Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

[PERSON] в січні 2022 року звернувся до Оболонського районного суду м.\~Києва з даним позовом, посилаючись на те, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20.12.2011 року у цивільній справі №\~2-34/2011 за позовом АТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №\~15/04/758-к-07 від 10.08.2007 року, позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та ТОВ «Крок-К» на користь АТ «Універсал Банк» суму заборгованості у розмірі 225\~719,68 грн., стягнуто в рівних частинах з [PERSON] та ТОВ «Крок-К» на користь АТ «Універсал Банк» судові витрати у розмірі 1\~700 грн. державного мита та 30,0 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 16.06.2012 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20.12.2011 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.04.2013 року касаційну скаргу відхилено, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20.12.2011 року залишено без змін, ухвалу апеляційного суду Київської області від 16.05.2012 року залишено без змін. Позивач зазначає, що на підставі вказаного рішення суду Вишгородським районним судом Київської області видано виконавчі листи, які пред`явлені для подальшого виконання до відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції. На підставі заяви стягувача про примусове виконання рішення суду старшим державним виконавцем Хмєлєвою\~М.В. 12.03.2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №\~50434929 щодо примусового виконання виконавчого листа №\~2-34\\2011 про стягнення з [PERSON] та ТОВ «Крок-К» на користь АТ «Універсал Банк» в рівних частинах судові витрати в сумі 1\~730 грн. 29.06.2016 року у виконавчому провадженні №\~50434929 старшим державним виконавцем Хмєлєвою\~М.В. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.\~2 ч.\~1 ст.\~47, ст.\~50 ЗУ «Про виконавче провадження», строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання вказано до 29.06.2017 року. Також на підставі заяви стягувача про примусове виконання рішення суду старшим державним виконавцем Хмєлєвою\~М.В. 12.03.2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №\~50435044 щодо примусового виконання виконавчого листа №\~2-34/2011 про стягнення з [PERSON] та ТОВ «Крок-К» на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості в сумі 225\~719,68 грн. 07.07.2016 року у виконавчому провадженні №\~50435044 старшим державним виконавцем Хмєлєвою\~М.В. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 30.12.2016 року у виконавчому провадженні №\~50435044 старшим державним виконавцем Хмєлєвою\~М.В. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.\~2 ч.\~1 ст.\~37 ЗУ\~«Про виконавче провадження», строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання вказано до 30.12.2019 року. Позивач вказує, що виконавчий документ стягувачем повторно не пред`являвся до виконання, чим фактично пропущено строк пред`явлення виконавчого документу до примусового стягнення. На думку позивача, стягувач фактично відмовився від примусового виконання рішення суду. Крім того, зазначає, що на виконання запитів позивача державна виконавча служба листом від 10.06.2021 року №\~28737 та 17.06.2021 №\~30399 повідомила, що станом на червень 2021 року виконавчі листи від 21.11.2012 року №\~2-34/2011 на виконанні відділу ДВС не перебувають. На підставі наведеного, позивач просить суд визнати фактичну відмову стягувача в особі АТ «Універсал Банк» від примусового виконання судового рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20.12.2011 року у цивільній справі №\~2-34/2011 та свідомим пропущенням строку подання виконавчого документа до виконання; визнати судом закінчення строку, передбаченого законом для примусового стягнення боргу стягувачем з [PERSON] ; визнати судом, що виконавчий документ не підлягає примусовому виконанню. Ухвалою Оболонського районного суду м.\~Києва від 17.01.2022 року цивільну справу за позовом [PERSON] до АТ «Універсал Банк» про визнання про визнання судом фактичної відмови стягувача від примусового виконання судового рішення передано на розгляд до Вишгородського районного суду Київської області (а.с.\~51). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05.05.2022 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч.\~5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Заяв по суті справи до суду не надійшло, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ст.\~13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.\~2 ст.\~4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~рішенням Вишгородського\~районного суду\~Київської області\~від 20.12.2011\~року у\~цивільній справі\~№\~2-34/2011\~за позовом\~АТ «Універсал\~Банк» до\~ [PERSON] \~про стягнення заборгованості за кредитним договором №\~15/04/758-к-07 від 10.08.2007 року, позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та ТОВ «Крок-К» на користь АТ «Універсал Банк» суму заборгованості у розмірі 225\~719,68 грн., стягнуто в рівних частинах з [PERSON] та ТОВ «Крок-К» на користь АТ «Універсал Банк» судові витрати в розмірі 1\~700 грн. державного мита та 30,0 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення (а.с.\~24-26). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16.06.2012 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20.12.2011 року залишено без змін (а.с.\~27-28). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.04.2013 року касаційну скаргу відхилено, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20.12.2011 року залишено без змін, ухвалу апеляційного суду Київської області від 16.05.2012 року залишено без змін (а.с.\~31-33). На підставі заяви стягувача від 09.03.2016 року про примусове виконання рішення суду старшим державним виконавцем Хмєлєвою\~М.В. 12.03.2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №\~50434929 щодо примусового виконання рішення суду №\~2-34/2011 про стягнення з [PERSON] та ТОВ «Крок-К» на користь АТ «Універсал Банк» в рівних частинах судові витрати в сумі 1\~730 грн. (а.с.\~34). 29.06.2016 року у виконавчому провадженні ВП №\~50434929 старшим державним виконавцем Хмєлєвою\~М.В. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.\~2 ч.\~1 ст.\~47, ст.\~50 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до п.\~2 даної постанови виконавчий документ може бути повно пред`явлений для виконання в строк до 29.06.2017 року (а.с.\~35). Також, на підставі заяви стягувача від 09.03.2016 року про примусове виконання рішення суду старшим державним виконавцем Хмєлєвою\~М.В. 12.03.2016 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП\~№\~50435044 щодо примусового виконання виконавчого листа №\~2-34/2011 про стягнення з [PERSON] та ТОВ «Крок-К» на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості в сумі 225719,68\~грн.\~(а.с.\~36). 07.07.2016 року у виконавчому провадженні №\~50435044 старшим державним виконавцем Хмєлєвою\~М.В. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.\~38). 30.12.2016 року у виконавчому провадженні №\~50435044 старшим державним виконавцем Хмєлєвою\~М.В. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.\~2 ч.\~1 ст.\~37 Закону України «Про виконавче провадження», строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання вказано до 30.12.2019 року (а.с.\~37). Що стосується позовних вимог позивача про визнання фактичної відмови стягувача в особі АТ «Універсал Банк» від примусового виконання судового рішення та визнання судом закінчення строку, передбаченого законом для примусового стягнення боргу стягувачем, суд зазначає наступне. Статтею 13 Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Водночас під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Статтею 16\~ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також передбачений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ст.ст.\~81,\~83 ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Сторони та\~інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Відтак на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту. Установивши наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, незалежно від інших встановлених судом обставин. З матеріалів справи вбачається, що згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчий лист №\~2-34/2011 від 21.11.2012 року виданий Вишгородським районним судом Київської області на виконанні у відділі державної виконавчої служби не перебуває та станом на 17.06.2021 року відсутні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення боргу з позивача, що підтверджується довідками відділу ДВС від 10.06.2021 №\~28737 та від 17.06.2021 №\~303399. При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище і захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет і підстави позову), характер порушеного права позивача і можливість його захисту в обраний ним спосіб, зокрема, встановити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Своєю чергою, відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову. Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх порушених прав та законних інтересів, аргументи позивача та його представника в їх сукупності зводяться до неправильного розуміння ними вимог законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог. Окремо варто наголосити, що відмова у задоволенні позову не позбавляє позивача можливості звернутися до відповідного суду з позовом для зняття арешту з майна позивача. Що стосується позовних вимог позивача про визнання судом, що виконавчий документ не підлягає примусовому виконанню, суд зазначає про наступне. Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання. Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження. Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» у зв`язку з відсутністю чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний. Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону. Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України). Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом. Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа. Разом з тим, за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України. При цьому у стягувача залишається право на поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, у разі доведеності (ст.\~433 ЦПК України). Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.\~1 ст.\~1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. У справі «Soering vsUK» [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст.\~6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням. Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: dismissed