Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

У грудні 2021\~ року\~Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до\~ \~суду \~з \~позовом до\~ [PERSON] про стягнення\~заборгованості за\~надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води).\~ Позов обґрунтований тим, Концерн «МТМ» по відношенню до відповідача є виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії призначеної для централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), що постачається до житлового приміщення шляхом транспортування через магістральні теплові мережі та внутрішньо домові розподільчі системи. Відповідач свій обов`язок стосовно укладання договору з концерном «МТМ» не здійснив, у зв`язку з чим надання послуги з централізованого опалення здійснювалось у відповідності до положень Закону та Правил. Не зважаючи на відсутність письмового договору, фактично між сторонами існували правовідносини з приводу надання-отримання послуги з централізованого опалення. Відповідачем не в повній мірі виконано обов`язок по оплаті за надані комунальні послуги. Хоча постачальником послуга з централізованого опалення надавалась безперебійно в межах опалювального сезону, послуга з централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води)- впродовж року, крім проведених профілактичних або ремонтних робіт. Концерн «Міські теплові мережі» у період з вересня 2015 року по квітень 2021 року надав послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 47660,04 грн. Відповідачем у вказаному періоді здійснено часткову оплату за послугу з опалення в грудні 2015 року в сумі 251,93 грн. та лютому 2016 року в сумі 687,02 грн., а також одноразову оплату за послугу з постачання гарячої води в лютому 2016 року в сумі 131,45 грн. Загалом здійснено оплату в сумі 1070,40 грн. Залишок заборгованості за вказаний період складає 46589,64 грн. Особовий рахунок споживача оформлено на [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Спадкоємцем померлої є [PERSON] , тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за послугу з централізованого опалення в сумі 46589,64 грн. та судові витрати. Відповідач надала відзив на позовну заяву. З вимогами позову не погоджується повністю з тих підстав, що її мати [PERSON] померла [INFO] . Її було знято з реєстрації протягом одного місяця з дня смерті. Дана інформація є відкритою. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.09.2021 року, квартира [ADDRESS] належить їй на праві власності з 08.09.2021 року. 26.01.2022 року вона зверталась засобами електронного зв`язку до позивача з заявою про відкриття нового рахунку для сплати послуг. До заяви було додано свідоцтво про смерть [PERSON] , витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, але дану заяву не задоволено, з яких причин невідомо.Договір між нею та концерном «Міські теплові мережі» про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в квартиру [ADDRESS] відсутній. Позивач будь-яких вимог про сплату боргу по даній квартирі до неї, як спадкоємиці, у встановлений законом шестимісячний строк, ані з 2016 року, ані з 16.11.2017 року не пред`явив. Також зазначила, що позивач незаконно нарахував борг по гарячій воді з 01.02.2019 року по 24.06.2020 рік по нормі споживання на 1 особу, оскільки від МТМ на її адресу не надходило ніяких повідомлень щодо необхідності планової перевірки лічильника. Крім того, ще в жовтні 2016 року позивачу було відомо про смерть [PERSON] , з позовом до суду позивач звернувся лише 29.12.2021 року, тому в силу ч.4 ст.1281 ЦК України, позбавляється права вимоги. Просила відмовити у позові повністю. У відповіді на відзив представник позивача пояснив, що прийнявши спадщину, відповідач набула право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Незалежно від того чи отримав відповідач свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому. У лютому 2016 року відповідачем було сплачено за опалення 687,02 грн. та гаряче водопостачання 131,45 грн., що свідчить про визнання боргу та є підставою для переривання строків позовної давності. Квитанціями підтвердити сплату боргу відповідачем за грудень 2015 року та лютий 2016 року не має можливості, оскільки грошові кошти, що сплачуються споживачами за послуги з централізованого опалення та постачання зараховуються на особовий рахунок споживача автоматично. У розрахунку заборгованості по особовому рахунку помісячно зазначені нарахування, суми оплат та залишок боргу. Щодо перевірки приладу обліку зазначив що лічильник є власністю відповідача і саме він несе повну відповідальність за його утримання та експлуатацію, у відповідача відсутній обов`язок щодо проведення періодичної перевірки засобу вимірювальної техніки, взятої на абонентський облік, за власний рахунок. Позивачем з червня 2018 року у рахунках на сплату комунальних послуг було розміщено попередження про необхідність проведення періодичної перевірки квартирних лічильників гарячої води. З жовтня 2018 року із вказаною інформацією було розміщено попередження про те, що у разі не проведення перевірки лічильника в строк, нарахування за гарячу воду буде здійснено відповідно до норм споживання. Своєчасно планову державну перевірку лічильника у квартирі відповідача за адресою: [ADDRESS] проведено не було, тому з лютого 2019 року лічильник знято з комерційного обліку та плата за послугу централізованого гарячого водопостачання нараховувалась на за нормами (нормативами) споживання - 0,140 м3 на 1 особу на добу. Також зазначив, що здійснення платежів у розмірі, більшому аніж було нараховано, свідчить про визнання боргу за попередній період і зарахування таких коштів на погашення заборгованості за інші періоди є правомірним. В судове засідання представник позивача не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. В позовній заяві просить справу розглядати без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно. Дотримуючись розумних строків розгляду справи, передбачених чинним\~ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та відповідача за наявними в матеріалах справи доказами. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.\~12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст.\~76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статуту Концерну «МТМ», основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Концерн «МТМ», який є виконавцем послуг, у період з вересня 2015 року по квітень 2021 року надавав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) у квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Квартира знаходиться в багатоквартирному житловому будинку та підключена до мережі централізованого опалення. Згідно довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, особовий рахунок оформлено на [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Встановлено, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом звернулась відповідачка [PERSON] . Свідоцтвопро право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] [PERSON] отримала 08.09.2021. Відповідно до ч.3 ст.46 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.5\~ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, відповідачка набула право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, квартира належить їй з моменту відкриття спадщини, тобто з 08.10.2014. Тому незалежно від того, чи отримала вона свідоцтво про право на спадщину, чи здійснила реєстрацію права власності на успадковане майно, вона зобов`язана належним чином його утримувати. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у постанові Верховного Суду від 23 травня 20018 року у справі №552/1527/16 цс з аналогічних правовідносин. Обов`язок власника квартири, набутої як спадщини, оплачувати житлово-комунальні послуги виникає з моменту прийняття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності, щоузгоджується з правовими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 401/710/15-ц. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1-3,5 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За положеннями ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, чинним законодавством України встановлений обов`язок власника квартири нести витрати пов`язанні з утриманням квартири. Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються\~Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги»\~та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630\~(далі - Правила). За правилами\~ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»\~споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтями\~20,\~21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготованого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Зазначені висновки узгоджуються із вимогами закону та практикою Верховного Суду України (постанови від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12 та від 30 жовтня 2013 року № 6-59цс13). Відповідно до ст.ст.\~67,\~68 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. За правилами\~ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»\~споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. За нормами ст. 32\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно\~ст. 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом\~статті 24 ч. 3 Закону України «Про теплопостачання»\~споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відсутність відповідного договору не є підставою для відмови у стягненні заборгованості за послуги опалення, оскільки згідно зі\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією в даних правовідносинах є надання послуг та їх отримання відповідачем. Згідно розрахунку заборгованості, у період з вересня 2015 року по квітень 2021 року концерном «МТМ» надано послуги з централізованого опалення у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 47660,04 грн. Відповідачем у вказаному періоді здійснено часткову оплату за послугу з опалення в грудні 2015 року в сумі 251,93 грн. та лютому 2016 року в сумі 687,02 грн., а також оплату за послугу з постачання гарячої води в лютому 2016 року в сумі 131,45 грн. Загалом здійснено оплату в сумі 1070,40 грн. Залишок заборгованості за вказаний період складає 46589,64 грн. Відповідно\~ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»\~споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст. 25 вищезазначеного закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Заперечення відповідача щодо відсутності підстав для сплати за надані позивачем послуги з теплопостачання у зв`язку з відсутністю договору, судом до уваги не приймається, з огляду на таке. Судом встановлено, що договір на надання послуг централізованого опалення, постачання гарячої води між Концерном «МТМ» та відповідачем не укладався, але теплова енергія у квартиру відповідача надавалась, таким чином [PERSON] знаходиться у фактичних договірних відносинах з Концерном «МТМ». Отже, відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги. [PERSON] подала заяву про застосування позовної давності, при вирішення якої суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Згідно з частинами 1, 5\~ст. 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до ч. 1\~ст. 260 ЦК України\~обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього Кодексу. При цьому суд враховує, що згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року шляхом внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за комунальні послуги з централізованого опалення та гарячої води, надані за період з квітня 2017 року по квітень 2021 року. Згідно розрахунку, заборгованість з централізованого опалення за цей період становить 27154,48 грн. і підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги централізованого гарячого водопостачання суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.\~ Сторонами визнається, що у квартирі відповідача встановлений розподільний прилад обліку гарячої води, який забезпечує індивідуальний облік гарячої води. Відповідно до матеріалів справи, у період в межах строку позовної давності плата за надані послуги централізованого гарячого водопостачання з квітня 2017 року по лютий 2019 року нараховувалась за показами лічильника, всього за цей період було нараховано 845,29 грн. З 01.02.2019 по 24.06.2020 плата нараховувалась за нормами споживання на одну особу у зв`язку з тим, що власником своєчасно планову державну повірку лічильника проведено не було. Згідно доводів позову, з лютого 2019 року лічильник знято з комерційного обліку та плата за послугу централізованого гарячого водопостачання нараховувалась на за нормами (нормативами) споживання - 0,140 м3 на 1 особу на добу. Питомі норми споживання води були затверджені рішенням №474 від 28.11.2014 виконавчого комітету Запорізької міської ради. Щодо правомірності нарахування плати за гарячу воду у вказаний період за нормами споживання суд враховує наступне. Правовідносини сторін врегульовані статтею 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (набрав чинності 02.08.2017), відповідно до якого була змінена редакція ч. 4 статті 17 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність», у зв`язку з чим обслуговування та заміна приладів обліку споживача, а також їх періодична повірка, щодо лічильників теплової енергії та води з 02.08.2017 були покладені на споживача. Отже, у Концерну «Міські теплові мережі» відсутній обов`язок щодо проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки, взятого на абонентський облік, за власною ініціативою та за власний рахунок у періоді, коли виникли спірні правовідносини між сторонами у справі. Ситуація, за якої позивач мав нараховувати за послуги за гарячу воду за нормами споживання з лютого 2019 року, виникла з вини споживача. Доводи про те, що в подальшому, у червні 2020 року лічильник визнано придатним до експлуатації, а тому він був таким і весь період до його повірки, у зв`язку з чим споживач має право на перерахунок, суд відхиляє. Плата за воду, виходячи з показань приладу обліку, може бути розрахована лише за умови, що лічильник є справним. Тим часом, в період між датою закінчення попереднього міжповірочного інтервалу і новою повіркою чинне законодавство лічильник справним не визнає. Навіть, у випадку, якщо потім перевірка і підтверджує, що прилад придатний до експлуатації. Тому у періоді, коли лічильник працював у рамках закінчення строку повірки і до наступної повірки, перерахунок за гарячу воду, оплата за яку нараховано правильно за нормами споживання, здійснений за показами не повіреного на той час лічильника бути не може. У зв`язку з повіркою лічильника і взяття його на комерційний облік у серпні 2020 було здійснено перерахунок плати за гарячу воду, яка була нарахована з 24.06.2020 по 01.08.2020, у сумі 383,81 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. В подальшому плата за гарячу воду нараховувалась згідно показів приладу обліку у грудні 2020 року, лютому і квітні 2021 року. Всього за період з 01.02.2019 по 30.04.2021 було нараховано за централізоване гаряче водопостачання 5055,47 грн. Таким чином, за період з квітня 2017 року по квітень 2021 року включно було нараховано до сплати за централізоване гаряче водопостачання 5900,76 грн., оплата послуг не здійснювалась, а тому за вказаний період заборгованість за централізоване гаряче водопостачання становить 5900,76 грн. При цьому суд також враховує, що пунктом 29 Правил передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Рішенням Запорізької міської ради №142 від 24.03.2017р. «Про порядок зменшення розміру плати за комунальні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї» затверджено, що у разі відсутності споживача та не відключення від послуг централізованого постачання холодної та/або гарячої води, централізованого водовідведення, не опломбування запірних вентилів на вводі в квартиру та відсутності приладів обліку, здійснювати нарахування за послуги згідно зі встановленою нормою використання води з розрахунку на одного мешканця. За твердженням Концерну «Міські теплові мережі», які не спростовуються відповідачкою, остання підтверджуючих документів про даний факт з приводу своєї відсутності за місцем реєстрації не надавала. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) у загальному розмірі 33055,24 грн. (27154,48 + 5900,76). Доводи позивача про вчинення відповідачем дій, які свідчать про визнання боргу за попередній період, і про переривання строку позовної давності суд відхиляє як необґрунтовані і не підтверджені належними доказами, а тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості з вересня 2015 року по квітень 2017 року виходять за межі строку позовної давності, а тому в цій частині підлягають залишенню без задоволення. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1609,43\~грн.\~

Outcome: partial