Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції. Адвокат [PERSON]., який діє від імені [PERSON] , звернувся до суду із позовом в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] ; вирішити питання про розподіл судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є власником цього житлового будинку згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.08.1999 року. Зазначає, що 15 вересня 2005 року позивач змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». 12 листопада 2010 року між [PERSON]. та [PERSON] укладено шлюб. 15 червня 2011 року, за проханням [PERSON]. , у будинку належному [PERSON] , який знаходиться по [ADDRESS] було зареєстровано місце проживання [PERSON] 14 червня 2022 року Конотопським міськрайонним судом розірвано шлюб між [PERSON]. та [PERSON] . Наразі [PERSON]. (син позивача) не перебуває у сімейних відносинах із [PERSON] (колишня невістка позивача). На прохання позивача змінити місце проживання відповідач відмовила. Фактично відповідач з 2011 року не проживає за місцем реєстрації по [ADDRESS] . Позивач не має можливості розпорядитися своїм майном (продати житловий будинок), а також отримати житлову субсидію. Відповідач не є членом сім`ї позивача, тому підстава на якій вона була зареєстрована у житловому будинку відпала. Відповідачем відзив на позов не подано. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено о 08:15 год 27 грудня 2022 року. У судове засідання позивач та її представник [PERSON]. не з`явилися, представник позивача надав суду заяву з проханням розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, зазначивши, що «там ніколи не проживала». Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 17.08.1999 року, посвідченого завідуючою Конотопської районної державної нотаріальної контори Горячевою Н.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1-202 (а.с. 8-9). Відповідно до свідоцтва про зміну імені [PERSON] змінила ім`я на [PERSON] (а.с. 10). Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 14 червня 2022 року розірвано шлюб, зареєстрований 12 листопада 2010 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище [PERSON] З довідки Попівської сільської ради від 31.10.2022 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , не проживає за місцем реєстрації по [ADDRESS] з 15 червня 2011 року (а.с. 31). ІV. Норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. У частині першій статті 402 ЦК України вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Відповідно до п.3) ч.1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі спливу строку, на який було встановлено сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (ч.2 ст. 406 ЦК України). Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3). Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. V. Оцінка суду. Дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог. Такого висновку суд дійшов з тих підстав, що відповідач була зареєстрована в квартирі позивача як член сім`ї (невістка). Після розірвання шлюбу у червні 2022 року, відповідач втратила право на проживання в будинку по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги, в заяві про розгляд справи без її участі зазначила, що проживає по [ADDRESS] , в будинку позивача ніколи не проживала. У суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 992,40 грн судового збору.

Outcome: approved