Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-01 00:00:00

Позивач просить стягнути із відповідача з врахуванням уточнених позовних вимог, заборгованість за договором позики від 03.09.2020 року у сумі 63 328 грн. 57 коп., з яких: 50 000 грн. - основна сума боргу; 7850 грн. 69 коп. - пеня за користування коштами за останній рік прострочення; 1500 грн. - 3% річних за 365 днів прострочення. 3977 грн. 88 коп. - інфляція за останній рік прострочення. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] , 03 вересня 2020 року за усною угодою позики перерахувала на банківський рахунок [PERSON] 50 00 грн. (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) з них яких зняло 500 грн. 00 коп. комісії закордонного банку , що підтверджується дублікатом чека від 02.02.2022р. 12 вересня 2020 року Відповідач на підтвердження факту отримання грошей написав та підписав власноручно розписку, якою зобов`язався повернути кошти до кінця 2020 року. Також, факт того, що Відповідач взяв у позивача в борг вищевказану суму, може підтвердити аудіо-запис , який додано до матеріалів даної справи . На день подачі позовної заяви до суду, оригінал розписки у позивача відсутній, оскільки його було викрадено Відповідачем , а саме [PERSON] , хоч останній даний факт заперечує. До правоохоронних органів позивач не зверталася , оскільки на той час перебувала з Боржником у шлюбних стосунках, що може підтвердити копія свідоцтва про одруження від 20.02.2020р. Не зважаючи на те, що вони були у шлюбі, Відповідач неодноразово вводим її в оману на рахунок грошових коштів і не тільки. Внаслідок чого їхній шлюб вони не зберегли (Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 11.11.2021р.), не дивлячись на це, борг у сумі 50 000 грн. 00 коп.(п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) [PERSON] , позивачу не повернув чим свої зобов`язання, які вказані у розписці від 12.09.2020р. останній не виконав. З метою досудового врегулювання спору , на звернення, з проханням повернути кошти Відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору, про що свідчить скрин переписки доданий до матеріалів справи. Оскільки станом на 04.02.2021 р. Відповідач позику не повернув , внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 63 328грн. 57 коп. (шістдесят три тисячі триста двадцять вісім грн. п`ятдесят сім коп.) з яких : 50 000 грн. - основна сума боргу; 7850 грн. 69 коп. - пеня за користування коштами за останній рік прострочення; 1500 грн. - 3% річних за 365 днів прострочення. 3977 грн. 88 коп. - інфляція за останній рік прострочення. [PERSON] , підтверджує, що нею не подано іншого позову до цього Відповідача з цих самих підстав та предмета. 12.04.2022 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивача в судове засіданні не прибула, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задоволити. Відповідач позов в судове засідання не прибув, однак належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду. Як видно із матеріалів справи відповідач [PERSON] власноручно написав розписку, в якій зазначив, що отримав від [PERSON] 50 000 грн., які зобов`язувався повернути до кінця 2022 року. Відповідач у встановлений строк кошти не повернув. Добровільно у поза судовому порядку спір не вирішено. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Дослідивши борговий документ, проаналізувавши його форму, зміст і правову природу, суд вважає, що він підтверджує наявність боргового зобов`язання та по своїй природі дана розписка є договором позики грошових коштів. Такий борговий документ є достатнім доказом існування між сторонами правовідносин, що виникли з договору позики, та доказом отримання відповідачем коштів. Як видно з пояснень представника позивача, дані кошти не були повернуті йому в повному обсязі в обумовлений строк . Таким чином, розглянувши справу в межах визначеного позивачем предмета спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідач не спростував їх, суд прийшов до висновку, що даний спір підлягає задоволенню та з відповідача слід стягнути грошові кошти за договором позики у розмірі 63 328 грн. 57 коп. (шістдесят три тисячі триста двадцять вісім грн. п`ятдесят сім коц.), з яких: 50 000 грн. - основна сума боргу; 7850 грн. 69 коп. - пеня за користування коштами за останній рік прострочення; 1500 грн. - 3% річних за 365 днів прострочення. 3977 грн. 88 коп. - інфляція за останній рік прострочення. Відповідач обґрунтованих заперечень щодо доводів позивача не надав. Відтак, на думку суду, відповідачем не доведено обставини, на які він покликається та не підтверджені належними та допустимими доказами. За таких обставин та міркувань позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved