Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Запорізька районна державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міністерства юстиції України, в якому просила встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] , за адресою [ADDRESS] на час відкриття спадщини на [INFO] , та визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS] . Позов обґрунтувала тим, що з січня 2016 року та по 05.03.2018 року, день смерті [PERSON] , вона мешкала разом з ним за адресою [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого не складалося, і взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому і на що він за законом матиме право, заповідав їй. Після смерті [PERSON] , [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, що прийняла спадщину в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України, шляхом проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, звернулась до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини та видачі їй свідоцтва про право на спадщину на будинок [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 05 серпня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4138, посвідченого Карташовою Т.М., приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області і право власності на який було зареєстровано ним на підставі діючого на той час законодавства в ОП ЗМБТІ. Постановою державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцової Л.В. від 20 липня 2022 року № 520/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності документів на підтвердження факту прийняття спадщини шляхом проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Підстави для оскарження постанови нотаріуса у неї відсутні, у зв`язку з тим, що на час відкриття спадщини і спадкодавець і спадкоємець мали зареєстроване місце проживання відмінне від фактичного, за різними адресами. Ухвалою від 02.09.2022 Запорізьким районним судом Запорізької області відкрите провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Сторони у підготовче засідання не з`явились. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву, в якій просить провести підготовче засідання без їх участі, закрити підготовче провадження по справі та призначити справу до судового розгляду. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилась, про час і місце проведення судового засідання повідомлена своєчасно та належним чином. Відповідач не скористалась своїм правом та не надала до суду відзив на позовну заяву. Представник третьої особи Запорізької районної державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився. Ухвалою від 22.11.2022 підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Боярчук Н.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з січня 2016 року та по 05.03.2018 року, день смерті [PERSON] , позивачка [PERSON] мешкала разом зі спадкодавцем за адресою [ADDRESS] , що в повному обсязі підтверджено доданими до справи письмовими доказами. За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого не складалося, і взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому і на що він за законом матиме право, заповідав [PERSON] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, що прийняла спадщину в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України, шляхом проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, звернулась до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини та видачі їй свідоцтва про право на спадщину на будинок [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 05 серпня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4138, посвідченого Карташовою Т.М., приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області і право власності на який було зареєстровано ним на підставі діючого на той час законодавства в ОП ЗМБТІ. Постановою державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцової Л.В. від 20 липня 2022 року № 520/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності документів на підтвердження факту прийняття спадщини шляхом проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Підстави для оскарження постанови нотаріуса у неї відсутні, у зв`язку з тим, що на час відкриття спадщини і спадкодавець і спадкоємець мали зареєстроване місце проживання відмінне від фактичного, за різними адресами. Тому за захистом своїх спадкових прав позивачка вимушена звернутися до суду. Відповідач [PERSON] жодного разу до суду не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 визначено: спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї (п.3.21). Для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком (п. 4.11). Відповідно до частини другої статті 2 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмеження. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року по справі № 360/2312/16-ц зазначає, що «реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини». Таким чином спадкоємцю достатньо звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і надати паспорт із реєстрацією за місцем проживання спадкодавця, і нотаріус буде вважати цього спадкоємця таким, що прийняв спадщину». Однак, при цьому, у постановах Верховного Суду: від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) зроблено висновок про те, що «державна реєстрація позивача у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті матері за адресою реєстрації». В постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зазначено, що «З огляду на положення наведеної норми Закону Верховний Суд не бере до уваги доводи касаційної скарги, що відсутність реєстрації місця проживання відповідача за останнім місцем проживання спадкодавця є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами». Аналогічний правовий висновок зроблено в Постанові Верховного Суду від 01.07.20 року по справі № 222/1109/17, постанові від 19 травня 2021 року по справі № 937/10434/19-ц. Ст. 293, 315 ЦПК України передбачено, що встановлення юридичних фактів, від яких залежить виникнення особистих чи майнових прав фізичних осіб, - факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вирішується в порядку окремого провадження. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Вимоги про встановлення фактів та визнання права власності у порядку спадкування можуть розглядатися разом в межах позовного провадження - ВС КЦС № 691/1237/20 від 03.11.2021 року. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 07 жовтня 2021 року Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 304 від 09 березня 2018 року (а.с. 25). На день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що вбачається з матеріалів спадкової справи (а.с. 93). Однак, фактично з січня 2016 року і по день смерті [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з акту про фактичне проживання з додатками (арк.37-39), довідки від КНП «Сімейний лікар» (а.с. 66), матеріалів кримінального провадження за фактом смерті [PERSON] № [NUMBER] від 06.03.2018. Неможливість проживання в належному йому будинку за місцем реєстрації підтверджено звітом про незалежну оцінку майна, яким встановлено факт руйнації будинку, та довідкою про відсутність в будинку електропостачання (а.с.41). За адресою фактичного проживання [PERSON] мешкав разом з [PERSON] з січня 2016 року і по день смерті, що знаходить своє підтвердження, окрім зазначених документів, в ухвалі Запорізького районного суду від 11.07.2016 року (а.с.65). Факт спільного проживання [PERSON] і [PERSON] в будинку [ADDRESS] з січня 2016 року і до дня його смерті підтверджено показами свідків [PERSON] та [PERSON] які були допитані в судовому засіданні та пояснили суду, що вони є сусідами [PERSON] і [PERSON] , які разом мешкали за адресою [ADDRESS] , оскільки [PERSON] хворів, а [PERSON] доглядала його до моменту смерті останнього. 17 січня 2018 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого не складалося, і взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому і на що він за законом матиме право, заповідав [PERSON] , [INFO] . Таким чином, проживаючи разом зі спадкодавцем з січня 2016 року і по день смерті на час відкриття спадщини, позивач як спадкоємець за заповітом, який не заявив про відмову від спадщини протягом встановленого ст. 1270 ЦК України строку, є спадкоємцем, що прийняла спадщину в порядку ст. 1268 ч. 3, 4 ЦК України. З часу відкриття спадщини, а саме з 05 березня 2018 року, спадщина належить позивачу по справі на підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивач з часу її відкриття, а саме з 05 березня 2018 року, набула речові права на успадкований будинок - право володіння та право користування ним і, відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеною нерухомістю виникає в позивача з часу державної реєстрації її права власності (ч. 2 ст. 1299 ЦК України, постанова ВСУ від 23.01.13 р. №6-164цс12, постанова ВСУ від червня 2016 року № 6-1376ц16). Після смерті [PERSON] , [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, що прийняв спадщину в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України, шляхом проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, звернулась до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини та видачі їй свідоцтва про право на спадщину. Протягом 6-місячного строку з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулась донька [PERSON] відповідач по справі [PERSON] . Інші спадкоємці не звертались та відсутні. Постановою державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцової Л.В. від 20 липня 2022 року № 520/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності документів на підтвердження факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, і як наслідок при відсутності документів на підтвердження факту прийняття спадщини шляхом проживання - пропущення строку звернення з заявою про прийняття спадщини. Підстави для оскарження постанови нотаріуса у позивача відсутні, у зв`язку з тим, що на час відкриття спадщини і спадкодавець і спадкоємець мали зареєстроване місце проживання відмінне від фактичного, за різними адресами. Таким чином, реалізація спадкових прав позивача залежить від встановлення в порядку цивільного судочинства факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] , за адресою [ADDRESS] на час відкриття спадщини на [INFO] . Пред`явлення позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом, при доведеності неможливості реалізації спадкових прав в нотаріальному порядку внаслідок необхідності встановлення факту що має юридичне значення, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач в ході розгляду справи не надала відповідних доказів на спростування позовних вимог позивача та наданих позивачем доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК). На основі викладеного, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved