Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

13 вересня 2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Климович Т.Д. звернулась до суду із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина сторін [PERSON] , який продовжує навчання, а 19 вересня 2022 року - із позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , яка продовжує навчання, та просила стягнути: на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до закінчення навчання - 30 червня 2023 року, але не більше як до досягнення сином 23 років; на утримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до закінчення навчання - 30 червня 2025 року, але не більше як до досягнення дочкою 23 років. Заявлені вимоги представник позивача обґрунтувала тим, що 24 січня 2002 року сторони уклали шлюб, у період якого у них народився син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] досяг повноліття [INFO] та на даний час навчається в Державному податковому університеті 4 рівня акредитації першого рівня вищої освіти на 4 курсі денної форми навчання факультету податкової справи, обліку та аудиту, термін навчання - по 30 червня 2023 року, на платній основі згідно договору № 19044213 від 30 серпня 2019 року, оплата навчання за 4 курс складає 16360,00 гривень. Дочка [PERSON] досягла повноліття [INFO] та на даний час навчається в Луцькому національному технічному університеті на факультеті архітектури, будівництва та дизайну денної форми навчання, термін навчання - по 30 червня 2025 року. У зв`язку із навчанням повнолітні [PERSON] та [PERSON] потребують матеріального утримання з боку батьків, оскільки навчаються на денній формі навчання і не можуть себе самостійно забезпечити. Вони проживають із позивачем, тому основний тягар по їх утриманню лежить саме на ній. Позивач самостійно здійснює витрати на придбання для дітей продуктів харчування, одягу, засобів гігієни тощо. Крім цього, навчання дітей вимагає додаткових витрат на придбання посібників, приладдя для навчання, проїзд до місця навчання, проживання. Позивач самостійно здійснює оплати навчання сина [PERSON] та його проживання у гуртожитку. Відповідач проживає окремо та участі в утриманні дітей у зв`язку із їх навчанням не приймає, хоча має таку можливість, оскільки є особою працездатного віку, працює (військовослужбовець) та має дохід, тому зобов`язаний приймати солідарну участь в утриманні дітей. Вважає, що стягнення з відповідача на утримання повнолітніх сина та дочки на кожного по 1/4 частки від усіх його доходів відповідача буде відповідати інтересам дітей та забезпечить належний рівень їх матеріального утримання з боку батька. Провадження за обома позовами відкрито ухвалами суду від 28 вересня 2022 року, розгляд позовів постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 03 жовтня 2022 року справи за позовами [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх повнолітніх сина [PERSON] та дочки [PERSON] , які продовжують навчання, об`єднані в одне провадження у відповідності до положень п.1 ч.2, ч.3 ст.188 ЦПК України. У цій же ухвалі сторонам роз`яснено їх право на подання письмових заяв по суті спору з урахуванням об`єднання проваджень. Ухвалою суду від 06 грудня 2022 року відповідачу [PERSON] поновлено строк на подання відзиву на позовні заяви та цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У поданому відзиві відповідач [PERSON] позов визнав частково та просив присудити йому виплату аліментів на повнолітніх сина [PERSON] та дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень на кожного, але не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, який складає розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування такої своєї позиції вказав, що окрім повнолітніх дітей, з позивачем мають неповнолітнього сина [PERSON] , на утримання якого з нього судовим наказом Любомльського районного суду від 19 вересня 2022 року стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проживає окремо та має іншу сім`ю, до 01 грудня 2022 року з новою дружиною проживав у цивільному шлюбі, який [INFO] узаконили та на даний час виховують спільну дитину - сина [PERSON] , 2013 року народження. У свідоцтві про народження не вказаний батьком дитини, проте найближчим часом планує внести зміни у документах стосовно свого батьківства. При розлученні залишив позивачу у користування збудований ним будинок, а сам з новою сім`єю проживає в житлі, належному батькам дружини, та несе відповідні витрати на його утримання. 23 березня 2022 року мобілізований в ряди Збройних Сил України та проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] на посаді командира відділення, будь-яких інших доходів не має. Ніколи не відмовлявся від надання коштів на утримання дітей, по мірі можливості кошти завжди передавав дружині. Шлюб із позивачем розірваний 20 жовтня 2022 року, тому додані до позову квитанції про оплату навчання сина [PERSON] та його проживання в гуртожитку позивач здійснювала виключно з власних коштів. За перші три роки навчання сина [PERSON] оплату з позивачем здійснювали спільно у рівних долях, а за останній рік навчання - позивачу передав усю суму, необхідну для оплати навчання сина і його проживання в гуртожитку. В той же час у позові не зазначено в якому саме розмірі діти потребують матеріальної допомоги, не вказано чи отримує дочка [PERSON] стипендію, чи має джерело доходів. Позивач заявила до стягнення на кожну дитину по 1/4 його доходу, у зв`язку із чим та з урахуванням стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] загальний розмір стягуваних з нього аліментів буде становити 3/4 частки його доходу, що суперечить положенню ч.5 ст.183 СК України, яка передбачає стягнення аліментів на трьох і більше дітей в розмірі 1/2 (половини) заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, спосіб стягнення аліментів на повнолітніх дітей, на відміну від аліментів на утримання неповнолітніх дітей, визначає суд, а не позивач (стягувач). Крім цього вказав, що грошове забезпечення мобілізованим та додаткова грошова винагорода на період дії воєнного стану, встановлена постановою КМ України від. 28.02.2022 № 168, виплачується державою в першу чергу саме військовослужбовцям для гарантії їх достатнього матеріального забезпечення, яка покриває ризики загибелі та каліцтва військовослужбовця під час виконання ним свого військового обов`язку. 08 грудня 2022 року представник позивача адвокат Климович Т.Д. подала відповідь на відзив відповідача. Вказала, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження існування обставин, якими він обґрунтовує свої заперечення. Зокрема, не надано доказів того, що він є батьком дитини, народженою його новою дружиною; несе витрати на утримання житла, де проживає із новою сім`єю. Також зазначила, що дружина відповідача є працездатною, тому самостійно спроможна утримувати себе та дитину. Стосовно способу стягнення аліментів на утримання повнолітніх сина та дочки, які продовжують навчання, вважає доводи відповідача особистим тлумаченням норм чинного законодавства через призму власних інтересів та незгоди з позицією позивача. Просила позов задовольнити в повному обсязі. 09 грудня 2022 року представник відповідача адвокат Кривошей А.М. подав заперечення на відповідь представника позивача, яка по своїй суті та обґрунтуванню є аналогічною, наведеним у відзиві аргументам. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 січня 2002 року, який розірваний рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 20 жовтня 2022 року, яке набрало законної 22 листопада 2022 року. У період шлюбу в сторін народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] . Діти сторін проживають разом із позивачем, що підтверджується довідкою відділу ЦНАП виконавчого комітету Любомльської міської ради від 31 серпня 2022 року № 1673 та дана обставина відповідачем не оспорюється. Син [PERSON] досяг повноліття [INFO] , а дочка [PERSON] - [INFO] . На найменшого неповнолітнього сина [PERSON] судовим наказом Любомльського районного суду від 19 вересня 2022 року з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Син [PERSON] навчається в Державному податковому університеті ІV рівня акредитації на 4 курсі першого (бакалаврського) рівня вищої освіти денної форми навчання факультету податкової справи, обліку та аудиту, дата вступу - 01 вересня 2019 року, дата закінчення навчання - 30 червня 2023 року, що підтверджується довідкою указаного вищого навчального закладу № 280 від 06 вересня 2022 року. Згідно із укладеним 30 серпня 2019 року між Університетом державної фіскальної служби України та позивачем [PERSON] договором № 19044213 загальна вартість навчання сина сторін [PERSON] становить 62940,00 гривень, з яких за 4-й рік навчання - 16360,00 гривень. Із банківських квитанції АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що 31 серпня 2020 року, 13 січня 2021 року, 10 вересня 2021 року, 09 лютого 2022 року позивач здійснювала оплату за проживання сина [PERSON] в гуртожитку в сумі по 2600 гривень за кожною квитанцією, 14 лютого 2022 року - в сумі 3120,00 гривень; 10 вересня 2020 року здійснила оплату за навчання сина за вересень в сумі 1700,00 гривень, 11 вересня 2020 року - в сумі 6820,00 гривень. Дочка сторін [PERSON] з 01 вересня 2021 року навчається в Луцькому національному технічному університеті на факультеті архітектури, будівництва та дизайну денної форми навчання за державним замовленням; на даний час навчається на другому курсі; закінчення навчання - 30 червня 2025 року, що підтверджується довідкою указаного університету від 06 вересня 2022 року № 818/22. З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що відповідач [PERSON] 02 грудня 2022 року уклав шлюб із [PERSON] [PERSON] (після одруження з відповідачем - [PERSON] ) має сина [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження якого серії [NUMBER] батьком записаний [PERSON] . Відповідно до довідки Любомльської районної філії Волинського обласного центру зайнятості від 01.12.2022 року [PERSON] на обліку у вказаній філії центру зайнятості як зареєстрована безробітна не перебуває. 23 березня 2022 року відповідач [PERSON] призваний у Збройні Сили України по мобілізації на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022, що підтверджується копією його військового квитка. Із довідки про доходи від 05 грудня 2022 року № 355 вбачається, що [PERSON] проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , займає посаду командира відділення, його загальна сума доходу за період з 01.05.2022 по 31.10.2022 склала 288618,13 гривень (середньомісячний дохід - 48103,02 гривень). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України). Згідно із ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу. Відповідно до правового висновку Верховного Суду в постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. У цій же постанові Верховний Суд зазначив, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлено, що повнолітні діти сторін син [PERSON] та дочка [PERSON] досягли повноліття, їх вік є меншим 23 років, вони продовжують навчання, обоє навчаються на денній формі, при цьому син [PERSON] навчається на платній основі, їх навчальні заклади знаходяться у місцевості не за їх місцем проживання, через що, за такої сукупності обставин вочевидь потребують матеріальної допомоги. Належить відмітити, що навчання обох дітей сторін на денній формі навчання свідчить про відсутність у них самостійного доходу. Відповідач зі своєї сторони визнає обов`язок щодо надання повнолітнім дітям, які продовжують навчання, матеріальної допомоги, проте не у заявленому позивачем розмірі, а у твердій грошовій сумі на рівні 3000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, який складає розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи встановлено, що відповідач проходить військову службу та його середньомісячний дохід становить 48114,52 гривень. З відповідача на неповнолітнього сина [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки його доходу, що з огляду на вказаний дохід відповідача становить 12028,63 гривень. На повнолітніх сина і дочку, у зв`язку із їх навчанням, позивач просить стягнути з відповідача аналогічний розмір аліментів, проте конкретних і достатніх доказів на підтвердження понесення витрат саме в такому розмірі позивач не надає. Визначаючи розмір аліментів, які можуть бути стягнуті з відповідача як батька суд бере до уваги й обов`язок позивача як матері надавати матеріальну допомогу повнолітнім дітям, які продовжують навчання, оскільки обов`язки батьків є рівними. Посилання відповідача на перебування на його утриманні неповнолітньої дитини, народженої у цивільному шлюбі із другою дружиною, суд відхиляє, оскільки належних доказів його батьківства стосовно цієї дитини суду не надано. Із даного приводу суд вважає необхідним зазначити, що необхідність утримувати неповнолітньої дитини не виключає обов`язку батьків надавати матеріальну допомогу своїм повнолітнім сину та дочці, які її потребують у зв`язку із продовженням навчання. Із цих же мотивів при визначенні розміру аліментів суд відхиляє доводи відповідача про перебування на його утриманні дружини, з якою нещодавно створив сім`ю. До того ж доказів непрацездатності дружини відповідача не надано, а тому свої потреби для забезпечення життєдіяльності вона спроможна забезпечити самостійно, у тому числі шляхом пошуку роботи через органи центру зайнятості. Вимогу відповідача у відзиві на позовну заяву про стягнення з нього аліментів не в частці від доходу, а в твердій грошовій сумі, суд вважає безпідставною, оскільки право визначення способу їх стягнення надано сімейним законодавством одержувачу аліментів. Зважаючи на те, що повнолітні син та дочка сторін проживають з позивачем, яка визначила спосіб стягнення аліментів саме у частці від доходу відповідача, підстави для його зміни судом відсутні. При цьому, зазначений позивачем спосіб стягнення аліментів є обґрунтованим, оскільки відповідач має постійний дохід, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою. Згідно із ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі досліджених доказів у відповідності до ст.ст.182, 200 СК України та з урахуванням вищенаведених мотивів суд вважає, що заявлений стороною позивача у позовах розмір аліментів по 1/4 частки доходу відповідача на утримання як на сина, так і дочку, які продовжують навчання, є вочевидь надто завищеним і необґрунтованим у необхідності їх стягнення в такому розмірі. З огляду на розмір доходу відповідача, проходження відповідачем військової служби в умовах воєнного стану, потреби повнолітніх дітей у матеріальному забезпеченні, що пов`язані з їх навчанням у вищих навчальних закладах, які є звичайними і не мають певних особливостей, які б свідчили про їх підвищений розмір, рівність батьківського обов`язку приймати участь в такому утриманні повнолітніх сина та дочки, суд вважає необхідним стягувати з відповідача на утримання сина [PERSON] та дочки [PERSON] , які продовжують навчання, аліменти в розмірі по 1/10 частки його заробітку (доходу) на кожного. Такий розмір аліментів на переконання суду на достатньому рівні забезпечить потреби повнолітніх дітей сторін, що пов`язані із їх навчанням, як виконання батьківського обов`язку зі сторони відповідача як батька і відповідає закріпленим у ч.9 ст.7 СК України засадами справедливості, добросовісності та розумності і водночас не порушуватиме прав відповідача, який проходить війську службу у воєнний час у зв`язку із мобілізацією. Крім цього, суд вважає, що заявлена у позові вимога щодо розміру аліментів з вказівкою про те, що розмір аліментів має бути не меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, суперечить положенням матеріального закону. В обґрунтування такої вимоги представник позивача посилається на ч.2 ст.182 СК України, яка передбачає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З цього приводу суд зазначає про таке. Статтею 6 СК України встановлено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. У цій справі предметом позовів є стягнення аліментів на утримання повнолітніх сина та дочки на період їх навчання, тобто осіб, які не мають статусу дитини. Розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина відповідно до ст.ст.198, 200 СК України не пов`язується із прожитковим мінімумом для такої особи відповідного віку, а залежить від спроможності батьків надавати таку матеріальну допомогу. Стаття 200 СК України дійсно передбачає, що розмір аліментів визначається з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Проте аналіз ст.182 СК України дає підстави для висновку, що такі обставини наведені у частині першій цієї норми. Частина 2 статті 182 СК України стосуються виключно розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку саме дитини і водночас не може бути меншим від мінімального гарантованого розміру, тобто фактично не залежить від матеріального становища платника аліментів. Стаття перша Закону України «Про мінімальний прожитковий мінімум» визначає, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. Отже, системний аналіз наведених норм свідчить про те, що встановлена ч.2 ст.182 СК України мінімальна межа розміру аліментів може бути застосована лише до аліментів, які стягуються на дитину, тобто особу, яка не досягла повноліття. Відтак, в розумінні ст.ст.198, 200 СК України розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у зв`язку з їх навчанням пов`язується виключно з матеріальною спроможністю батьків надавати таку матеріальну допомогу і може бути меншим від 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку. У зв`язку із наведеним, вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітніх сина та дочки, що продовжують навчання, підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку заявлених вимог щодо повнолітніх сина і дочки та їх задоволення на 40 %, що становитиме в загальній сумі 793,92 гривень (396,96 + 396,96) .

Outcome: partial