Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

Представник позивача - адвокат Карпа М.М. звернулась до суду з позовом до Скориківської об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що власником житлового будинку [ADDRESS] були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як члени колгоспного двору, які станом на 1990 рік проживали у спірному домогосподарстві. [INFO] помер батько [PERSON] , а 05 квітня 2006 року - мати [PERSON] , після смерті яких [PERSON] успадкувала їхні частки у спірному домогосподарстві та стала власником житлового будинку [ADDRESS] , однак реєстрації права власності не вчинила. За життя [PERSON] склала заповіт, в якому заповіла все належне їй майно позивачу [PERSON] . Остання, як спадкоємець за заповітом, після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, однак, у видачі свідоцтва про право на спірне будинковолодіння їй було відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2022 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2022 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Однак її представник адвокат Карпа М.М., яка здійснює представництво інтересів позивача на підставі ордера №10403 від 09 вересня 2022 року, подала заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у їх відсутності. Представник відповідача - Скориківської об`єднаної територіальної громади Тернопільської області в судове засідання не з`явився, однак подали до суду заяву, згідно з якою просять справу розглянути без їх участі, заперечень щодо позову не висловили. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, суд вважає за можливе прийняти рішення на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, в порядку, передбаченому ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти. Як вбачається із архівної довідки архівного відділу Тернопільської районної військової адміністрації №256 від 17 березня 2022 року по документах архівного фонду «Гнилицька сільська рада» у господарських книгах села Гнилиці станом на 1990 рік значиться господарство [PERSON] , 1913 р.н., - голова господарства, разом з ним проживали дружина [PERSON] , 1920 р.н., та донька [PERSON] , 1944 р.н. Після смерті [PERSON] , яка, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07 квітня 2006 року, померла [INFO] та після смерті [PERSON] , який, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , помер [INFO] , спадщину прийняла [PERSON] , що вбачається зі спадкових справ №470/2001 та №95/2012. Відповідно до довідки про технічний опис об`єкта нерухомого майна №297 від 05 липня 2021 року та технічного паспорта від 05 липня 2021 року, виданих БТІ Підволочиського району, житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 57,20 м.кв., житловою площею 40,40 кв.м., по [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , свідоцтво про право власності в Підволочиському БТІ не зареєстровано. Згідно інформації №298 від 05 липня 2021 року виданої БТІ Підволочиського району будинковолодіння [ADDRESS] , власником є [PERSON] , свідоцтво про право власності не видавалось. У довідці №256, виданій 14 червня 2022 року Скориківською сільською радою, зазначено, що житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно архівної довідки архівного відділу Тернопільської районної військової адміністрації від 18 липня 2022 року №612 по документах архівного фонду «Гнилицька сільська рада» у господарських книгах села Гнилиці станом на 2006 рік значиться домогосподарство [PERSON] , 1920 року народження, - голова домогосподарства, разом із нею проживала донька [PERSON] . Одночасно повідомляється, [PERSON] , померла у 2006 році. Згідно технічного паспорту на будівництво будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , було розпочато 1960 року та завершено 1963 року. Як роз`яснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК У PCP 1963 в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Враховуючи вищенаведене, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] належав в рівних частках [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як членам колгоспного двору, а відтак, кожен із них володів 1/3 спірного будинковолодіння. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз`яснено, що правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01.07.1990. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30.06.1990 спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи дату смерті [PERSON] , правовідносини щодо спадкування після його смерті регулюються нормами ЦК УРСР 1963. А правовідносини щодо спадкування після [PERSON] регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 527 ЦК УРСР 1963, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. За нормами ст. 529 ЦК УРСР 1963, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №470/2001 спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] , яка спадщину прийняла, дружина [PERSON] та син [PERSON] , які від прийняття спадщини відмовилися. Таким чином, успадкувавши належну спадкодавцю частку у житловому будинку по [ADDRESS] , частка [PERSON] у спірному будинковолодінні становила 2/3. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, після смерті матері, [PERSON] , як єдиний спадкоємець успадкувала належну їй 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів спадкової справи №3/2021, [PERSON] , [INFO] , 12.05.2015 року склала заповіт, зареєстрований в реєстрі за №13 та який посвідчено секретарем виконкому Гнилицької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області Шпундер О.Б., згідно якого все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 серпня 2021 року №97/02-31, виданої приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В., у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , залишилось спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до заповіту вказаний житловий будинок повинен належати позивачу, якій при зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Стаття 328 ЦК України зазначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання права власності на спадщину, у зв`язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved