Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив ухвалити рішення, яким скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження АВ№951709 від 11.10.2010 року, винесену відділом державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції. Свої вимоги мотивує тим, що 16.08.2021 року від відповідача було отримано листа в якому він зазначив, що в рішенні суду по цивільній справі № 2-2634/11 від 29.02.2012 року вказано, що арешт було накладено державним виконавцем 05.12.2011 року на підставі виконавчого листа № 1-496 від 18.06.2010 року, який згідно з рішенням суду необхідно звільнити з-під арешту, але згідно з витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником [PERSON] значиться обтяження у вигляді арешту нерухомого майна та оголошення на його відчуження АВ№951709 від 11.10.2010 року. У зв`язку з чим скасування постанови арешту накладеного на все рухоме та нерухоме майно не вважається можливим. Крім того, матеріали вищезазначеного виконавчого провадження вже у відповідача не зберігаються, у зв`язку з завершенням терміну зберігання. Як зазначає позивач, у зв`язку з кримінальним провадженням та засудженням [PERSON] за ч. 2 ст. 307 КК України були накладені арешти на рухоме та нерухоме майно, які згідно рішень Біляївського районного суду Одеської області були скасовані. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті позивач є спадкоємцем, але не має можливості отримати спадщину у зв`язку з наявністю арешту майна. На даний час був виявлений ще один арешт, який був накладений через кримінальне провадження, але перевірити у зв`язку з чим була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення його відчуження АВ№951709 від 11.10.2010 року не можливо через відсутність матеріалів виконавчого провадження. У зв`язку з вище викладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 04.07.2022 року позовна заява була залишена без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків. 01.08.2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про виконання ухвали суду щодо усунення недоліків. Ухвалою суду від 04.08.2022 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 15.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач до судового засідання не з`явився, але згідно заяви, яка надійшла на адресу суду, просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 40). У судове засідання представник відповідача не з`явився, але надав до суду заяву, згідно якого просив розглянути справу без участі представника Біляївського відділу державної виконавчої служби (а.с. 35). Також до суду було надано заперечення, відповідно до якого зазначено, що в рішенні суду № 2-2634/11 від 29.02.2012 року вказано, що арешт було накладено державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 1-496 від 18.06.2010 року, який згідно рішення суду необхідно звільнити з-під арешту. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником [PERSON] значиться обтяження у вигляді арешту нерухомого майна та оголошення на його відчуження АВ№951709 від 11.10.2010 р., а арешт, який було накладено 05.12.2011 р. на підставі виконавчого листа №1-496 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні. Згідно АСВП за боржником [PERSON] значиться 14 виконавчих проваджень за виконавчими документами, які видав Біляївський районний суд Одеської області про стягнення з боржника [PERSON] на користь держави штрафів та судового збору на загальну суму: 7788,48 грн. У зв`язку з вищевикладеним представник відповідача просив відмовити в задоволені позовної заяви в повному обсязі. Судом, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно №19776284 від 01.08.2007 року, [PERSON] було зареєстровано в законному порядку право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Відділом державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження серії АВ №951709 від 11.10.2010 року на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 4). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.02.2020 року, актовий запис № 08, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 6). Відповідно до довідки щодо надання відомостей стосовно спадкоємців по спадковій справі № 2319/02-14 від 10.08.2020 року виданої Біляївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області, [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , який прийняв спадщину (а.с. 5). Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29.02.2012 року та постанови Біляївського районного суду Одеської області від 14.04.2021 року арешт з майна [PERSON] був знятий (а.с. 8-9). Згідно листа Біляївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №21242/30 від 16.08.2021 року, вбачається, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником [PERSON] значиться обтяження у вигляді арешту нерухомого майна та оголошення на його відчуження АВ№951709 від 11.10.2010 р. та згідно «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого Міністерством юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки та підстави для скасування постанови арешту накладеного на все рухоме та нерухоме майно - відсутні (а.с. 10). Згідно ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Згідно ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі реалізувати свої права на реєстрацію, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved