Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до фізичної особи - підприємця [PERSON] з вимогами: визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати здійснити нарахування та виплату йому заборгованості по заробітній платі з 01.03.2022 по 29.08.2022 у розмірі не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові окладу, а саме у сумі 68904,00 грн. Позовна заява мотивована тим, що з 02.01.2018 по 29.08.2022 він перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , працюючи на посаді комірника на підставі трудового договору. З 01.03.2022 було припинено виплату заробітної плати у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та виникненням простою підприємства. Роботодавець наполягав написати заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати, проте, такої заяви він не писав. Інформації про призупинення дії трудового договору не надходило. Оскільки трудовим договором не передбачено вирішення питання простою, слід керуватися загальними нормами законодавства про працю, а саме ст. ст. 34, 113 КЗпП України. У випадку виникнення простою не з вини працівника, доцільно було б оформити акт простою та видати відповідний наказ. Оплата праці, у такому випадку, здійснюється на умовах, визначених колективним договором або організаційно-розпорядчим актом роботодавця, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівнику розряду (окладу), як то передбачає ст. 113 КЗпП України. Таким чином, заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2022 по 29.08.2022 становить 68904 грн., виходячи з розміру посадового окладу - 17400 грн. 29.06.2022 відповідач повідомила про скорочення чисельності штату та про майбутнє звільнення на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України, після ознайомлення з яким він направив заяву з вимогою виплатити заборгованість у розмірі двох третин тарифної ставки, внести запис в трудову книжку та надіслати її за вказаною ним адресою. Проте, в день звільнення роботодавець нарахував лише компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні. [PERSON] ігнорує будь-які засоби комунікації, не надала відповіді на його заяву від 07.07.2022, на телефонні дзвінки не відповідає. Зазначене стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Інші заяви по суті справи. 05.12.2022 від представника відповідача - адвоката Цимбалістого В.А. надійшов відзив, в якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідач не заперечує тих обставин, що дійсно з [PERSON] було укладено трудовий договір і наказом № 10 від 29.08.2022, у зв`язку із скороченням чисельності працівників на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, його припинено. Звільнення відбулося з дотриманням вимог законодавства та трудових прав позивача щодо виплати в день звільнення всіх сум, що належать йому. Поряд з тим, вказав на відсутність підстав для стягнення коштів у розмірі двох третин тарифної ставки, оскільки, в період з 01.03.2022 по день звільнення позивача, відповідач не зупиняв (призупиняв) роботу та не вводив простій, а повноцінно проводив свою господарську діяльність, що підтверджується відповідними доказами. Позивач помилково вважає свою відсутність на робочому місці простоєм не з вини працівника. [PERSON] без поважних причин був відсутній на роботі з 01.03.2022 по 29.08.2022, що зафіксовано відповідними актами. Даний факт підтверджує і сам позивач. Щодо заяви від 07.07.2022, в якій позивач, нібито повідомив про простій не з його вини, то відсутні будь-які докази її направлення відповідачу та її отримання. Цієї заяви відповідач не отримувала. Таким чином, позивачем не доведено того, що на підприємстві було оголошено простій, не доведено направлення повідомлення про наявність підстав для простою не з вини працівника з 01.03.2022, тому відсутні підстави для нарахування та стягнення заробітної плати у розмірі двох третин окладу. 05.12.2022 від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що твердження представника відповідача у відзиві є необґрунтованими та такими, що не спростовують позовні вимоги та не доводять жодним чином обставини справи. [PERSON] веде свою діяльність разом з чоловіком [PERSON] , який також зареєстрований як фізична особа-підприємець, спільно орендують приміщення складу за адресою: [ADDRESS] та спільно ведуть господарську діяльність під торговою маркою AQUAYER. Засновником компанії та розробником усієї продукції є [PERSON] , а [PERSON] є менеджером з продажів. Усі робочі моменти з колективом вирішувалися безпосередньо [PERSON] . Так, 24.02.2022 [PERSON] повідомив у груповому чаті месенджера Viber всіх працівників, що жоден з працівників на роботу не повинен виходити. Щодо здійснення відповідачем своєї господарської діяльності, то жоден із долучених до відзиву доказів не доводить проведення такої діяльності безпосередньо в орендованому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . Сплата орендної плати не є належним та допустимим доказом даного факту. Щодо відсутності його на робочому місці, вказав, що був відсутній, оскільки про це було повідомлено всім працівникам у зв`язку з проведенням активних бойових дій, постійними обстрілами міста і неможливістю прибути до місця роботи через обмеження у пересуванні. Повідомлення про відсутність на роботі вих. № 02-03/1 від 02.03.2022 не може бути належним доказом, оскільки відповідачем не доведено здійснення вихідних дзвінків позивачу для з`ясування причин неявки та направлення повідомлення на його адресу. зв`язок вони підтримували у груповому робочому чаті месенджера Viber. Протягом квітня-червня ним неодноразово підіймалось питання про вихід на роботу та висловлювалася готовність працювати. З початку березня йому стало відомо, що [PERSON] разом з чоловіком поїхали з м. Харкова, тому вона не могла виконувати обов`язки комірника в орендованому приміщенні в м. Харкові. Повідомлення про скорочення чисельності працівників надійшло йому з Івано-Франківської області. Акт про відсутність працівника на робочому місці в м. Харкові від 29.08.2022 підписаний [PERSON] , проте в цей день нею був відправлений конверт з наказом про звільнення з розрахунковими листами саме з поштового відділення Івано-Франківської області, що ставить під сумнів перебування [PERSON] у м. Харкові та виконання нею обов`язків комірника. Також зазначив, що акт про відсутність працівника на роботі підписав [PERSON] , який не є працівником [PERSON] , тоді як згідно табелю обліку робочого часу зі слід відповідача був присутній з березня по серпень 2022 року виключно інженер з пожежної безпеки [PERSON] . Стосовно виконання трудових обов`язків іншими працівниками, то вони не мали можливості працювати за фактичним місцем роботи через постійні обстріли та часткове пошкодження приміщення підприємства. Його бажання зберегти життя та здоров`я не може бути розцінене, як відсутність без поважних причин на робочому місці. Про те, що перебування на підприємстві було небезпечним були відомі як відповідачу так і працівникам, тому витребування від нього повідомлення про наявність простою є необґрунтованим. 08.12.2022 від представника відповідача - адвоката Цимбалістого В.А. надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких зазначено, що позивач у відповіді на відзив вказав на обставини, які не відповідають дійсності та не надав належні та допустимі докази в підтвердження таких обставин. Факт здійснення господарської діяльності за адресою: [ADDRESS] з 01.03.2022 по 29.08.2022 підтверджується доказами. Введення воєнного стану в Україні не вводить автоматично простій для усіх суб`єктів господарювання м. Харкова. Твердження про те, що доступ до приміщення підприємства був обмежений, є необґрунтованими та не підтверджені доказами. Твердження про відсутність працівників на підприємстві спростовується табелями обліку робочого часу. Відсутність в актах приймання-передачі виконаних послуг (оренди) за березень-травень 2022 нарахування комунальних послуг не спростовує факту використання відповідачем приміщення. За вказаний період комунальні платежі були пропорційно розподілені орендодавцем в актах за червень-липень 2022. Направлення позивачем поштового відправлення в іншу місцевість не доводить факту постійного перебування відповідача поза межами м. Харкова. А поїздки на нетривалий термін до іншого міста у робочих або особистих справах не спростовує факту провадження господарської діяльності в м. Харкові. Те, що позивача в груповому чаті [PERSON] повідомив про можливість не виходити на роботу через загрозу для життя є необґрунтованим, оскільки незважаючи на складну ситуацію, відповідач та інші працівники виконували свої обов`язки. Твердження про постійні обстріли, руйнування приміщення не підтверджені доказами, в противному разі, позивач мав про це повідомити відповідача. Переписка у груповому робочому чаті, надана позивачем, не свідчить про повідомлення про простій, і, оскільки трудовий договір укладено саме з ФОП [PERSON] , саме її розпорядження має виконувати працівник. Твердження про те, що [PERSON] , який перебуває в сімейних стосунках з [PERSON] , який вирішував всі організаційні (робочі) питання з колективом та дав вказівку не виходити на роботу в чаті не стосується відносин між працівником та роботодавцем та не звільняє позивача від обов`язку повідомити про простій не з вини працівника. Щодо акту від 29.08.2022 про відсутність працівника на робочому місці, який не міг бути складений за місцем роботи, оскільки наказ про звільнення та інші документи були направлені йому не з Харкова, такий акт складено за результатом місяця по день звільнення. Ставлячи під сумнів надані відповідачем докази про його відсутність на роботі, позивач неодноразово підтвердив даний факт. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 18.11.2022 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У судовому засіданні 09.12.2022 представник відповідача - адвокат Цимбалістий В.А., який приймав участь в режимі відеоконференцзв`язку, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. 23.12.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку з відсутність в приміщенні суду електропостачання. 20.01.2023 належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду учасники справи у судове засідання не прибули. 19.01.2023 від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його. 20.01.2023 від представника відповідача - адвоката Цимбалістого В.А. надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. З 02.01.2018 [PERSON] перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , працюючи на посаді комірника на підставі трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 02.01.2018. (а. с. 9-10). Листом вих. №29-06/1 від 29.06.2022 [PERSON] попереджено про скорочення чисельності працівників та звільнення у подальшому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. (а. с. 11). Наказом від 29.08.2022 № 10 [PERSON] звільнено с посади комірника у зв`язку із скороченням численності працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. (а. с. 14, 63) Згідно розрахункових листів за серпень 2022 року, [PERSON] нараховано компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу. (а. с. 15, 16, 64, 65) Вказані обставини визнаються учасниками справи. Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] зареєстрована як фізична особа - підприємець. (а. с. 66) Податковими деклараціями платника податку ФОП [PERSON] , поданими за січень-вересень до податкових органів та квитанціями підтверджується отримання ФОП доходу від продажу товарів (наростаючим підсумком): 277080, 58 грн. за перший квартал 2022 року, 929647,59 грн. за шість місяців 2022 року, 1854021,57 грн. за дев`ять місяців 2022 року. (а.с. 67-69, 70, 71-73, 74, 75-77, 78) Згідно договору оренди № 28 від 28.02.2022, орендодавець - ТОВ «Харківметал-2» передав орендарю - ФОП [PERSON] в оренду строком до 31.12.2022 частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.5 договору, приміщення передається в оренду з метою його використанні у господарській діяльності орендаря. (а. с. 79-83) Внесення орендної плати ФОП [PERSON] та оплата комунальних послуг за період з березня по серпень 2022 року підтверджується актами прийому - передачі виконаних послуг від 31.03.2022, 30.04.2022, 31.05.2022, 30.06.2022, 31.07.2022, 31.08.2002 та платіжною інструкцією № 259 від 19.08.2022. (а. с. 85-91) Здійснення господарської діяльності ФОП [PERSON] підтверджується наявними матеріалах справи договорами поставки від 14.03.2022, від 21.03.2022, від 22.03.2022, видатковими накладними та платіжними інструкціями про оплату товару. (а. с. 92-135) Актами від 01.03.2022, 02.03.2022, 04.03.2022, 21.03.2022, 29.04.2022, 31.05.2022, 30.06.2022, 29.07.2022 та 29.08.2022 зафіксовано факт відсутності протягом відповідних місяців [PERSON] , який займає посаду комірника, на робочому місці та не повідомлення про причини відсутності. (а. с. 136 -143) Неявку [PERSON] відображено і табелях обліку робочого часу за березень-серпень 2022 року. (а. с. 145-150) ФОП [PERSON] направлено на адресу [PERSON] повідомлення про відсутність його на робочому місці, та необхідність прибути та надати пояснення про причини відсутності. (а. с. 151, 152) Відповідно до наказу № 7 від 01.03.2022, у зв`язку з відсутністю комірника [PERSON] на роботі, ФОП [PERSON] прийняла на себе виконання обов`язків комірника з 01.03.2022 до моменту виходу [PERSON] на роботу. (а. с. 135) Відповідно до наказу № 6 від 01.03.2022, у зв`язку з перебуванням дизайнера графічних робіт [PERSON] у відпустці без збереження заробітної плати, обов`язки дизайнера графічних робіт покладено на інженера з пожежної безпеки [PERSON] з 01.03.2022 до моменту виходу на роботу [PERSON] з відпустки. (а. с. 154) Норми права, що підлягають застосуванню та висновки суду за результатами розгляду справи. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що обов`язковою підставою для введення простою на підприємстві є повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів. Наведене узгоджується із висновком, зробленим Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 210/5853/16-ц (провадження № 61-46703св18). В відповідності до частин 1-4 статті 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити роботодавця чи бригадира, майстра або посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил статті 113 КЗпП України, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, таке: 1) оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства. Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил (частина перша статті 142 КЗпП України). Судом встановлено та не заперечувалося позивачем, що ним не виконувалися трудові обов`язки комірника на підставі трудового договору, укладеного з ФОП [PERSON] в період з 01.03.2022 по 29.08.2022. Заява [PERSON] від 07.07.2022, адресована ФОП [PERSON] , копія якої додана позивачем (а. с. 12), не містить відмови працівника виконувати свою роботу у зв`язку виробничою ситуацією, небезпечною для його життя чи здоров`я, а містить вимоги виплатити всі належні йому суми у зв`язку зі звільненням, внести запис до трудової книжки. Доказів направлення та отримання адресатом даної заяви позивачем не надано. Позивачем не доведено обставини щодо відсутності можливості виконувати трудові обов`язки за період з 01.03.2022 по 29.08.2022, у тому числі з причин пошкодження приміщення, та повідомлення про це роботодавця. Суд не бере до уваги як доказ на підтвердження оголошення простою ФОП [PERSON] , скріншоти листування в робочому чаті Viber та листування позивача з [PERSON] , який не є його роботодавцем. Позивачем не доведено, що [PERSON] був уповноважений [PERSON] вирішувати організаційні та робочі питання які стосуються виходу на роботу найманих нею працівників. Поряд з тим, дослідженими у судовому засідання доказами, а саме податковими деклараціями, договором оренди, договорами поставки, платіжними дорученнями про оплату товару, відомостями табелів обліку робочого часу підтверджується, що підприємство працювало, зокрема працювали й окремі працівники. Тимчасове перебування [PERSON] за межами м. Харкова та надсилання їй поштової кореспонденції в іншу місцевість не свідчить про простій на підприємстві, яке розташоване у м. Харкові. Вирішуючи спір, суд, належним чином дослідивши та надавши оцінку поданим позивачем доказам, врахувавши наведені вище норми права, дійшов висновку про те, що простій на підприємстві не оголошувався, підприємство роботу не призупиняло. Позивач із заявами до роботодавця про простій чи про те, що він відмовляється виконувати роботу у зв`язку із виробничою ситуацією, небезпечною для його життя чи здоров`я, не звертався. Тобто, позивач не довів, що він не виконував свою роботу у зв`язку з простоєм підприємства не з його вини, що є його процесуальним обов`язком. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 31.10.2018 у справі № 423/2033/16-ц. Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed