Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся із позовом до Васильківського міськрайонного суду Київської області у якому просив стягнути із відповідача, як спадкоємця [PERSON] , на його користь в межах суми вартості спадкового майна, суму боргу у розмірі 22 000,00 доларів США. В обґрунтування позовних вимог вказує, що рішенням Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області від 09 березня 2006 року було вирішено передати безкоштовно [PERSON] у власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , розміром 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Зазначає, що маючи намір купити в цьому селі земельну ділянку між позивачем та [PERSON] , була попередня домовленість про те, що [PERSON] продасть позивачу належну йому земельну ділянку, розміром 0,15 га., що знаходиться в [ADDRESS] . За що отримав авансовий платіж у розмірі 22 000 доларів США. Стверджує, що факт вказана домовленість та передача грошових коштів відбувалися в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , та засвідчено письмовою розпискою з власноручним підписами свідків, позивача та [PERSON] . Посилається, що в цей же день на підтвердження своїх намірів [PERSON] видав на ім`я позивача Довіреність від 07.02.2007 строком дії до 2010 року для сприяння йому у здійсненні оформлення приватизації та отримання державною акту на право власності на земельну ділянку. Вказує, що в подальшому 16.02.2009 [PERSON] видав позивачу іншу нотаріально посвідчену довіреність строком дії до 16.02.2014. Однак, станом на січень 2014 року приватизація [PERSON] земельної ділянки здійснена не була. Зазначає, що 29 січня 2014 року на вимогу позивача [PERSON] отримані від позивача грошові кошти в розмірі 22 000 доларів США, не повернув, оскільки між ними була досягнута домовленість, що [PERSON] продасть позивачу іншу належну йому земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , а в разі неможливості поверне позивачу грошові кошти в розмірі 22 000 доларів США. Стверджує, що починаючи з 29 січня 2014 року він періодично зустрічався з [PERSON] під час таких зустрічей, [PERSON] підтверджував свій намір продати позивачу земельну ділянку, однак у нього весь час були якісь причини щодо відсутності належних документів на землю, що унеможливлювало укладеннятакої угоди. Остання зустріч відбулася восени 2017 року. Посилається, що приїхавши в черговий раз до [PERSON] в листопаді 2018 року позивач дізнався про те, що [PERSON] помер [INFO] . У цей же місяць до Васильківської державної нотаріальної контори позивачем було подано вимоги до спадкоємців померлого [PERSON] про відшкодування йому в межах вартості спадкового майна 22 000 доларів США. Вказує, що надаючи правову оцінку правовідносинам, які склалися між ним та померлим [PERSON] необхідно враховувати, що отримання [PERSON] грошових коштів як авансового платежу в рахунок майбутнього відчуження ним земельної ділянки на яку він набуде (чи набув право власності) відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Враховуючи, що термін повернення грошових коштів між позивачем та [PERSON] чітко визначений не був, та що на меті позивач мав не повернення грошових сум, а придбання у власність земельної ділянки, після смерті [PERSON] обов`язок повернути позивачу отримані грошові кошти покладається на його спадкоємців. Вказує, що станом на час смерті [PERSON] відповідно до вимог ч. 2 та 3 ст. 1281 та ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Зазначає, що в межах строку встановленого статтею 1281 ЦК України позивач направив до Васильківської державної нотаріальної контори свої вимоги до спадкоємців. Зазначене підтверджується листом до Васильківської державної нотаріальної контори вимоги до спадкоємців про повернення боргу в розмірі 22000 доларів США, що підтверджується відміткою нотаріальної контори про отримання вимоги (Індекс 373/02-14, дата отримання 20.11.2018). Стверджує, що не отримавши відповідь на вищезазначений лист вимогу, 06.12.2018 він звернувся з Запитом до Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області з метою отримання наступної інформації: чи була заведена спадкова справа щодо померлої фізичної особи [PERSON] , чи було прийнято спадщину відкриту після смерті [PERSON] , інформацію про склад спадкового майна та кола спадкоємців, якими прийнято спадщину, чи наявна інформація про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Посилається, що на надісланий запит ним було отримано лист від Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області Вих. №1701/02-14 від 15.12.2018, із якого вбачається, що Запит долучений до матеріалів спадкової справи № 59/2018, спадкоємцям направлено копію запиту з метою доведення до їх відому. Проте йлму було відмовлено у наданні інформації з приводу кола спадкоємців. Вказує, що 05 квітня 2019 року ним отримано запит від адвоката Глущенка М.М. який повідомив про те, що він є представником спадкоємців померлою [PERSON] - [PERSON] . Зазначає, що наразі в позасудовому порядку спір не врегульований та в телефонній розмові з адвокатом останній повідомив, що його клієнт вважає недоцільним надавати інформацію щодо його місце проживання та телефонні засоби зв`язку. З урахуванням викладеного вище, просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2019 дану справу було передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2020 дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.06.2020 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 27.10.2020 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що розписка від 07.02.2007 не містить у собі даних про одержання [PERSON] грошових коштів від позивача, її зміст є суперечливим, зокрема текст розписки не вбачає моменту передання грошових коштів, що є обов`язковою умовою дії того, щоб договір вважався укладеним. Крім того зазначає, що на початку тексту розписки [PERSON] , зазначає, що продав ділянку, проте потім [PERSON] вказує про можливість відмови від продажу, та в такому випадку зобов`язується повернути кошти плюс 100%, тобто сорок чотири тисячі доларів США, але не вказано порядку повернення цих коштів. Посилається, що в тексті розписки відсутні докази щодо наявності права власності у [PERSON] на земельну ділянку, що є предметом розписки. Акцентує увагу й на те, що Сторони в розписці назвали себе як Продавець та Покупець, а не як Позичальник та Боржник відповідно, а тому визначити дійсну правову природу взаємин сторін, з огляду на зміст розписки, за відсутності інших доказів, не вбачається за можливе. Стверджує, що [PERSON] виконав зобов`язання, взяті на себе документом під назвою розписка, а саме видав на ім`я Позивача нотаріально засвідчені довіреності від 07 лютого 2007 року та від 16 лютого 2008 року. Вказує, що перша довіреність була строком на 3 роки, а інша на п`ять. Зазначеними довіреностями було уповноважено [PERSON] на оформлення права власності та продажу за його розсудом земельної ділянки загальною площею 0,15 га, яка знаходиться на території [ADDRESS] . Зазначає, що позивач погоджується з зазначеним та вказує, що станом на січень 2014 року приватизація земельної ділянки здійсненна не була, проте не вказує які дії вчинив останній щоб скористатись повноваженнями якими він був наділений зазначеними довіреностями. Також Позивач не вказує, що [PERSON] відмовився від продажу земельної ділянки, що є предметом розписки. Вказує, що позивачем також пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даними вимогами. Зазначає, що розписка від 29.01.2014, як і попередня не містить у собі даних про одержання [PERSON] грошових коштів від позивача, її зміст є суперечливим. Зокрема текст розписки не вбачає моменту передання грошових коштів, що є обов`язковою умовою для того, щоб договір вважався укладеним. Розпискою не визначено строки та порядок передачі земельної ділянки, не підтверджено саме право [PERSON] , на земельну ділянку, що є предметом розписки, не обумовлено й строки та порядок повернення коштів. Посилається, що визначити дійсну правову природу взаємин сторін, з огляду на зміст розписки, за відсутності інших доказів, не вбачається за можливе. Стверджує, що зазначені вище розписки за своєю організаційно-правовою формою не є договорами позики, а тому позивач не може посилатись, а суд не може застосовувати норми матеріального права передбачені ст. ст. 1046,1047,1049 Цивільного кодексу України. Окрім того вказує, що звертаючись з позовною заявою [PERSON] визначив відповідачем [PERSON] , проте не надав жодних доказів, що відповідачка вступила в спадщину, а якщо і вступила, то яку частину спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] успадкувала остання. З урахуванням викладеного вище просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 10.11.2020 позивачем було подано до суду відповідь на відзив відповідача. У поданій відповіді на відзив позивач зазначає, що [PERSON] в розписках підтвердив факт отримання ним грошових коштів 22 тисячі доларів США та в позовній заяві ним належним чином обґрунтовано обставини отримання ним цих грошових коштів та подальші правовідносини, які виникли між ним та [PERSON] . Вказує, що за своє життя [PERSON] ніколи не заперечував того факту, що отримав від позивача грошові кошти, та навпаки постійно підтверджував вказаний факт, в тому числі неодноразово видаючи позивачу довіреності на вчинення певних дій, а тому з юридичної точки зору отримані від позивача грошові кошти в розмірі 22 тисячі доларів США за своїм змістом є авансовим платежем, в рахунок укладення майбутнього договору. Посилається, що [PERSON] зобов`язувався вчинити дії пов`язані з відчуженням ним на користь позивача нерухомого майна та конкретного строку щодо виконання цих зобов`язань встановлено не було. Стверджує, що останньою розпискою від 29 січня 2014 року [PERSON] підтвердив своє зобов`язання щодо відчуження на ім`я позивача об`єкта нерухомості або повернення грошових коштів. Звертає увагу, що і в цій розписці також не встановлено строку виконання зобов`язання, а тому доводи Відповідача про початок строку позовної давності з моменту написання цієї розписки є невірними. Вказує, що вимоги про повернення грошових коштів [PERSON] за його життя позивачем не заявлялися, оскільки його метою було придбання нерухомості, а тому початок перебігу строку позовної давності слід відраховувати з моменту смерті [PERSON] та на момент пред`явлення позову трирічний строк позовної давності не минув. З урахуванням викладеного вище просив суд позов задовольнити. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.06.2021 розгляд справи було призначено у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.07.2021 у справі було завершено підготовче провадження та призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 01.02.2022 Васильківською районною державною нотаріальною конторою Київської області було надано на запит суду копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] . У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, 14.07.2021 представником позивача було подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності позивача та його представника. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 27.12.2022 подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача, відповідача та представника третьої особи, оскільки дані особи належним чином повідомленні про розгляд справи та їх неявка не є перешкодою для розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області № 323 від 09.03.2006 було вирішено передати [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована у [ADDRESS] (а.с. 170 т. 1). 07.02.2007 [PERSON] видав [PERSON] розписку із якої вбачається, що [PERSON] продав [PERSON] ділянку, яка знаходиться в [ADDRESS] за 22 000,00 доларів США. Вразі відкликання довіреності по ініціативі [PERSON] або відмови від продажу ділянки зобов`язується повернути грошові кошти плюс 100 %, що складає 44 000,00 доларів США (а.с. 141 т. 1). У цей же день, 07.02.2007 [PERSON] видав [PERSON] довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом КМНО Федоришиним О.П., та відповідно до якої [PERSON] уповноважив [PERSON] виступати в усіх установах та організаціях з питань приватизації та отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та в подальшому продати належну йому на праві власності вищевказану ділянку за ціною та на умовах за його розсуд. Термін дії довіреності визначено до 07.02.2010 (а.с. 9 т. 1). 16.02.2008 [PERSON] видав [PERSON] довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом ВРНО Соломатіною О.П., та відповідно до якої [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником в органах державної влади та місцевого самоврядування, в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності, та галузевої належності, в тому числі в міських та районних радах Київської області, органах нотаріату, Головному управлінні земельних ресурсів у Київській області, містобудування та архітектури Київської області, податкових інспекціях Київської області, та інших державних органах, установах і організаціях з питань: оформлення права власності та продажу за ціну та на умовах, за його розсудом, земельної ділянки, загальною площею 0,15 га, яка знаходиться на території [ADDRESS] , належну йому на підставі рішення № 232 Тридцятої сесії Четвертого скликання Крушинської сільської ради від 09.03.2006. Термін дії довіреності до 16.02.2014 (а.с. 10 т. 1). Як встановлено судом під час судового розгляду, земельну ділянку, загальною площею 0,15 га, яка знаходиться на території [ADDRESS] , [PERSON] у власність набуто не було та позивачу в подальшому у власність не передано. Після цього, 29.01.2014 [PERSON] видав [PERSON] розписку із якої вбачається, що [PERSON] зобов`язувався передати [PERSON] свою частку земельної ділянки площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В іншому випадку зобов`язувався повернути позивачу грошові кошти у розмірі 22 000,00 доларів США, які [PERSON] заборгував [PERSON] (а.