Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

Позивач, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 20.02.2012 в розмірі 382 487, 93 станом на 03.02.2021 та судовий збір 5 737,32 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 20.02.2012. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі - Умови та Правила), «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що він повністю проінформований про умови кредитування. На підставі заяви відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитку картки, номери та строк дії яких зазначені у довідці про видачу кредитних карток. У подальшому кредитний ліміт збільшився до 15 000 грн, при встановлені і зміні якого банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору. Відповідно до розділу «Оферта позичальника» відповідач висловив свою згоду взяти позику під проценти у будь-якої особи. Строк повернення позики - 12 місяців з дати отримання позики. Порядок погашення позики: рівними частинами щомісяця до числа місяця, в який була отримана позика. Щомісячний платіж визначається за формулою: сума позики поділена на 12 частин з додаванням суми позики, помноженої на 2,4%. 20.02.2012 між сторонами укладено договір № KUB1476340753005. 01.11.2016 банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 300 000 грн за проектом «КУБ». Вказує, що позичальник у той же день зняв кредитні кошти у банкоматі та у відділенні банку. Відповідно до оферти позичальника позика погашається щомісячними платежами. Тобто у розмірі 32 200 грн протягом 12 місяців із 13.10.2016 по 13.10.2017 відбувалися списання платежів із кредитної картки на погашення заборгованості. Такі дії банку відповідають оферті позичальника де зазначено: «Для погашення заборгованості за позикою, доручаю ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», далі Банк, проводити списання коштів з усіх моїх рахунків на користь Позикодавця в розмірі, зазначеному в моїй пропозиції, при настанні дати платежу, зазначеного в цій пропозиції (здійснювати договірне списання)». Враховуючи, що списано 12 платежів у розмірі від 32 200 грн, позивач вказує, що заборгованість за договором № KUB1476340753005 погашена за рахунок вказаних списань із кредитної картки № [NUMBER] , а заборгованість, яка виникла на вказаній картці має бути погашена відповідно до умов договору про надання банківських послуг від 20.02.2012. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитними договорами та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 03.02.2021 заборгованість відповідача складає 382 487 грн 93 коп. - заборгованість за тілом кредиту, у тому числі 382 487 грн 93 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.03.2021 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи і визначено відповідні процесуальні строки. Копію ухвали та позовну заяву з додатками відповідач отримав 09.04.2021. 27.04.2021 [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 10.12.2018 банк звертався до суду із позовом до нього про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.02.2012 у розмірі 194 519,40 грн, а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви були мотивовані тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання кредитних послуг у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 20.02.2012, згідно якої відповідач отримав кредитну картку «Універсальна». 20.02.2014 відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку GOLD та відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 15 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України і відповідно формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку». Позивач вказував, що підписаною заявою відповідача підтверджується факт повного інформування останнього про умови кредитування в банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовій формі. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на положення ст.ст. 207, 638 ЦК України, а також вказує, що свідченням визнання відповідачем угоди є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів, що відповідає положенням ч. 2 ст. 642 ЦК України. Позивач зазначав, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитним коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. При цьому, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Позивач вказув, що з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 25.09.2018 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 498 446,76 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 194 519,40 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 187 168,53 грн.; пеня у розмірі 116 758,83 грн., однак позивач просив стягнути лише частину заборгованості з відповідача у розмірі 194 519,40 грн. заборгованості по тілу кредиту. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.02.2019, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01.08.2019 та постановою Верховного Суду від 29.01.2020, у задоволенні позову відмовлено. Судове рішення обґрунтовано тим, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо умов викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 20.02.2012, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором суд визнав безпідставними. Вказує, що у березні 2021 банк повторно звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.02.2012 у розмірі 382 487,93 грн за тілом кредиту, при тому, що звертаючись до суду з позовом 10.12.2018 банк також просив стягнути суму заборгованості виключно за тілом кредиту у розмірі 194 519,40 грн, тобто зазначає, заборгованість за період з 10.12.2018 по 15.03.2021 збільшилася на 187 968,53 грн. Разом з тим, відповідач зазначає, що у період з 10.12.2018 по 15.03.2021 взагалі не користувався картою та не отримував у банку кредитних коштів, а згідно виписки, отриманої в системі Приват24 взагалі не користувався картою та не отримував у банку кредитних коштів за період з 01.03.2017 по 23.04.2021. Відповідач посилається на те, що дійсно користувався грошовими коштами у період з 20.02.2012 по 28.02.2017 в межах затвердженого ліміту у розмірі 15 000 грн і уся заборгованість була ним погашена. Йому не відомо, на якій підставі банком збільшено кредитний ліміт до 382 487 грн 93 коп. особі з місячним доходом в одну мінімальну заробітну плату, в матеріалах справи також відсутні докази використання ним вказаних кредитних коштів. Також зазначає, що відповідно до п. 2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ ПриватБанку, Пам`ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а так само Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил власниками додаткових карт. Згідно п. 2.1.1.2. вищевказаного Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві. 20.02.2012 відповідачем складена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно інформації викладеної у вказаній заяві відповідачем, останній підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. В той же час, вказує, що позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Зі змісту анкети вбачається, що відповідачем не відмічений розділ про те, що Пам`ятка клієнта, що містить, у тому числі Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, отримав та ознайомлений з її змістом під розписку. Таким чином, враховуючи, що за умовами заяви позичальника, остання разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, то суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Крім того, зазначає, що позивачем не надано доказів того, що відповідна картка передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. Таким чином, позивачем не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про отримання кредиту та наявність заборгованості. 27.04.2021 від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засідання з повідомленням сторін. Необхідність розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін будь-яким чином не обґрунтовує. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.04.2021 у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засідання з повідомленням сторін відмовлено. Того ж дня - 27.04.2021 від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності, у якій посилався на те, що з 01.03.2017 взагалі не користувався карткою та не отримував у банку кредитних коштів, а тому вважає, що позивачем пропущений строк, у межах якого він може звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.02.2012 у розмірі 382 487 грн 93 коп. 23.06.2021 від представника позивача - адвоката Єрмолова Є.М. надійшла відповідь на відзив, у якій вказує, що сторонами при укладенні договору було досягнуто усі істотні умови договору з доданої до позовної анкети-заяви від 20.02.2012 чітко вбачається, що відповідач висловив згоду на укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» та особистим підписом засвідчив згоду, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять договір про надання банківських послуг. Також вказує, що згідно з Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який долучено до позовної заяви, на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2.3% (27.6% на рік)., вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Розрахунок заборгованості та виписка про рух коштів свідчать про користування відповідачем кредитними коштами та часткову сплату заборгованості. 20.02.2012 між сторонами укладено договір № KUB1476340753005. Відповідно до розділу «Оферта позичальника» відповідач висловив свою згоду взяти позику під проценти у будь-якої особи. Строк повернення позики - 12 місяців з дати отримання позики. Порядок погашення позики: рівними частинами щомісяця до числа місяця, в який була отримана позика. Щомісячний платіж визначається за формулою: сума позики поділена на 12 частин з додаванням суми позики, помноженої на 2,4%. 01.11.2016 банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 300 000 грн за проектом «КУБ». Вказує, що позичальник у той же день зняв кредитні кошти у банкоматі та у відділенні банку. Відповідно до оферти позичальника позика погашається щомісячними платежами. Тобто у розмірі 32 200 грн протягом 12 місяців із 13.10.2016 по 13.10.2017 відбувалися списання платежів із кредитної картки на погашення заборгованості. Такі дії банку відповідають оферті позичальника де зазначено: «Для погашення заборгованості за позикою, доручаю ПАТ КБ «Приватбанк», далі Банк, проводити списання коштів з усіх моїх рахунків на користь Позикодавця в розмірі, зазначеному в моїй пропозиції, при настанні дати платежу, зазначеного в цій пропозиції (здійснювати договірне списання)». Враховуючи, що списано 12 платежів у розмірі від 32 200 грн, позивач вказує, що заборгованість за договором № KUB1476340753005 погашена за рахунок вказаних списань із кредитної картки № [NUMBER] , а заборгованість, яка виникла на вказаній картці має бути погашена відповідно до умов договору про надання банківських послуг від 20.02.2012 і станом на день подання позову не погашена. Позов подано з метою недопущення подальшого зростання заборгованості. Інших заяв по суті справи не надходило. