Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-02 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на таке. Позивач та відповідач перебували у шлюбі з 01.03.2011 року до 04.04.2013 року, який було розірвано на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Як вказав позивач, відповідач не бере участі у вихованні та утриманні спільного сина, не цікавиться його життям, не піклується про фізичний та духовний стан дитини. Також, як вказав позивач, відповідач шість років тому виїхала з України та з того часу не поверталась. На думку позивача, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому є підстави для позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підтримав та просив їх задовольнити (а. с. 49). Відповідач в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься копія заяви відповідача [PERSON] , в якій вона вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог про позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 44 - 46). Представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява, в якій вона просила суд розглянути справу без її участі (а. с. 52). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису, не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, від 01.06.2011 року, [INFO] народився [PERSON] , про що було зроблено відповідний актовий запис № 220 (а. с. 15). Згідно до вказаного свідоцтва про народження, в графі «батько» вказано - [PERSON] , а в графі «мати» вказано - [PERSON] (а. с. 15). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси, від 09.07.2019 року, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 13 - 14). На час розгляду справи, дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із позивачем. Вказане сторонами не заперечується. Крім того, на спростування зазначеного, матеріали справи не містять жодного доказу. Доказів того, що мати дитини не ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, відповідачем до суду за час розгляду справи не було надано. Окрім того, в матеріалах справи міститься копія заяви відповідача [PERSON] , в якій вона вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог про позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 44 - 46). Відповідно до Висновку органу опіки та піклування про розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а. с. 57 - 59). Таким чином, судом встановлено, що відповідач самоусунулась від виховання та утримання дитини, син позивача перебуває на повному його утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Підставами для позбавлення батьківських прав батьків є, зокрема, якщо мати, батько ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними, або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912), від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови, від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, про підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, не бажає їх виконувати, що, також, не оспорюється відповідачем у її заяві про визнання позовних вимог, у зв`язку з чим приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] , підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved