Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

Вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 26 вересня 2022 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено відповідне покарання. Вирок суду набрав чинності 27 жовтня 2022 року. Згідно вироку суду [PERSON] визнано винним, зокрема, у тому, що він під час дії в Україні воєнного стану 28 червня 2022 року близько 08-ої години 30 хвилин вчинив крадіжку з полиці стола в одній з кімнат будинку [ADDRESS] грошових коштів у вигляді монет по 50 копійок та по 1 гривні на загальну суму 563 гривні, які належали [PERSON] , та розпорядився викраденими коштами на власний розсуд. Судовим рішенням встановлено, що неповнолітній [PERSON] спричинив потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду на суму 563 гривні. Потерпілий у кримінальному провадженні [PERSON] 10 листопада 2022 року звернувся до суду із цим цивільним позовом, предметом якого є стягнення матеріальної шкоди в сумі 2529 гривень 80 копійок та моральної шкоди в сумі 10 тисяч гривень, заподіяних кримінальним правопорушенням. Підставою для стягнення названо факт доведення вироком суду винуватості неповнолітнього [PERSON] у викрадені грошових коштів, які належали позивачу; спричинення матеріальної та моральної шкоди таким кримінальним правопорушенням. 16 грудня 2022 року отримано підтвердження про тимчасове місце проживання відповідача та його матері (а.с. 32). Ухвалою від 19 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 34). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Поштове відправлення із ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви та додатками до позову відповідачу та його законному представнику було вручено особисто 06 січня 2023 року (а.с. 36). Відзив на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та його законний представник не подали. Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з врахуванням наступного: Вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 26 вересня 2022 року, який набрав законної сили 27 жовтня 2022 року (а.с. 11-19), неповнолітнього [PERSON] визнано винним, зокрема, у таємному викраденні 28 червня 2022 року близько 08-ої години 30 хвилин з будинку [ADDRESS] грошових коштів на загальну суму 563 гривні, які належали [PERSON] , заподіявши йому на таку суму матеріальної шкоди. Відповідно до вказаного вироку, потерпілий [PERSON] цивільний позов у справі не заявляв, а також не прийняв від обвинуваченого та його законного представника відшкодування заподіяної шкоди в сумі 563 гривні. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 1 ст. 128 КПК України). Згідно з ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ч. 1 ст. 1177 ЦК України). Зі змісту вироку, який набрав законної сили (а.с. 11-19) вбачається, що при розгляді кримінального провадження відносно неповнолітнього [PERSON] встановлено обставину, що матеріальна шкода, заподіяна його злочином потерпілому [PERSON] , складається із суми викрадених грошових коштів і її розмір 563 гривні. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З врахуванням наведених вище норм цивільного та цивільного процесуального законодавства доведеним є факт заподіяння неповнолітнім [PERSON] потерпілому [PERSON] матеріальної шкоди, заподіяної його злочином, у сумі 563 гривні, і такий розмір матеріальної шкоди підлягає беззаперечному стягненню з винного на користь потерпілого. В той же час, позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди заявлена на суму 2529 гривень 80 копійок. Такий розмір матеріальної шкоди позивачем обґрунтовано необхідністю докладати зусиль задля притягнення винної особи до відповідальності, що мало вираз у приїзді до слідчого підрозділу для участі у слідчих діях, до суду під час розгляду кримінального провадження, а також до центру безоплатної вторинної правової допомоги, у зв`язку із необхідністю отримання правової допомоги. Матеріальні витрати позивач ствердив доданими до позовної заяви копіями чеків на придбання квитків та пального на загальну суму 1966 гривень 80 копійок (а.с. 20-21). Суд не вбачає підстав для задоволення цієї частини позовної вимоги (про стягнення 1966 гривень 80 копійок матеріальної шкоди), з врахуванням такого: Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 118 КПК України, витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, входять до складу процесуальних витрат, питання про які вирішується під час ухвалення судового рішення у кримінальному провадженні, а не є шкодою, яка підлягає стягненню шляхом подання цивільного позову. Така позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, зафіксованою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17. Отже, частина позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної злочином, підлягає задоволенню у сумі заподіяної злочином шкоди, яка встановлена вироком суду, що набрав законної сили, - 563 гривні, а решту суми матеріального відшкодування заявлені позивачем необґрунтовано. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, завданої злочином, суд враховує: Згідно зі ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; абзац другий ч. 3 ст. 23 ЦК України встановлює, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.; а частиною 4 цієї норми, - що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 635/6868/16-ц зазначено, що суд під час вирішення питання про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статей 12, 76, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). На підтвердження наявності підстав для відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди, останнім надано до суду, зокрема, вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 26 вересня 2022 року у справі № 139/423/22, який підтверджує протиправність діянь відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою, що була завдана позивачу, і протиправним діянням відповідача і його вини в її заподіянні (а.с. 11-19). Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabalesand, Balkandaliv the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Відповідаючи на питання, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві втрат немайнового характеру, - суд однозначно каже: так. Адже [PERSON] переніс стрес від виявлення факту проникнення сторонньої особи до будинку його батьків, факту викрадення його грошей. Як наслідок, [PERSON] вимушений був докласти зусиль до звичного устрою свого життя, аби виявити крадія, прийняти участь у досудовому розслідуванні кримінального провадження та його судовому розгляді, у зверненні до суду з цим позовом. Суд також враховує, що відповідач своїм кримінальним правопорушенням позбавив позивача грошових коштів в сумі 563 гривні, а тому його втрати немайнового характеру на відновлення такого свого матеріального стану не могли спричинити шкоду аж на 10 тисяч гривень. Такий розмір є неадекватним заподіяній матеріальні шкоді і не відповідає реальному розміру моральної шкоди. З урахуванням викладеного, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг втрат немайнового характеру, яких зазнав позивач у зв`язку з протиправною поведінкою щодо його грошей, тяжкість і тривалість вимушених змін у його житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, зокрема, що всі вони полягали у притягненні винної особи до відповідальності, непередбачуваних матеріальних витратах на реалізацію такої відповідальності, але не мали своїм наслідком якихось надзвичайних зусиль для відновлення попереднього матеріального стану у зв`язку з викраденням грошових коштів. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, у зв`язку з чим, визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 10 тисяч гривень, суд вважає необґрунтованим, а моральна шкода підлягає відшкодуванню позивачу у сумі 2000 гривень. Саме така сума, на думку суду, є співмірною з понесеними позивачем втратам немайнового характеру та відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. [PERSON] відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача. Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. На день звернення до суду з позовом [PERSON] є неповнолітнім, тому самостійно відповідає за завдану шкоду (а.к.с. 111). З вироку Мурованокуриловецького районного суду від 26 вересня 2022 року у справі № 139/423/22 вбачається, що неповнолітній обвинувачений [PERSON] не має власних доходів чи будь-якого майна, за рахунок яких могли б бути відшкодовані судові витрати, а його законним представником є, зокрема, мати [PERSON] .

Outcome: partial