Миколаївської області; внести зміни до актового запису про народження №2009, складеного Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції у Миколаївській області від 05 липня 2011 року, зазначивши батьком дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] в місті Миколаєві Миколаївської області, [PERSON] , [INFO] , громадянина України; стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що [INFO] у неї народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Батьком дитини є відповідач - [PERSON] , оскільки з 2009 по 2011 рік вони перебували у близьких стосунках. Після народження дитини відповідач не визнав себе батьком та відмовився надавати заяву до органів державної реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію батьківства. Однак, після сплину певного часу після народження дитини відповідач визнав дитину. У зв`язку з цим запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень здійснено із зазначенням відомостей про батька, відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Походження дитини саме від [PERSON] підтверджується спільними фотознімками з відповідачем, а також близькими родичами, друзями та знайомими, які були присутніми при їх спільних розмовах з відповідачем під час вагітності. На даний час існує необхідність у внесенні змін до актового запису про народження дитини №2009 від 05.07.2011 року та зазначити батьком дитини [PERSON] , [INFO] Бадеру [PERSON] . Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.09.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Крім того, ухвалами суду у справі двічі призначалась судова молекулярно-генетична експертиза. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.11.2021 закрито підготовче провадженн , справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої також підтримала позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] жодного разу до судового засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов до суду не надав, у зв`язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Судом встановлено, що з 2009 року по 2011 рік позивачка [PERSON] перебувала у близьких стосунках з відповідачем. [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 05.07.2011 року, про що в Книзі реєстрації народжень 05.07.2011 зроблено відповідний актовий запис №2009. Батьками дитини у свідоцтві про народження записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Як вбчається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за №00027604484 від 01.09.2020 року, відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України. Позивачкою надано до матеріалів справи спільні фотографії сторін. Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Частинами першою-третьою статті 122 СК України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частин першої-третьої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень вчинено згідно зі статтею 135 СК України. Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо. Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У частині першій статті 44 ЦПК Українипередбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. З аналізу наведеної норми процесуального закону можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні. У відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). Так, ухвалами Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2021 року та від 20 травня 2021 року призначалась судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручалось експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, для вирішення питання, чи є [PERSON] , [INFO] , біологічно спорідненим з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . Проте, експертиза двічі не проведена через відсутність біологічного матеріалу відповідача, який не з`явився для відбору порівняльних зразків. Згідно з повідомленнями про неможливість проведення експертизи від 06 червня 2021 року №СЕ--19/115-21/2256-БД та 27 жовтня 2012 року №СЕ-19/115-21//10824-БД для проведення відбору порівняльних зразків з`явилась [PERSON] разом зі своїм офіційним представником [PERSON] ; [PERSON] для проведення відбору порівняльних зразків не з`явився. Суд вважає, що відповідач [PERSON] достовірно знав про наявність в суді цивільної справи щодо визнання його батьківства та призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, однак, жодного разу з 09.10.2020 не з`явився до судового засідання, двічі ухилився від явки для проведення експертизи і не довів наявність поважних причин, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивачки про його батьківство щодо малолітньої дитини [PERSON] та свідоме розуміння неможливості проведення судової експертизи без його фізичної участі, що порушує розумні строки розгляду справи та принцип рівності сторін та йде в розріз з інтересами малолітньої дитини. Оцінивши процесуальну поведінку відповідача [PERSON] з точки зору дотримання ним критерію добросовісності використання процесуальних прав, суд дійшов висновку, що він навмисно ухилився від явки до суду та від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, яка двічі призначалась за клопотанням позивачки саме для встановлення батьківства або спростування цього факту. Така поведінка відповідача надає суду можливість визнати факт, для встановлення або спростування якого призначалась судова молекулярно-генетична експертиза, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від відповідача. Відповідно до ст. 134 Сімейного кодексу України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з абз.9 п.20 глави 1 розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до Положення про внесення змін, доповнень, поновлення та анулювання актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін в актовий запис цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджених наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011 року підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану зокрема є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно з п.2.16.4 цих Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. На підставі вищевикладеного, дослідивши матеріали справи та докази, що містяться в ній, враховуючи, враховуючи процесуальну поведінку відповідача, суд вважає доведеним батьківство [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1100,00 грн, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами: витягом з договору про надання правничої (правової) допомоги від 16.09.2020, укладеного між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням "Миколаївська обласна колегія адвокатів" в особі відокремленого підрозділу "Юридичної консультації Заводського району міста Миколаєва", яка діє на підставі Статуту та Положення про Юридичну консультацію, в особі Юрчак Яни Іванівни; ордером на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Юрчак Я.І. від 16.09.2020; актом наданих правничих послуг від 18.09.2020; квитанцією №261 від 17.09.2020 про прийняття 1100 грн адвокатом Юрчак Я.І. від [PERSON] на підставі договору від 16.09.2020 за надання правової (правничої) допомоги.

Outcome: approved