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] 20.02.2012 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНК». Своїм підписом в анкеті-заяві [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, а також зобов`язується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами. Разом із позовною заявою банком також було надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 20.02.2012 станом на 03.02.2021, згідно з яким заборгованість відповідача складає 382 487 грн 93 коп. - заборгованість за тілом кредиту, у тому числі 382 487 грн 93 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Крім того, банком також було надано виписку по картковому рахунку в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача щодо розмірів встановленого кредитного ліміту, довідку про видані кредитні картки із зазначенням строку їх дії. Згідно наданого позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт вбачається, що клієнту запропоновано оформити на своє ім`я: карту «Універсальна», карту «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», карту «Універсальна GOLD». В матеріалах справи міститься також копія рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.02.2019 у справі № 755/18920/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01.08.2019 та постановою Верховного Суду від 29.01.2020, відповідно до якого відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 194 519 грн 40 коп. Також в матеріалах справи міститься договір № KUB1476340753005 від 13.10.2016, відповідно до якого відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, розміщеними за посиланням www.privatbank.ua та виявив готовність взяти позику під проценти у будь-якої особи, хто прийме пропозицію або частково на умовах, що розмір позики визначається банком, вказується у профайлі kub.pb.ua. Розмір процентів 2,4 % від початкового розміру фактично виданої позики на місяць, з поверненням у строк 12 місяців з дати отримання коштів. Порядок погашення позики рівними частинами щомісяця. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги та апеляційну скаргу, АТ КБ «Приватбанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, оскільки відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, і що відповідач поставив підпис в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 20.02.2012 процентна ставка не зазначена, як і не зазначеного розміру кредитного ліміту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів Банку та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку», розміщений на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг «Приватбанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20.02.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (17.03.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказана позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, в матеріалах справи міститься також копія рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.02.2019 у справі № 755/18920/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01.08.2019 та постановою Верховного Суду від 29.01.2020, відповідно до якого відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 194 519 грн 40 коп. Згідно із ч.4,ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.02.2019 у справі № 755/18920/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01.08.2019 та постановою Верховного Суду від 29.01.2020, встановлено недоведеність досягнення між сторонами згоди щодо умов викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг та факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 20.02.2012. Також з даного судового рішення вбачається, що банком не надано доказів видачі кредитної карти, виду, строку дії, а розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів, не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, адже будь яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано. Твердження представника позивача про те, що між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № KUB1476340753005 від 13.10.2016, відповідно до якого відповідач того ж дня отримав кредитні кошти в розмірі 300 000 грн за проектом «КУБ», які було знято того ж дня, як на підставу стягнення заборгованості за анкетою-заявою від 20.02.2012 суд не бере до уваги, зважаючи на недоведеність заборгованості за анкетою-заявою від 20.02.2012, а також тверджень позивача, що заборгованість за договором № KUB1476340753005 погашена. Таким чином, в матеріалах справи міститься копія рішення, яким вже було вирішено питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 20.02.2012. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилається на те, що відповідач підписав договір № KUB1476340753005 від 13.10.2016, відповідно до якого відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, розміщеними за посиланням www.privatbank.ua та виявила готовність взяти позику під проценти у будь-якої особи, хто прийме пропозицію або частково на умовах, що розмір позики визначається банком, вказується у профайлі kub.pb.ua. Розмір процентів 2,4 % від початкового розміру фактично виданої позики на місяць, з поверненням у строк 12 місяців з дати отримання коштів. Порядок погашення позики рівними частинами щомісяця. Однак, вказаний договір, підписаний відповідачем, є окремим правочином, за яким позивач не заявляв позовних вимог у рамках даної цивільної справи, оскільки як вбачається із прохальної частини позовної заяви, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути заборгованість за договором б/н від 20.02.2012. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо заяви про застосування строку позовної давності слід зазначити, що за положеннями ст. ст. 264, 265 ЦПК України суд в обов`язковому порядку має спочатку встановити чи були порушені невизнані або оспорені права позивача, а вже потім вирішувати чи підлягає порушене право до захисту у обраний ним спосіб чи слід застосувати строк позовної давності. Аналогічні роз`яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно якого оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог. Враховуючи повну відмову у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для розподілу між сторонами судових витрат у порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed