Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

І. Суть спору: Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] помер їхній батько - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який належав йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.06.1984 року. Наголошують, що за життя [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом була дружина померлого - [PERSON] , яка у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадщину прийняла, так як на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем. Інші спадкоємці спадкового майна [PERSON] , а саме його донька [PERSON] (позивачка у справі) спадщину не прийняла, так як строк для прийняття спадщини пропустила і на оформлення своїх спадкових прав не претендує. Таким чином, після смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] стала власником вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Стверджують, що [INFO] померла їхня матір - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який вона прийняла як спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , однак юридично не оформила. Наголошують, що за життя [PERSON] склала заповіт від 06.12.2018 року, згідно з яким все своє майно заповіла позивачу [PERSON] , однак такий від прийняття спадщини за заповітом відмовився, та разом з позивачкою [PERSON] , як спадкоємці першої черги спадкування за законом, які спадщину після смерті матері прийняли в порядку ч.1 ст.1269 ЦК України, звернулися із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Стверджують, що спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, крім них, немає. Однак, в позасудовому порядку оформити право власності на вищевказаний будинок не мають можливості, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на такий, тому змушені звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просять суд визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в таких ідеальних частках: Ѕ - позивачу [PERSON] , Ѕ - позивачці [PERSON] ІІ. Позиція учасників справи: В підготовче засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, однак подали заяви, в яких просять суд справу розглянути у їх відсутності та зазначають, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задоволити. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа - Приватний нотаріус Яксманицький Р.С., у підготовче засідання не з`явився, проте подав до суду матеріали спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] та [PERSON] ІІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді від 08.12.2022 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні у відповідності до вимог статей 200, 206 ЦПК України. ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи: Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті батька позивачів - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 28.11.2013 року). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] , який належав йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.06.1984 року, що підтверджується довідкою Крисовицької сільської ради від 21.05.2009 року за №02/17/157. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №372/2016, заведеної у Приватного нотаріуса Яксманицького Р.С., за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом була дружина померлого - [PERSON] (факт родинних відносин підтверджується корпією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ), яка спадщину після його смерті прийняла в силу положень ч.3 ст.1268 ЦК України, так як на час смерті спадкодавця проживала разом з ним, що підтверджується довідкою Крисовицької сільської ради №546 від 06.04.2016 року. Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку після смерті [PERSON] , крім його дружини [PERSON] не було, так як інший спадкоємець спадкового майна [PERSON] , а саме його донька [PERSON] (позивачка у справі) строк для прийняття спадщини пропустила та на спадкове майно не претендує, що підтверджується її письмовою заявою, яка містяться в матеріалах спадкової справи №372/2016. Таким чином, після смерті спадкодавця [PERSON] , належний йому на праві власності вищевказаний житловий будинок перейшов за загальними правилами спадкування за законом до його дружини [PERSON] , в результаті чого остання стала володільцем вказаного житловому будинку в цілому. Слід зазначити, що на частину спадкового майна після смерті [PERSON] , його дружині [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.05.2016 року. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з приватизованої земельної ділянки площею 0,8234га, яка розташована на території Крисовицької сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті матері позивачів - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 23.09.2021 року). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] , який був успадкований нею після смерті чоловіка [PERSON] . Як вбачається із матеріалів спадкової справи №474/2021, заведеної у Приватного нотаріуса Яксманицького Р.С., за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт, посвідчений 06.12.2018 року старостою №10 сіл Крисовичі, Чишки, Нагірне виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області Сорокою О.М., згідно з яким все своє майно заповіла [PERSON] (позивачу у справі), який від прийняття спадщини за заповітом відмовився, що підтверджується його особистою заявою №1745 від 09.11.2021 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи №474/2021. Таким чином, спадкоємцями першої черги спадкування за законом є діти померлої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] (позивачі у справі), які у відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України спадщину після смерті матері прийняли та протягом строку, встановлено ст. 1270 ЦК України не заявили про відмову від прийняття спадщини. Слід зазначити, що і матеріали справи не містять відомостей про прийняття спадщини іншими спадкоємцями, а тому суд вважає доведеним той факт, що інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину чи мали право на обов`язкову частку у спадщині, а також претендували б на таку, крім позивачів, не має. Таким чином, після смерті спадкодавця [PERSON] , належний їй вищевказаний житловий будинок перейшов за загальними правилами спадкування за законом до позивачів [PERSON] та [PERSON] , в результаті чого останні стали володільцями по 1/2 частці в житловому будинку. Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно - житловий будинок, позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON] ; копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 15.06.1957 року; копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 08.01.1964 року; копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 11.10.1988 року; довідкою Мостиської міської ради Яворівського району Львівської області №585 від 18.11.2022 року; копією довідки Крисовицької сільської ради Мостиського району Львівської області №02/17/157 від 21.05.2009 року; копією заповіту [PERSON] від 06.12.2018 року; довідкою Мостиської міської ради Яворівського району Львівської області №607 від 28.11.2022 року; повідомленням Приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Яксманицького Р.С. від 20.10.2022 року № 596/02-14; копією технічного паспорта на житловий будинок, складеного ФО-П [PERSON] від 22.11.2022 року; копією звіту про оцінку майна, складеного СОД ФО-П [PERSON] від 24.11.2022 року; копією довідки Самбірського МБТІ від 10.12.2021 року за №2628; копією свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] ; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , а також іншими матеріалами справи. V. Застосоване судом законодавство: Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч.1. ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. ЦПК України встановлено, що: - відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); - згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. - у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; - статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання; - відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів); - відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновок суду: Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що є правові підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та за позивачкою [PERSON] права власності на 1/2 частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачами права власності на житловий будинок з господарськими будівлями не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. VII. Судові витрати: Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачами судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за ними.

Outcome: approved