с. 140 т. 1). Таким чином судовим розглядом встановлено, що [PERSON] відповідно до рішенням Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області № 323 від 09.03.2006 було вирішено передати безоплатно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована у [ADDRESS] , яку останній в майбутньому зобов`язувався продати [PERSON] . За майбутній продаж земельної ділянки [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 22 000,00 доларів США. Факт отримання [PERSON] грошових коштів підтверджується оригіналом розписки від 07.02.2017 із якої, зокрема вбачається, що вразі відкликання довіреності по ініціативі [PERSON] або відмови від продажу ділянки останній зобов`язується повернути грошові кошти плюс 100 %, що складає 44 000,00 доларів США. Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи по суті та вказані обставини не заперечувалися сторонами у справі, вказана вище земельна ділянка у встановленому законом порядку не була оформлена на користь [PERSON] та відповідно останній не повернув позивачу отримані кошти у розмірі 22 000,00 дол. США Як свідчать матеріали справи, доказів того, що довіреність від 16.02.2008 була відкликана чи визнана недійсною у встановленому законом порядку, відсутні А тому суд вважає, що у розумінні наявних у справі доказів та на підставі їх оцінки, вказана вище довіреність підтверджує факт отримання [PERSON] грошових кошів у розмірі 22 000,00 доларів США, як платежу за укладання у майбутньому договору купівлі-продажу земельної ділянки. Окрім цього, із оригіналу розписки від 29.01.2014 вбачається, що [PERSON] не заперечував факт отримання від позивача грошових коштів у розмірі 22 000,00 доларів США та зобов`язувався передати у власність позивачу іншу земельну ділянку. Посилання представника відповідача на ту обставину, що у розписці від 07.02.2007 відсутні відомості про отримання [PERSON] коштів та момент такої передачі коштів, порядок повернення грошових коштів у разі відкликання довіреності по ініціативі [PERSON] або відмови від продажу ділянки, не спростовують факт того, що [PERSON] були отримані від позивача грошові кошти у розмірі 22 000,00 доларів США в підтвердження дійсних намірів сторін щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу земельної ділянки. Окрім цього, посилання представника відповідача на ту обставину, що у тексті розписки відсутні посилання на докази в обґрунтування наявності на праві власності у [PERSON] земельної ділянки не спростовують факт того, що [PERSON] вчиняв дії щодо набуття у власність даної земельної ділянки та передачу у майбутньому її у власність позивачу за грошові кошти, які ним уже були отриманні. Також посилання представника відповідача на ту обставину, що [PERSON] виконав взяті на себе зобов`язання, оскільки видав на ім`я позивача нотаріально посвідчені довіреності від 07.02.2007 та від 16.02.2008 суд відхиляє, оскільки предметом правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем є купівля-продаж у майбутньому земельної ділянки, яку [PERSON] не було передано у власність позивачу. Суд також звертає увагу на той факт, що під час судового розгляду відповідачем не заперечувався факт написання [PERSON] розписок від 29.01.2014 та 07.02.2007. Як встановлено судом під час судового розгляду, право власності на земельну ділянку у [ADDRESS] [PERSON] не набуто та у власність позивача не передано. Також не було передано у власність позивачу земельну ділянку у по [ADDRESS] відповідно до розписки від 29.01.2014. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов`язання. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі, визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору купівлі-продажу. Згідно із ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Враховуючи, що сторони не надали доказів наявності їх волевиявлення, щодо надання розпискам від 07.02.2007 та від 29.01.2014 сили попереднього договору, то останні і не можуть розцінюватись судом як попередній договір. І оскільки письмового правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання договору купівлі-продажу у вигляді завдатку, попереднього договору та самого договору купівлі-продажу земельної ділянки, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, а саме ст. 657 Цивільного кодексу України - нотаріально посвідчені в письмовій формі між сторонами укладено не було, то сплачені позивачем кошти в сумі 22 000,00 доларів США є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися. Вищезазначене твердження відповідає правовій позиції, викладена в постанові Верховного Суду по цивільній справі № 509/4315/16-ц від 21 листопада 2018 року, яку відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховувати суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Оскільки суд прийшов до висновку, що передані позивачем кошти [PERSON] є авансом, договір купівлі-продажу земельної ділянки у майбутньому укладено не було, однак особа, що отримала грошову суму по даний час не повернула безпідставно отримане, а тому такі кошти, незалежно від поведінки та вини будь-якої зі сторін, повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавались. Проте, судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.09.2017 (а.с. 216 т. 1). Відповідно до копії спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] , [INFO] , якій 13 серпня 2020 року державний нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області було видано: -Свідоцтво № 1-954 про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частину житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових надвірних будівель, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -Свідоцтво № 1-957 про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частину житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових надвірних будівель, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -Свідоцтво № 1-958 про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частину земельної ділянки площею 0,1250 га, кадастровий номер 3221484001:02:024:0049, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -Свідоцтво № 1-963 про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частину земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221484001:02:022:0051, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -Свідоцтво № 1-966 про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частину земельної ділянки площею 0,0440 га, кадастровий номер 3221484001:02:022:0050, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -Свідоцтво № 1-969 про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частину земельної ділянки площею 0,0980 га, кадастровий номер 3221484001:02:024:0050, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 47, 49, 51, 53, 55, 57, т. 2). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Як було встановлено судом, свідоцтва про право на спадщину відповідачу було видано 13.08.2020, а тому позивач пред`явив свої вимоги до спадкоємця у відповідності до вимог ст. 1281 ЦК України. Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача заборгованості у розмірі 22 000,00 доларів США. у межах вартості отриманого нею спадкового майна після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ,є обгрунтованими. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Як було встановлено судом вище, між позивачем та [PERSON] не було погоджено строк, коли останній був зобов`язаний передати у власність позивачу земельну ділянку. Окрім цього, факт написання [PERSON] розписки від 29.01.2014 підтверджує той факт, що останній визнавав свій обов`язок з передачі у власність позивачу земельну ділянку або повернення отриманих коштів. Як зазначив позивач у судовому засіданні, він сподівався та [PERSON] підтверджував йому той факт, що після оформлення [PERSON] права власності на земельну ділянку, останній передасть її у власність позивачу. При цьому, позивач у судовому засіданні пояснив, що він тривалий час чекав та сподівався, що [PERSON] належним чином оформить свої права на земельні ділянки та такий правочин між ними буде укладено нотаріально, оскільки його метою було набуття саме у власність земельної ділянки, а не надання коштів у борг. Таким чином, суд приходить до висновку, що лише після смерті [PERSON] позивач зрозумів, що ним не буде отримано у власність земельну ділянку та у останнього виникло право на звернення до суду із позовом до спадкоємців [PERSON] про стягнення коштів. За вказаних обставин, суд не знаходить правових підстав вважати, що строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом у позивача сплинув. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача, як спадкоємця [PERSON] , на користь позивача в межах вартості спадкового майна заборгованість у розмірі 22 000,00 доларів США. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 5 920,00 грн.

Outcome: approved