Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-04 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа - Ружинський районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), про зміну (збільшення) розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки. Згідно заявлених вимог позивач просить суд: змінити розмір аліментів, визначений рішенням Дніпровського районного суду міста Києва по справі № 2-3955/11 від 01 липня 2011 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн щомісячно, починаючи з 25 травня 2011 року і до досягнення нею повноліття, та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, з дня набрання рішенням законної сили; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2021 року в розмірі 56 549,90 грн по виконавчому провадженню №49304444. Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 липня 2010 року по 30 липня 2012 року. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Згідно рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2011 року по цивільній справі № 2-3955/11 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання їх дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн щомісячно, починаючи з 25 травня 2011 року і до досягнення нею повноліття. 10 листопада 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ружинського районного управління юстиції Маліцькою О.В. відкрито виконавче провадження № 49304444 на підставі виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва №2-3955/11 від 03 серпня 2011 року. Вважає, що розмір аліментів, призначений за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва № 2-3955/11 від 01 липня 2011 року, не відповідає витратам, яких вимагає утримання дитини, є меншим від встановленого законом, та є недостатнім для утримання дитини, її повноцінного духовного та фізичного розвитку. Зазначає, що на даний час матеріальний стан позивача змінився, оскільки зросли витрати на утримання дитини у зв`язку із зростанням цін на продукти, одяг, лікування, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку тощо. Відповідач належним чином зазначене рішення суду не виконує, аліменти на утримання доньки належним чином не сплачує. Внаслідок невиконання відповідачем рішення Дніпровського районного суду міста Києва № 2-3955/11 від 01 липня 2011 року у відповідача утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання доньки за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2021 року в розмірі 56 549,90 грн. Відповідно до розрахунку відповідача, позивачем нарахована пеня за прострочення сплати аліментів у розмірі 124 350,92 грн. Посилаючись на ч.1 ст. 196 СК України, позивач вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 56 549,90 грн. Крім того, позивач зазначає, що з часу призначення аліментів судовим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва №2-3955/11 від 01 липня 2011 року, суттєво змінилися соціально- економічні умови в країні, в зв`язку із чим позивачу призначених судом аліментів не вистачає для утримання дитини. До того ж, вважає, що розмір аліментів 500,00 грн не відповідає мінімальному гарантованому рівню для забезпечення життєдіяльності дитини відповідного віку. Крім цього, наразі дитина потребує використання окулярів, курсів ЛФК, курсів масажу два рази на пів року, прийому ліків тощо. Просить врахувати, що відповідач є працездатною особою, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, хронічних захворювань, які б перешкоджали йому виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини - не має. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачем [PERSON] копію ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано 14 серпня 2021 року, третьою особою Ружинським районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) - 12 серпня 2021 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Третя особа не скористалась своїм правом та не направила до суду заяву по суті справи. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень також подано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені нею обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Судом встановлено, що сторони з 02 липня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 липня 2012 року. [PERSON] після розірвання шлюбу змінено прізвище на [PERSON] (а.с.19). Сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.20). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованого 16 липня 2021 року, вбачається, що 01 листопада 2016 року внесено зміни до прізвища дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі заяви матері, згідно ст.148 СК України №334 від 04 жовтня 2016 року, прізвище змінено на [PERSON] (а.с. 52-54) Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2011 року у справі №2-3955/11 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Ягнятин Ружинського району Житомирської області, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: с. Ягнятин Ружинського району Житомирської області на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 500,00 грн щомісячно, починаючи з 25 травня 2011 року і до досягнення нею повноліття. (а.с.15) На виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року, Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист (а.с.17). Рішенням Ружинського районного суду міста Києва від 10 червня 2016 року у справі №291/505/16-ц позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження № 3674 від 28 грудня 2010 року проведений відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві) (а.с.38). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17 (провадження № 61-37490св18), від 11 вересня 2019 року у справі №662/64/18 (провадження № 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц (провадження № 61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 466/4009/18 (провадження №61-10529св19), від 27 травня 2020 року у справі №128/373/18 (провадження №61-43813св18). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено у 2022 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено у 2022 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що аліменти, визначені рішенням суду, не відповідають витратам на дитину та є меншими, ніж встановлено законом. Зазначає, що матеріальний стан позивача змінився, оскільки зросли витрати на утримання дитини у зв`язку із зростанням цін на продукти, одяг, лікування, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку. Разом з тим, позивач не подала до суду жодного доказу на підтвердження як власних доходів та/або доходів відповідача, так і доказів реальних витрат на дитину. Також позивач не зазначала, що їй відомо про матеріальний стан відповідача, чи він працевлаштований, чи дозволяє його матеріальний стан та стан здоров`я сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі, про стягнення якого вона просить. Клопотань про витребування доказів майнового стану відповідача позивач також не заявляла. Разом з тим, аналіз змісту ст. 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України. Згідно ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч.1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз статті 8 СК України та ч.1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У частинах 1, 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.3 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення ч.3 ст. 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19). Отже зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині зміни (збільшення) розміру аліментів. Що стосується доводів позовної заяви щодо витрачання позивачем коштів на придбання окулярів та ліків для дитини, курсів ЛФК, курсів масажу, то жодного доказу на підтвердження цих доводів матеріали справи не містять. Крім того, слід зазначити, що батьки зобов`язані брати участь й у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо), стягнення яких в судовому порядку передбачено ст.185 СК України. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки суд зазначає наступне. Постановою відділу державної виконавчої служби Ружинського районного управління юстиції від 10 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження №49304444 з примусового виконання виконавчого листа №2-3955/11, виданого 03 серпня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 500,00 грн щомісяця (а.с.18). Як убачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №49304444 від 14 червня 2021 року, за виконавчим листом №2-3955/11, виданим 03 серпня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва, за період з 01 січня 2018 року по травень 2021 року відповідачем сплачено: в квітні 2021 року - 4 830,00 грн (за суспільно корисні роботи) та в травні 2021 року - 805,00 грн (за суспільно корисні роботи). Заборгованість станом на 01 червня 2021 року складає - 56 942,40 грн (а.с.41-42). Згідно із ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 182 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Нормою ч.1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно роз`яснень, які викладені у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Отже неустойка, визначена у ч.1 ст. 196 СК України може бути стягнута з особи, яка є винною у простроченні сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. У постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, виходячи з положень ч.1 ст.13 ЦПК України щодо розгляду судом справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд при визначенні періоду простроченні виходить саме з обсягу позовних вимог, беручи до уваги розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 14 червня 2021 року, пеня за період прострочки сплати відповідачем аліментів на утримання доньки сторін з 01 січня 2018 року по 31 березня 2021 року (як про це заявлено в позові) становить 214 351,03 грн (500,00 грн*1186*1% + 500,00 грн*1155*1% + 500,00 грн*1127*1% + 500,00 грн*1096*1% + 500,00 грн*1066*1% + 500,00 грн*1035*1%+ 500,00 грн*1005*1% + 500,00 грн*974*1% + 500,00 грн*943*1%+ 500,00 грн*913*1%+ 500,00 грн*882*1% + 500,00 грн*852*1%+ 500,00 грн*821*1%+ 500,00 грн*790*1%+ 500,00 грн*762*1% + 500,00 грн*731*1%+ 500,00 грн*701*1%+ 500,00 грн*670*1% + 500,00 грн*640*1%+ 500,00 грн*609*1%+ 500,00 грн*578*1% + 500,00 грн*548*1%+ 500,00 грн*517*1%+ 500,00 грн*487*1% + 500,00 грн*456*1%+ 500,00 грн*425*1%+ 500,00 грн*396*1% + 500,00 грн*365*1%+ 500,00 грн*335*1%+ 500,00 грн*304*1% + 500,00 грн*274*1%+ 500,00 грн*243*1%+ 1 159,00 грн*212*1%+ 1 159,00 грн*182*1%+ 1 159,00 грн*151*1%+ 1 197,50 грн*121*1%+ 1 197,50 грн*90*1%+ 1 197,50 грн*59*1%+ 1 197,50 грн*31*1%). Разом з тим, згідно положень ч.1 ст. 196 СК України визначено, що розмір неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, не може перевищувати 100 відсотків заборгованості. Враховуючи, що відповідач допустив прострочення сплати аліментів на утримання доньки, беручи до уваги, що сума неустойки (пені) в розмірі 214 351,03 грн за порушення аліментних зобов`язань перевищує 100% заборгованості по цим зобов`язанням, яка станом на 01 квітня 2021 року (за спірний період) становила 60 182,40 грн (а.с. 14, 41-42), розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів у заявленому позивачем до стягнення розмірі - 56 549,90 грн. В матеріалах справи відсутні докази відсутності вини відповідача в несвоєчасній сплаті аліментів, - виникнення заборгованості з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення неустойки, з урахуванням розміру заборгованості, положень ч. 1 ст. 196 СК України, та ст. 13 ЦПК України, - в сумі 56 549,90 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн - за вимогою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки, від сплати якого при зверненні до суду позивач була звільнена. Враховуючи наведене та

Outcome: partial