Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

У січні 2022 року позивач звернулася до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовом, в якому просила стягнути з відповідача, [PERSON] , на її користь аліментів на утримання повнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000,00, грн. щомісячно, з дня подачі позову до суду і до закінчення навчання або досягнення 23 років. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі від якого вони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У 2010 році шлюб між ними був розірваний в судовому порядку. Після розірвання шлюбу син [PERSON] проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному забезпеченні. На даний час спільному сину [PERSON] вже виповнилося 18 років, однак він вступив на навчання до ХДМА МФК - Херсонська державна морська академія -Морській фаховий коледж за контрактом. Зазначила, що відповідач є працездатною особою і має можливість надавати сину матеріальну допомогу в період його навчання. Позивач також вказала, що на даний час син [PERSON] потребує додаткових витрат, пов`язаних з придбанням учбового матеріалу, книг, а також документів необхідних для проходження плавпрактики (закордоний паспорт, паспорт моряка, сертифікати). Син сторін, [PERSON] , проживає на орендований квартири, що також потребує коштів на проживання та харчування. Крім того, [PERSON] знаходиться на обліку у лікаря - ендокринолога, що також потребує додаткових витрат на щомісячне лікування та проходження обстеження двічі на рік. Посилаючись на вказані обставини, позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 24.01.2022 року провадження у справі було відкрите за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та копії ухвали невідкладно направлені сторонам по справі. Ухвала суду відразу розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду була доступною для ознайомлення відповідачу. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач був вчасно та належним чином повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подав, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень проти задоволення позову до суду не надав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.11.2003 р., позивач є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини, [PERSON] , значиться відповідач по справі, [PERSON] . 01.08.2019 р. між позивачем, [PERSON] , та Херсонською державною морською академією був укладений Договір № 19-681 про навчання, згідно з п. 1 якого Херсонська державна морська академія взяла на себе зобов`язання за рахунок коштів позивача здійснити навчання, надати освітню послугу [PERSON] , курсанту Морського коледжу Херсонської державної морської академії за спеціальністю: 271, річковий та морський транспорт, 271.03 Експлуатація суднового електрообладнання і засобів автоматики за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодший спеціаліст денної форми навчання на навчальній базі виконавця освітніх послуг з 2019 по 2023 рік. Відповідно до умов вказаного договору, а саме п. 4.2: загальна вартість освітньої послуги становить 93 080,00 грн., у тому числі: 1 курс 23 270,00грн.; ІІ курс 23 270 грн.; ІІІ курс 23 270,00 грн.; ІV курс 23 270,00 грн. Крім того, 31.08.2019 р. між [PERSON] і Херсонською державною морською академією був укладений Договір № 19-682 надання додаткових освітніх послуг, згідно з умовами якого [PERSON] надаються додаткові освітні послуги понад обсяги встановлені навчальними планами академії: поглиблене вивчення англійської мови, інформатики, стройова підготовка та оглядовий курс комплексної теоретичної підготовки до морської практики та державної атестації з 2019 по 2023 навчальні роки. Згідно з пунктом 4.2. вказаного договору № 19-682 880,00 грн., у тому числі: І курс 3 470,00 грн., ІІ курс 3 470,00 грн., ІІІ курс 3 470,00 грн, ІV курс 3 470,00 грн. 30.06.2021 р. між позивачем, [PERSON] , та Херсонською державною морською академією була підписана Додаткова угода № 325-21 про внесення змін до Договору про навчання № 19-681 від 01.08.2019 р. Згідно з умовами вказаної Угоди сторони дійшли згоди про внесення змін до п. 4.2 Договору про навчання № 19-681 від 01.08.2019 р., виклавши його в наступній редакції: 4.2. Загальна вартість освітньої послуги становить 95 410,00 грн., в тому числі: І курс 23 270,00 грн., ІІ курс 23 270,00 грн., ІІІ курс 24 435,00 грн., ІV курс 24 435,00 грн.. Усі інші умови Договору про навчання № 19-681 від 01.08.2019 р. не зазначені в даній Додатковій угоді, залишаються незмінними та обов`язковими до виконання сторонами. Згідно з довідкою, виданою Відокремленим структурним підрозділом Морський фаховий коледж ВСП МФК ХДМА Херсонської державної морської академії від 10.09.2022 р. вих. № 11, [PERSON] , 2003 року народження, у 2019 році вступив до відокремленого структурного підрозділу Морський фаховий коледж Херсонської державної морської академії і зараз навчається на 4 курсі денного відділення. Строк закінчення закладу освіти 30 червня 2023 року. Позивач також надала суду копію Договору № 2/57 про надання послуг харчування від 17.09.2019 р., укладеного між нею та Херсонською державною морською академією, згідно з умовами якого навчальний заклад забезпечує курсанту [PERSON] організацію харчування та надання через курсантську їдальню раціональне харчування тричі на добу, у відповідності до графіку харчування та існуючих стандартів. Відповідно до умов вказаного Договору позивач, [PERSON] , зобов`язана за місяць вносити попередню оплату за організацію харчування з розрахунку 95 грн./день (з урахуванням ПДВ) з подальшим перерахунком вартості харчування відповідно до затверджених щоденних фактичних калькуляцій. Термін дії Договору № 2/57 про надання послуг харчування визначений п. 5.1. і складєа1 рік, а саме: 01.09.2019 р. по 31.08.2020 р. Крім того, на підтвердження позовних вимог позивачем була надана ксерокопія Угоди № 2/163 від 17.09.2019 р., укладена між позивачем [PERSON] , [PERSON] та Херсонською державною морською академією, про проживання в курсантському екіпажі (студентському гуртожитку) курсанта/студента І курсу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Проте, вказана копія угоди надана позивачем у неповному обсязі, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості дослідити всі умови угоди, обумовлені сторонами. Вказана Угода також не містить строку її дії. Аналізуючи наявні в матеріалах справи документи, не знайшли свого підтвердження посилання позивача у позовній заяві на те, що спільний син сторін, [PERSON] , проживає в орендованій квартирі, що потребує витрачання позивачем додаткових коштів на його проживання та харчування. Наданий позивачем договір про надання послуг харчування станом на дату звернення до суду, 11.01.2022 р., втратив свою дію. Документів, які б свідчили про продовження дії вказаного договору, суду не надано. Крім того, під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження твердження позивача про те, що син сторін, [PERSON] , перебуває на обліку у лікаря-ендокринолога, що також потребує додаткових витрат на щомісячне лікування та проходження відповідного обстеження двічі на рік. Як встановлюють ч. 1 та ч. 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Так, відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази повинні бути належні, допустимі та достовірні. Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1 статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. \~ \~ \~ \~ Так, Верховним Судом винесено постанову від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61- 350св17), в якій викладено наступну правову позицію: встановивши, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Отже, не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Подаючи до суду позовну заяву, позивач не довела наявність фактів, які надають право стягувати аліменти на її користь, у зв`язку з тим, що повнолітній син сторін продовжує навчання, зокрема доказів на підтвердження існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі - понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed