Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

01 вересня 2021 року\~\~ [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення за прогул та зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення за власним бажанням ч. 1 ст. 38 КЗпП України. В обґрунтування позову зазначено, що її чоловік довгий час працював на АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на різних посадах. 01.11.2011 його було переведено в лабораторію релейного захисту центральної енерголабораторії провідним інженером, згідно наказу №2255-к від 01.11.2011 року. Починаючи з 10.01.2020 року її чоловік [PERSON] перебував у тарифній відпустці, потім у відпустці за свій рахунок, яку декілька разів продовжував, подаючи відповідні заяви, тому що перебував на лікуванні у державі Ізраїль з 27.04.2020 по 18.03.2021. 24.03.2021 року [PERSON] , перебуваючи у державі Ізраїль у місті Кармієль видав нотаріальну довіреність сину [PERSON] , надавши останньому право виконати все необхідне для припинення роботи на підприємстві, а саме подати від його імені заяву про звільнення від займаної посади. 14.04.2021 р. її син, на підставі виданої батьком довіреності, подав на підприємство заяву про звільнення батька [PERSON] провідного інженера дільниці №6 центральної енерголабораторії з займаної посади у зв`язку з виходом на пенсію по ст. 38 КЗпП з 15.04.2021 року. [INFO] [PERSON] помер на території держави Ізраїль. З 01.03.2021 року [PERSON] було звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин, згідно наказу №922-к від 07.062021 року. Вона, як дружина померлого, яка має захищати ділову репутацію свого померлого чоловіка, як добросовісного робітника, який все життя сумлінно працював без стягнень і зауважень, вважає такі дії колишнього роботодавця (відповідача) протиправними, а саме , Наказ № 922-к від 07.06.2021 року видано незаконно, бо [PERSON] був відсутній на роботі з поважної причини, якою є тяжка хвороба - онкологічне захворювання, лікування від якого він проходив в онкологічній клініці «Медичний центр-БиейЦіон» в державі Ізраїль з 27.04.2020 року по 18.03.2021 року. Зважає, що перебування на лікуванні в онкологічній клініці в іноземній державі, сполучення з якою закрито у зв`язку із карантином по СОVІD-19, є поважною причиною відсутності [PERSON] на роботі. Вона вважає за необхідне захистити ділову репутацію свого померлого чоловіка, як добросовісного працівника, який багато років пропрацював на підприємстві відповідача, а відповідач належним чином не перевіривши обстави, звільнив його за прогули, замість подяки за довгу та бездоганну працю. На підставі викладеного просить суд скасувати наказ № 922-к від 07ю06ю2021 року про звільнення [PERSON] , табельний номер № [NUMBER] , провідного інженера лабораторії релейного захисту центральної енерголабораторії АТ «Кривбасзалізрудком» з 01.03.2021 року згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин та зобов`язати відповідача видати наказ про звільнення [PERSON] з 15.04.2021 року, згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Ухвалою суду від 07 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27.10.2021 року на адресу суду надійшов відзив в якому відповідач вважає вимоги Позивача незаконними і необґрунтованими та заперечує проти їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти пред`явленого позову у повному обсязі, зазначивши про те, що звільнення [PERSON] з підприємства здійснено у відповідності до норм чинного законодавства та будь-які порушення з боку відповідача відсутні, крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду, у зв`язку із чим просила у задоволенні вимог [PERSON] відмовити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що його батько [PERSON] все життя пропрацював на підприємстві відповідача. Коли батько захворів (в нього була пухлина нирок), поїхав лікуватись до лікарні в Ізраїль. З часу карантину з 2020 року по день смерті кордони були закриті. Вік і стан здоров`я не дозволяли йому працювати. Батько вів перемовини з представником відповідача, в січні і він підключився до цих перемовин. Чекав довіреності батька. Спілкувався про звільнення з [PERSON] . В березні він отримав довіреність і передав її юристу. 147.04. він подав заяву про звільнення батька по уходу на пенсію. 03.06 надав заяву повторно. [INFO] батько помер. Вислухавши сторони, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, ознайомившись з запереченнями на позов та письмовими поясненнями, суд прийшов до наступного. Конституція України\~гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 КзПП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Судом встановлено, що наказом від 01.11.2011 року № 2255 [PERSON] було переведено в лабораторію релейного захисту центральної енерголабораторії провідним інженером АТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується записом №41 в трудовій книжці [PERSON] . Відповідно до наказу №922 від 07.06.2021 року, 01.03.2021 [PERSON] було звільнено згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 03 липня 1971 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть,виданого Бюром реєстрації населення та імміграції в м. Карміель Держава Ізраїль. Відповідно до пункту 4\~статті 40 КЗпП\~власник має право розірвати трудовий договір у разі скоєння працівником прогулу без поважних причин. Звільнення за прогул є дисциплінарним стягненням та здійснюється з дотриманням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. Прогулом вважається відсутність працівника на роботі як протягом всього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин, в тому числі залишення роботи до закінчення строку трудового договору (пункт 24\~постанови №9 Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»). Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 38 КЗпП України\~працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до ч. 3\~ст. 235 КЗпП України\~та роз`яснення, викладені у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд не має права змінити формулювання причин звільнення з тих підстав, з якими роботодавець не пов`язував обставини звільнення. Відповідно до статей 233,\~ 234 КЗпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску строку з поважних причин строків, установлених\~статтею 233 цього кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Згідно висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 6 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, вказано, що встановлені статтями 228, 223\~КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Суд, погоджується з твердженням відповідача про сплив строку звернення до суду із відповідним позовом, оскільки позовні вимоги заявлені саме на підставі незгоди позивача зі звільненням і проханням змінити підстави звільнення. Однак, в даному випадку суб`єктом звернення до суду у справах про звільнення являється безпосередньо працівник, оскільки відповідно до Статті 233\~Кодексу законів про працю України безпосередньо у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються спори працівників про формулювання причини звільнення в тому числі. Позивач, як на підставу своєї належної суб`єктності для подачі даного позову, посилається на Постанову Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», однак нею регламентується вирішення справ про захист честі, гідності і ділової репутації особи, а не справ з даним предметом позову - про формулювання причини звільнення. Позивач посилається на п.6 вказаної Постанови, як на підставу свого звернення як члена сім`ї померлого, однак, цей пункт вказує, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації (а даний позов не містить подібних вимог і являється спором, що витікає з трудових відносин) вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. На підставі вищевикладеного, встановлено, що у справі про формулювання причини звільнення належним Позивачем може бути виключно сам працівник, якого звільнено, а його дружина не являється належним Позивачем, оскільки її права не порушені, а у справах про звільнення законодавець надав право звертатись виключно працівникам. На підставі\~викладеного,\~суд вважає\~за необхідне\~відмовити позивачу\~у задоволенні\~позовних вимог\~про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення за прогули та зобов`язати відповідача видати наказ про звільнення за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed