Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

Заявник [PERSON] , від імені якої діє адвокат Фунжий К.О., звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання та встановлення особи, де заінтересованою особою зазначений Сторожинецький відділ управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області. Посилається на те, що вона народилася [INFO] в с. Новоселиця Чернівецької області, де проживала від народження і до 1987 року та з 1975 року по 1983 рік навчалась у місцевій школі. Зазначає, що 13.08.1986 року вперше отримала паспорт громадянина СРСР серії [NUMBER] , який був виданий Сторожинецьким РОВД Чернівецької області. Також зазначає, що 28.03.1987 року вона одружилась з [PERSON] та у зв`язку зі зміню прізвища отримала паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] виданий 11.06.1988 року відділом внутрішніх справ Кам`янець-Подільського міськвиконкому Хмельницької області. [INFO] народила сина [PERSON] , [INFO] - дочку [PERSON] та [INFO] - дочку [PERSON] . Вказує, що з 01.05.1991 року по 04.08.1997 року вона працювала в колгоспі ім. 20 партійного з`їзду. Паспорт громадянина України ніколи не оформляла. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на те, що в отриманні паспорта громадяна України Сторожинецьким відділом УДМС України в Чернівецькій області їй було відмовлено, просила встановити її особу та юридичний факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року і по теперішній час. 05.12.2022 року від т.в.о. начальника управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області В.Паращука на адресу суду надійшов відзив на заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, в якому просив відмовити у задоволенні заяви в частині встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року, посилаючись на те, що заявниця не надала документального підтвердження факту постійного її проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року у розумінні норми Закону України «Про громадянство України», а саме відсутня картка прописки форми 16 або квартирна картка форми 17 чи загальна по господарська книга сільської/селищної ради. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, її представник [PERSON] надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності та у відсутності заявника, а також зазначив, що заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить заяву задовольнити. В судове засідання представник заінтересованої особи Сторожинецького відділу управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області не з`явився, у відзиві просив провести розгляд справи без участі представника УДМС України в Чернівецькій області за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заява є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , яка народилась в м. Новоселиця Чернівецької області. З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 28.03.1987 року уклали шлюб, після реєстрації якого [PERSON] обрала прізвище « [PERSON] ». Відповідно до копії паспорта громадянина СРСР серії [NUMBER] , виданого 11.06.1968 року відділом внутрішніх справ Кам`янець-Подільського міськвиконкому Хмельницької області встановлено, що [PERSON] , [INFO] народилась в м. Новоселиця Чернівецької області, є матір`ю трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також сторінка №16 паспорту містить дані про те, що 31.06.1988 року [PERSON] була виписана. З копії трудової книжки серії [NUMBER] виданої 10.10.1991 року на ім`я [PERSON] , [INFO] вбачається, що вона 01.05.1991 року була прийнята на роботу на посаду доярки у ІІ бригаду (наказ №2 від 23.05.1991 року) та 04.08.1997 року звільнена із займаної посади за власним бажанням (наказ №3 від 06.11.1997 року). Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту вказаних статей, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У статті 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.3 Закону України «Про громадянство України», Громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Відповідно до п.8 розділу ІІ Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України» від 27.03.2001 року: для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Отже, судом встановлено, що встановлення юридичного факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року і по теперішній час необхідно заявнику для подальшого звернення до відділу міграційної служби та оформлення паспорту громадянки України, проте в позасудовому порядку вирішити даний спір неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved