Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

24 листопада 2022 року до Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] , представник позивача адвоката Лисенко Н.В., до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.02.2019 між ним та відповідачем було укладено договір позики на суму 40000 гривень, згідно якого відповідач взяв на себе зобов`язання повернути в строк до 07.08.2020 суму, ще еквівалентна 1600 доларів США на день повернення заборгованості, про що було відповідачем особисто написано боргову розписку. Відповідач у порушення умов позики грошові кошти не повернув, звернення позивача з проханням повернути кошти ігнорує. Таким чином відповідач має перед позивачем заборгованість розмір якої становить 58509 грн. 76 коп., що еквівалентно 1600 доларам США, які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30.11.2022 було відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено перше судове засідання у справі на 23.12.2022, відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками, роз`яснено порядок та строки подання відзиву на позов. Розгляд справи було відкладено на 18.01.2023, з поважних причин. Відповідач [PERSON] позовну заяву з додатками отримав, відзиву на позов не подав. У судовому засіданні представник позивача адвокат Лисенко Н.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав. Підтвердив отримання від позивача в борг грошових коштів в розмірі 40000 гривень та умови позики, викладені у борговій розписці, необхідність повернення грошових коштів у строки зазначені в борговій розписці. Пояснив, що дійсно він особисто написав розписку, гроші не повертав, оскільки позивач його не працевлаштував. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши та проаналізувавши в сукупності всі докази зібрані по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що між сторонами 07.02.2019 було досягнуто домовленості та [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 40000 гривень у позику, яку зобов`язувався повернути в строк до 07 серпня 2020 року в розмірі, що буде еквівалентна 1600 доларам США на день повернення заборгованості. Дані обставини підтверджені розпискою, яка долучена до матеріалів справи (а.с. 4) та не заперечується відповідачем у справі. Відповідач зобов`язання за договором не виконав та не повернув грошові кошти. Відповідач приведені в позові обставини не спростував, натомість підтвердив у судовому засіданні під час розгляду справи. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи, як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц. Згідно зі ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц. Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно зі ст. 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Факт невиконання умов договору підтвердив також у судовому засіданні відповідач. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 цього Кодексу). Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. При цьому, суд враховує, що у постановах Великої Палати Верховного Суду: 723/304/16-ц від 23.10.2019; № 464/3790/16-ц від 16.01.2019; № 373/2054/16-ц від 16.01.2019 зроблено висновок, який зводиться до того, що позика може бути видана у іноземній валюті. Окрім того, повертати позичальник теж повинен саме іноземну валюту. Так, суди у судових рішеннях по стягненню таких боргів не повинні визначати суму стягнення в українській гривні, а можуть вказувати виключно іноземну валюту у якій була видана позика. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 58509 грн. 76 коп. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, то витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved