Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до ТОВ «Везем Шиппінг» про захист прав споживачів. В позовній заяві зазначив, що у лютому 2022 року [PERSON] для особистих потреб та потреб членів своєї родини вирішив придбати легковий автомобіль. Здійснюючи пошуки потрібної моделі в мережі Інтернет, позивач знайшов оголошення про продаж ТОВ «Везем Шиппінг» автомобіля потрібної йому марки. З метою придбання автомобіля в найкоротший термін, позивач зателефонував до відповідача, де позивачеві запропонували укласти попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу. Необхідність укладення попереднього договору відповідач обґрунтував необхідністю транспортування автомобіля з іншого міста в якому він знаходиться на складі відповідача. Попередній договір відповідач вислав позивачу поштою на адресу міста проживання, який було підписано позивачем та відправлено на адресу відповідача. Таким чином, 07 лютого 2022 року між позивачем та відповідачем на відстані було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно з умовами якого Сторона-1 і Сторона-2 зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (Основний договір) на належний Стороні-1 транспортний засіб строком до 30 червня 2022 року. Відповідно до пункту 2.1 договору, продаж транспортного засобу вчиняється між Сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 309642,95 грн., у тому числі ПДВ 51607,16 грн. та сплачується Стороною-2 в безготівковій формі на поточний рахунок Сторони-1 в національній валюті України гривні. Згідно пункту 2.3 договору Сторона-2 сплачує в день підписання цього договору Стороні-1 на розрахунковий рахунок Сторони-1 в розмірі 207667,09 грн., у тому числі ПдВ 34611,28 грн. На виконання зазначеного договору позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти: 207667,09 грн. Відповідно до умов договору та з урахуванням оплати послуг Сторона-1 повинна була укласти зі Стороною-2 Основний договір на належний Стороні-1 автомобіль (п.1.1) до 30 червня 2022 року (п.1.2), однак прострочив виконання такого зобов`язання на 68 днів. Крім того, як виявилось пізніше, транспортний засіб Стороні-1 взагалі не належить і до теперішнього часу, право власності Сторона-1 на цей транспортний засіб не набула, що робить неможливим виконання в подальшому умов договору з боку Сторони-1. Відповідно до пункту 4.1 на теперішній час, термін дії договору закінчився, позивач сплатив кошти, але відповідач свої зобов`язання не виконав. Позивачем неодноразово були ініційовані спроби вирішити конфлікт з відповідачем у позасудовому порядку шляхом усного спілкування, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. На сьогодні позивач не отримав від відповідача жодного письмового чи усного повідомлення із зазначенням конкретно календарної дати, часу і місця укладення Основного Договору. Укладаючи попередній договір, позивач бажав настання реальних наслідків у виді якнайшвидшого отримання у власність бажаного автомобіля. У випадку повідомлення позивачу правдивої інформації про те, що автомобіль на час укладання попереднього договору не належить відповідачу, а також про те, що позивач не отримає автомобіль у власність в строки, передбачені Договором, позивач ніколи не укладав би з відповідачем спірного договору. Крім того, пізніше виявилось та стало очевидним, що за спірним договором відповідач фактично зобов`язався надати послуги позивачу з викупу транспортного засобу за кошти позивача з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення. Про це свідчить пункт 1.5. договору та розрахунок вартості автомобіля, який був наданий відповідачем. Цей розрахунок складається з наступного: вартість лоту + аукціонний збір; доставка суша + море; брокерські послуги; вигрузка з порту; розмитнення; дилерські послуги; сертифікація. Отже відповідач не мав на меті здійснювати продаж належного йому транспортного засобу. Його метою було надання послуг, які зазначені в розрахунку вартості як «Дилерські послуги», чим відповідач також ввів в оману позивача. Отже, при таких обставинах відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦК України, цей правочин слід тлумачити, як надання послуг дилера. Таким чином, під час укладення попереднього договору відповідач ввів позивача в оману, оскілки спонукав дати згоду на здійснення правочину на який в іншому випадку позивач не погодився б. Відповідач ввів позивача в оману стосовно основних характеристик товару, який позивач бажав придбати, а саме його наявності, належності відповідачу та поставки в майбутньому. В свою чергу, відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання правових наслідків, передбачених оспорюваним правочином. В п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману. Тому позивач просив визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу між [PERSON] та ТОВ «Везем Шиппінг», укладений 07 лютого 2022 року. Стягнути з ТОВ «Везем Шиппінг» на його користь суму сплаченого авансу в розмірі 207667,09 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 34711,87 грн, пеню в розмірі 423640,86 грн, а всього 666019,83 грн. Стягнути з ТОВ «Везем Шиппінг» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позивач та його представник належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Представник позивача адвокат Пікулін Р.М. подав до суду заяву, згідно якої просив провести судове засідання без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Не заперечують щодо ухвалення заочного рішення. Представник відповідача ТОВ "Везем\~Шиппінг" повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Відзиву на позов не подав. Суд вважає за можливе ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів,\~що відповідає\~положенням ст. 280 ЦПК України Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з такого. Правилами ст.\~12\~ЦПК\~України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 та ч. 5\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 і ч. 2\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст.\~83\~ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27\~постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Судом встановлено, що у поданому позові позивач посилається на те, що він у лютому 2022 року для особистих потреб та потреб членів своєї родини вирішив придбати легковий автомобіль. Здійснюючи пошуки потрібної моделі в мережі Інтернет, позивач знайшов оголошення про продаж ТОВ «Везем Шиппінг» автомобіля потрібної йому марки. З метою придбання автомобіля в найкоротший термін, позивач зателефонував до відповідача, де позивачеві запропонували укласти попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу. Необхідність укладення попереднього договору відповідач обґрунтував необхідністю транспортування автомобіля з іншого міста в якому він знаходиться на складі відповідача. Попередній договір відповідач вислав позивачу поштою на адресу міста проживання, який було підписано позивачем та відправлено на адресу відповідача. Таким чином, 07 лютого 2022 року між позивачем та відповідачем на відстані було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно з умовами якого Сторона-1 і Сторона-2 зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (Основний договір) на належний Стороні-1 транспортний засіб строком до 30 червня 2022 року. На виконання зазначеного договору позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти: 207667,09 грн. Разом з тим, судом встановлено, що посилання позивача на те, що між сторонами було укладено попередній договір про купівлю-продаж транспортного засобу від 07.02.2022 не знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. З матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви додано ксерокопію попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-12458 від 07.02.2022, яка підписана лише однією стороною, а саме: позивачем [PERSON] . Представником іншої сторони - відповідача ТОВ «Везем Шиппінг» даний договір не підписано. Відтак, встановлено, що доказів на підтвердження того, що між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Везем Шиппінг» було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-12458 від 07.02.2022, на який посилається позивач та просить визнати його недійсним, матеріали справи не містять. Надана позивачем банківська квитанція про переказ відповідачеві коштів в сумі 207667,1 грн сама по собі також не підтверджує укладення договору, оскільки може бути доказом саме переказу відповідачу вказаної суми коштів. При цьому, позивачем ставиться вимога саме про повернення авансу, тобто коштів, які мають сплачуватись за договором. Положеннями ч. 1 ст.\~626\~ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.2 ст. 639 ЦПК України, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Тобто, позивачем не доведено, що між ним та відповідачем було укладено письмовий договір. Оскільки позивачем фактично додано до справи проект договору, який підписаний лише самим позивачем. Пояснення позивача у позові, що вказаний проект договору ним було направлено по пошті відповідачу і відповідачем підписано, є припущенням. Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Позивачем, всупереч вимогам ст. ст.\~12,13, 81 ЦПК України\~не було доведено належними та допустимими доказами свої вимоги щодо укладення з ТОВ «Везем Шиппінг» попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-12458 від 07.02.2022. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним попереднього договору, укладеного 07.02.2022 з відповідачем ТОВ «Везем Шиппінг» є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Окрім того, оскільки вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача суми сплаченого авансу в розмірі 207667,09 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 34711,87 грн, пені в розмірі 423640,86 грн, моральної шкоди в розмірі 5000 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн, є похідними від основної її вимоги про визнання недійсним попереднього договору, у задоволенні якої суд відмовляє, то вказані вимоги позивача також не підлягають задоволенню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Оскільки позивач при подачі позовної заяви до суду був звільнений від сплати судового збору, то у відповідності до положень\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати з розгляду даної справи слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного, згідно ст. ст.\~6,\~203,\~215,230,\~627,\~638,\~799,\~806 ЦК України,

Outcome: dismissed