Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

В лютому 2022 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з нею. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 24.04.2015 вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] . Сімейне життя сторін не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу. З часу розірвання шлюбу і дотепер син постійно проживає з позивачем, яка створює належні умови для виховання та розвитку дитини, у звичному для неї та сприятливому оточенні, вважає, що проживання дитини разом з нею буде більш доцільним та найбільш відповідатиме інтересам дитини, сприятиме її нормальному, гармонійному розвитку, у зв`язку з чим просила задовольнити позов. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.04.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження; зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради надати письмовий висновок щодо розв`язання даного спору на підставі одержаних відомостей згідно пункту п`ятого статті 19 Сімейного кодексу України. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.07.2022 представник позивача [PERSON] приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою суду від 07.11.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. В судовому засідання представник позивача заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що у зв`язку із повномасштабною військовою агресією Російської Федерації [PERSON] вимушена була виїхати із сином [PERSON] , а також своєю повнолітньою донькою та мамою на тимчасове проживання до Республіки Польща, де перебувають і на час розгляду справи. Дитина ходить до місцевої школи у Республіці Польща, відвідує спортивну секцію з карате, крім того, продовжує навчання онлайн в українському ліцеї. Дитина має сталі зв`язки з своєю родиною, має друзів як у Польщі за місцем тимчасового проживання, так і в Україні за місцем свого проживання. Дитина періодично спілкується з батьком по телефону та відеозв`язку, позивач жодним чином не заважає цьому і не заперечує щодо участі батька у вихованні дитини, як в Україні так і в Польщі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. 19.08.2022 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, згідно якої відповідач не заперечував проти ухвалення судом рішення про задоволення позову про визначення місця проживання сина [PERSON] разом із матір`ю. В подальшому 02.11.2022 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої він повідомляє суд про неможливість приймати участь в судовому засіданні в зв`язку з воєнним станом, також не має доступу до мережі інтернет, через що просить відкласти судове засідання до закінчення воєнного стану, при цьому свою позицію щодо визнання позову відповідач в поданому клопотанні не змінив (а.с.91). В задоволенні такого клопотання протокольною ухвалою від 07.11.2022 судом відмовлено. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Представник третьої особи Органу опіки і піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомився судом про розгляд справи належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.04.2015. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.09.2021 по справі № 489/6850/20 шлюб між сторонами було розірвано. Від спільного проживання [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). 15.09.2021 Ленінським районним судом м. Миколаєва було видано судовий наказ по справі № 489/5938/21, згідно якого стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.09.2021 до досягнення дитиною повноліття. Згідно Довідки від 27.10.2017 № 4802-5000038342 фактичним місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до Довідки Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 24.12.2021 за вих. № 175 [PERSON] перебуває на обліку в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб Інгульського району з 27.10.2017 (а.с. 8). У відповідності до Акту обстеження умов проживання, складеного представниками Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 11.01.2022 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою [ADDRESS] , разом з матір`ю, сестрою та бабусею. Квартира складається з трьох житлових кімнат, мебльована, наявна побутова техніка, чисто та прибрано. Дитина проживає у кімнаті, де знаходиться двоспальне ліжко (спить разом з мамою), письмовий стіл для занять, місце для ігор, книжки та іграшки за віком, телевізор, ноутбук. Стосунки в сім`ї доброзичливі (а.с. 13). Відповідно до характеристики від 31.01.2022 сусіди позивача [PERSON] підтверджують, що вона проживає разом із сином [PERSON] , донькою та матір`ю за адресою [ADDRESS] . Сім`я дружня, безконфліктна, доброзичлива. [PERSON] та донька працюють, мати - пенсіонер. [PERSON] добра, чуйна, уважна мати; діти завжди опрятні, добре одягнені (а.с. 18). Згідно характеристики Миколаївського ліцею № 19 [PERSON] навчається у даному закладі з 01.09.2021. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний, уважний учень. Культурний, ввічливий і дружній, має розлогі знання (а.с. 16). Батько [PERSON] , відповідач по справі [PERSON] , протягом тривалого часу проживає та працює в м. Києві, сплачує аліменти на утримання сина. В зв`язку із повномасштабною військовою агресією Російської Федерації [PERSON] та малолітній [PERSON] виїхали на тимчасове проживання до Республіки Польща, де перебувають і на час розгляду справи. Згідно Висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради орган опіки і піклування вважає за доцільне розглянути питання про визначення місця проживання дитини після повернення малолітнього до міста Миколаєва та припинення воєнних дій (а.с. 77-78). З даного висновку вбачається, що Органом опіки і піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради встановлено наступне. Сторони є сім`єю, яка 8 років тому переїхала з Донецька до Миколаєва . Мають статус внутрішньо переміщених осіб. Батько працював і проживав у Києві. Мати з дитиною в Миколаєві. Спеціалістами Служби у справах дітей адміністрації Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації 20.12.2021 було обстежено умови проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що було складено відповідний акт. Батько житло винаймає. Для дитини створені належні умови для перебування. [PERSON] , відповідно довідки ТОВ «АРТБУДСЕРВІС» від 26.10.2021 № АР000000014, з 07.07.2020 по 13.08.2021 працював на посаді інженера виробничо-технічного відділу. За місцем роботи характеризувався позитивно, сумлінно виконував свої посадові обов`язки та доручення керівника, не порушував правил внутрішнього розпорядку та умов трудового договору, відзначався загальною культурою та високими моральними якостями. Батько сплачує аліменти на утримання сина. Спеціалістами Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району 11.01.2022 було обстежено умови проживання [PERSON] з хлопчиком за адресою: [ADDRESS] , про що було складено відповідний акт. Для дитини створені належні умови для проживання та гармонійного розвитку. Підстав, які б перешкоджали виконувати обов`язки з виховання та догляду за дитиною матір`ю, не виявлено. На даний час мати з дитиною проживають у Польщі. Батько має постійні відрядження по всій Україні. З початку війни відвіз сім`ю на кордон з Польщею. Спілкується із сином по телефону, але останнім часом у нього виникають конфліктні ситуації з матір`ю дитини. Батько заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю, про що повідомив службу у справах дітей та просив відкласти вирішення даного питання до припинення бойових дій на території України. (а.с.77-78). Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК місцем проживання фізичної особи у віці до десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частин 1, 2 статті 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку (постанова Верховного Суду (КЦС) від 14.02.2019 в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18). Дитина не може бути передана для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, параграф 76). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, параграф 54). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до вимог статті 19 СК при розгляді спорів, зокрема, щодо визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається з наданого Висновку органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, останній пропонує відкласти розгляд питання про визначення місця проживання дитини до закінчення воєнного стану, фактично не висловлюючи свою думку щодо предмету розгляду даного спору. Між тим згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. Частиною 1 статті 6 та статтею 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011 (остаточне 13.04.2011) за заявою №28924/04 у параграфі 50 зазначено, що «…суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II). За таких обставин суд вважає за можливе не погодитись з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини та порушує права позивача на вирішення її позову у розумні строки (цивільна справа перебуває в провадженні суду з 04.02.2022). Судом встановлено, що за місцем свого проживання як в Україні, так і в Республіці Польща, [PERSON] створила сину всі належні умови для повноцінного розвитку та виховання, дитина відчуває постійну турботу та любов, відвідує школу, має друзів, звикле для неї оточення. Проживання у звичній для себе обстановці створює відчуття захищеності та сприяє стабільності психічного та емоційного стану дитини; дитина тривалий час проживає разом з матір`ю. Враховуючи всі зазначені обставини, сталі сімейні та соціальні зв`язки, які склались у дитини за місцем проживання з матір`ю, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини, а також належне та відповідальне ставлення [PERSON] до виконання батьківських обов`язків, суд вважає, що визначення на теперішній час місця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному його вихованню та розвитку у звичному для нього середовищі. При цьому, суд також враховує, що від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, згідно якої він не заперечував проти визначення місця проживання його сина разом з матір`ю [PERSON] (а.с.71). Не зважаючи на те, що в подальшому відповідачем було подано заяву про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану - заяву про визнання позову ним відкликано не було, іншої позиції щодо розв`язання спору не висловлено, відзиву або будь-яких пояснень, доказів (посилання на докази) щодо предмету спору суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. При вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача, разом із заявою про відшкодування судових витрат, надано суду, крім доказів здійснення нею повноважень на представництво інтересів позивача, також копію розрахунку вартості послуг (гонорару) адвоката щодо розгляду справи № 489/695/22 від 02.12.2022, згідно якого клієнт зобов`язується сплатити гонорар адвокату протягом 1 календарного місця з дня набрання законної сили рішення у справі № 489/965/22, а також акт приймання-передачі робіт (надання послуг) від 02.12.2022, загалом на суму 5 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивачем понесено витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5 000,00 грн., що підтверджується вище переліченими доказами. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги [PERSON] було задоволено в повному обсязі, відповідно з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.

Outcome: approved