Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 07.09.2022 надійшла позовна заява Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що між Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг із забезпечення пропускного режиму від 02 січня 2020 року № 381. Відповідач зобов`язання не виконав, тому станом на 01.07.2021 загальна сума заборгованість по оплаті за надані послуги склала 1857, 00 грн., а загальний розмір заборгованості з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних та пені складає 3\~640, 82 грн., яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача, а також судові витрати. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 07.09.2022 указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В. Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. До суду 20 жовтня 2022 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою судді від 20 жовтня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що між [PERSON] да Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», був укладений договір № 381 від 02.01.2020 про надання послуг із забезпечення пропускного режиму. Відповідно до умов договору № 381 від 02.01.2020 позивач, як виконавець надає послуги пропускного режиму працівникам відповідача, як замовнику, за адресою [ADDRESS] . Відповідач, як замовник, був зобов`язаний своєчасно, перераховувати плату до 10 числа місяця, що йде за звітним. Вартість одного місяця відповідно до договору складає 619, 00 грн. Дана умова договору відповідачем не виконувалась, тому позивачем були виставлені платіжні вимоги: за січень 2020 - № о-0002 на суму 619 грн., за лютий 2020 - № о-0012 на суму 619 грн., за березень 2020 - № о-0022 на суму 619 грн. Таким чином сума основного боргу становить 1857, 00 грн. Крім того, за невиконання умов договору передбачені штрафні санкції, а саме: пеня в розмірі 1696, 06 грн., 3% річних 74, 13 грн., інфляційні втрати 13,63 грн. Станом на 01.07.2020 сума заборгованості становить 3\~640, 82 грн., з яких 1857, 00 грн. сума основного боргу; 1696, 06 пеня; 74, 13 грн. 3% річних; 13,63 грн. інфляційні втрати. У зв`язку з несплатою суми за договором про надання послуг у встановлені строки позивач на адресу відповідача надіслав претензію № 157/к-2 від 19.02.2021, але відповіді на неї останній не отримав, заборгованість станом на час звернення до суду не погашена. Відповідно до положень частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи\~доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. ст.\~13,\~14 ЦК України\~цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно із ст. 903 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, в строки, та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за надання послуги пропускного режиму працівникам відповідача у розмірі 1857 грн. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені, інфляційних витрат та 3% річних від вказаної суми необхідно зазначити наступне. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 12. Договору боржнику належить сплатити пеню, розмір якої не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Статтею 625 ЦК України\~встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої\~статті 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved