Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Литвинюк Я.В., в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», засобами поштового зв`язку звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача: - заборгованість за Кредитним договором № 8/1837769 від 24 червня 2019 року в розмірі 76 291 грн 89 коп., що складається із: ?заборгованості по тілу кредиту 46 123 грн 44 коп.; ?заборгованості за відсотками 2 737 грн 67 коп.; ?заборгованості за комісією 5 717 грн 30 коп.; ?нарахованої пені 3 580 грн 18 коп.; ?інфляційного збільшення 18 133 грн 30 коп.; - судові витрати по оплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у розмірі 2 481 грн 00 коп. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 червня 2019 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк», [PERSON] та Приватним акціонерним\~товариством «МетЛайф» укладено Комплексний договір № 8/1837769 (надалі Кредитний/комплексний договір), за умовами якого відповідачу надано кредит на споживчі потреби у сумі 49\~715 гривень 60 копійок до 23 червня 2024 року, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя. Так, відповідно до п. 1.1. Комплексного договору, кредит у сумі 49\~715 грн 60 коп. надається позичальникові з 24 червня 2019 року до 23 червня 2024 року. Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно, в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту як день повернення кредиту. Повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту. Пунктом 1.2. Комплексного договору передбачено, що кредит надається позичальнику на споживчі потреби, у тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя. Відсотки за користування кредитом відповідно до п. 1.3.1. Комплексного договору підлягають сплаті позичальником щомісячно, в розмірі 15,00 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за Договором. Крім того, згідно з п. 1.3.2. Комплексного договору позичальник зобов`язується щомісячно сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної у п. 1.1. Договору. Відповідно до меморіальних ордерів від 24 червня 2019 року, АТ «Креді Агріколь Банк», на виконання умов Комплексного договору № 8/1837769 від 24 червня 2019 року, перераховано кошти у загальному розмірі 49\~715 грн 60 коп., зокрема, ПрАТ «МетЛайф» у сумі 5\~715 грн 60 коп., а відповідачу [PERSON] у сумі 44\~000 грн 00 коп. Натомість відповідач не виконував належним чином умови Комплексного договору, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість. При цьому, 05 червня 2019 року між АТ «Креді\~Агріколь Банк» та Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Укрфінстандарт» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № І-2019, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у відповідних реєстрах. 14 квітня 2020 року між АТ «Креді\~Агріколь Банк» та Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Укрфінстандарт» складено Реєстр прав вимог до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № І-2019, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором, укладеним між відповідачем та АТ «Креді Агріколь Банк», перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт». Так, згідно з Реєстром прав вимог від 14 квітня 2020 року до Договору № І-2019 від 05 червня 2019 року, сума заборгованості відповідача станом на дату відступлення права вимоги становить 54\~799 грн 33 коп. та складається з наступного: заборгованості по тілу кредиту 46\~123 грн 44 коп., заборгованості за відсотками 2 737 грн 67 коп., заборгованості за комісією 5\~717 грн 30 коп., заборгованості за пенею 220 грн 92 коп. Позивач зауважує, що відсотки за користування кредитом відповідачу нараховані до дня відступлення права вимоги, а комісія за обслуговування кредитної заборгованості не нараховується з дати набуття права вимоги. Разом з тим, згідно з пунктом 3.1. Комплексного договору, у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою, згідно з умовами Договору на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше, ніж 15 % від суми простроченого платежу. За розрахунком представника позивача, наведеним у додатку до позовної заяви, інфляційне збільшення становить 18\~133 грн 00 коп., а пеня, з урахуванням обмеження її розміру, що передбачене пунктом 3.1. Комплексного договору, складає 3\~580 грн 18 коп. З огляду на вищевикладене, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 8/1837769 від 24 червня 2019 року в загальному розмірі 76 291 грн 89 коп., а також судові витрати по оплаті судового збору. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 22 листопада 2022 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 16 грудня 2022 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подачі до суду відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк для подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів /а.с. 34-36/. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. 14\~грудня 2022\~року від представника відповідача адвоката Кірси В.В. надійшло клопотання про\~проведення засідання\~із викликом\~(повідомленням)\~сторін /а.с. 44/. Ухвалою суду від 16 грудня 2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Кірси В.В. про проведення засідання із викликом (повідомленням) сторін відмовлено та, з метою не порушення права відповідача на подачу до суду відзиву на позовну заяву, проведення розгляду справи відкладено до 12 січня 2023 року /а.с. 47-49/. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. 20 грудня 2022 року, у межах строку, встановленого судом, представником відповідача адвокатом Кірсою В.В. подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву, разом з\~доказами\~направлення його\~копії позивачу,\~у якому\~він просить\~суду\~задоволенні позовних\~вимог Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Укрфінстандарт» відмовити повністю /а.с. 52-54/. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача вказує, що доводи позивача стосовно факту набуття ним права вимоги за Комплексним договором № 8/1837769 від 24 червня 2019 року є необґрунтованими та не доведеними, оскільки із поданих позивачем доказів до позову встановлено, що Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № І-2019 від 05 червня 2019 року укладено між позивачем та АТ «Креді Агріколь Банк» не стосовно конкретної заборгованості за конкретним кредитним договором, а щодо загального розміру заборгованостей боржників, який встановлюється згідно Реєстру прав вимог, що складається у паперовому вигляді, за формою, наведеною в Додатку № 1 до Договору, підписується уповноваженими представниками сторін, скріплюється відбитками печаток і є невід`ємною частиною даного договору. Між тим, у положеннях зазначеного Договору відсутня вказівка на те, що на його умовах передається право вимоги саме за Комплексним договором № 8/1837769 від 24 червня 2019 року. Окрім цього, представник відповідача зауважує, що на підтвердження набуття права вимоги позивачем не надано доказів виконання ним положень п. 2.2., 3.1., 3.7.2. - 3.7.4 вказаного Договору, а саме: підписаного та скріпленого печатками обох сторін відповідного Реєстру із дотриманням положень Додатків № 1 та № 4 Договору (які також не надані), не долучено докази сплати відповідної ціни за відступлення права вимоги на користь первісного кредитора, що, на його думку, не доводить факту переходу до позивача відповідного права вимоги за вказаним зобов`язанням та є самостійною підставою для відмови в позові. Окремо представник відповідача наголошує на тому, що наданий позивачем витяг із Реєстру прав вимог від 14 квітня 2020 року підписаний виключно представником позивача, а тому не відповідає положенням договору про відступлення. Не погоджується представник відповідача і з розрахунком суми заборгованості, зазначаючи, що включення до розрахунку заборгованості відповідача суми щомісячної комісії в розмірі 5 717 грн 30 коп. за обслуговування кредиту є безпідставним, а такі вимоги кредитного договору є нікчемними в силу закону і не можуть входити до структури суми заборгованості відповідача за вказаним Кредитним договором. Якщо такі платежі були отримані кредитором від відповідача вони мають бути спрямовані на погашення основної заборгованості за кредитним договором, що має неодмінно призвести до зменшення основної заборгованості позивача, зокрема, за відсотками або тілом кредиту. При цьому, представник відповідача звертає увагу суду на те, що за час кредитування, до 14 квітня 2020 року, відповідачем було сплачено на користь банку комісію в розмірі 4\~573 грн 84 коп., яка, з огляду на вищевказані положення законодавства, була отримана банком безпідставно та мала бути зарахована на погашення суми основної заборгованості за договором, а саме відсотків та тіла кредиту. Також, представник відповідача зазначає, що розмір заборгованості щодо погашення тіла кредиту, відсотків та пені має підтверджуватись розрахунково, з урахуванням погашення позичальником суми кредитних зобов`язань (в розрізі погашення та зарахування за кожним платежем). Натомість вказаного розрахунку поданий позов та надані до нього документи не містять, у зв`язку з чим перевірити та встановити правильність обрахування суми заборгованості відповідача станом на період, зазначений у позові, на даний час не вбачається можливим. Окрім того, представник відповідача не погоджується із розрахунком розміру інфляційних та суми пені, нарахованих після 14 квітня 2020 року, оскільки для перевірки його правильності, насамперед, необхідно вірно визначити базу нарахування, тобто загальну суму заборгованості, на яку вони нараховуються. З огляду на доводи, зазначені ним вище, представник відповідача вважає, що база нарахування позивачем визначена невірно, а тому такі суми підлягають додатковій перевірці, яку на підставі поданих позивачем документів здійснити неможливо. Водночас, представник відповідача зауважує, що відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, позивачем порушено зазначені вимоги закону, оскільки до розрахунку пені та інфляційних нарахувань увійшли нарахування, здійснені після 24 лютого 2022 року, які підлягають списанню позивачем. Також, представник відповідача акцентує увагу суду на тому, що відповідно до частини 2 статті 258 ЦК України для нарахування пені передбачена спеціальна позовна давність, яка обмежується одним роком, у зв`язку з чим просить застосувати наслідки пропущення строку позовної давності. Дана заява по суті справи прийнята судом та долучена до матеріалів справи. Правом на подачу відповіді на відзив позивач не скористався. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 24 червня 2019 року між Акціонерним товариством\~«Креді Агріколь\~Банк», [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «МетЛайф» було укладено Комплексний договір № 8/1837769 /а.с. 6/. Відповідно до п. 1.1. Комплексного договору, банк надає позичальнику кредит у сумі 49\~715 грн 60 коп. строком на 60 місяців, з 24 червня 2019 року до 23 червня 2024 року (включно). Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно, в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток № 1 до Договору, що є його невід`ємною частиною) як день повернення кредиту. Повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту. Пунктом 1.2. Комплексного договору визначено, що кредит наданий позичальнику на споживчі потреби, у тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно Договору та Правил надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк», а також умов страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною Договору та розміщені на офіційному сайті банку. Згідно з п. 1.3. Комплексного договору за користування кредитом позичальник сплачує: - процентну винагороду (проценти) щомісячно, в розмірі 15,00 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Договором; - комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної у п. 1.1. Договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо. За змістом пункту 3.1. Комплексного договору у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою, згідно умов Договору на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше, ніж 15 % від суми простроченого платежу. Додатком № 1 до Комплексного договору № 8/1837769 від 24 червня 2019 року є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в т.ч. Графік платежів по кредиту, ануїтет) /а.с. 7/. Крім того, відповідач [PERSON] підписав Заяву-анкету № 0100167-24062019-001 від 24 червня 2019 року на отримання готівкового кредиту «Свобода» в АТ «Креді Агріколь Банк» /а.с. 8-9/. Відповідно до вказаної вище Заяви-анкети сума кредиту становить 49\~715 грн 60 коп., строк кредиту складає 60 місяців, відсоткова ставка 15 % річних, комісійна винагорода 2,30 % /а.с. 8-9/. Також,\~24\~червня 2019\~року [PERSON] \~підписав Пам`ятку\~клієнту за\~Комплексним договором\~№ 8/1837769 від 24 червня 2019 року /а.с. 10/. АТ «Креді Агріколь Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі та на умовах, встановлених Комплексним договором. Зокрема, відповідно до копій меморіальних ордерів від 24 червня 2019 року, АТ «Креді Агріколь Банк», на виконання умов Комплексного договору № 8/1837769 від 24 червня 2019 року, було перераховано кошти у загальному розмірі 49\~715 грн 60 коп., а саме: ПрАТ «МетЛайф» у сумі 5\~ 715 грн 60 коп. /а.с. 11, зворот/, відповідачу [PERSON] у сумі 44\~000 грн 00 коп. /а.с. 11/. Позивач стверджує, що відповідач не виконував належним чином умови Комплексного договору, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість в розмірі 76 291 грн 89 коп., що складається із: заборгованості по тілу кредиту 46 123 грн 44 коп.; заборгованості за відсотками 2 737 грн 67 коп.; заборгованості за комісією 5 717 грн 30 коп.; нарахованої пені 3 580 грн 18 коп.; інфляційного збільшення 18 133 грн 30 коп. Разом з тим, 05 червня 2019 року між АТ «Креді\~Агріколь Банк» та Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Укрфінстандарт» укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № І-2019, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у відповідних реєстрах /а.с. 18-22/. За змістом п.п. 1.4 Розділу 1 даного Договору «право вимоги» означає всі права первісного кредитора за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті сум заборгованості за кредитними договорами, строк платежу за якими настав та/або права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно з п.п. 1.5 Розділу 1 вказаного Договору, «заборгованість» означає суми грошових коштів, належні до сплати первісному кредитору боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів і комісій за користування кредитом, будь-які інші суми, що належать до сплати первісному кредитору за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані первісним кредитором на день підписання сторонами Реєстру прав вимоги. У п. 3.1., 3.3., 3.7.3., 3.7.4. Розділу 3 Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № І-2019 від 05 червня 2019 року зазначено, що право вимоги\~переходить від первісного кредитора до нового кредитора з дати підписання ними відповідного\~Реєстру прав\~вимог за зразком, наведеним в Додатку № 1 до Договору, що становить його невід`ємну частину та складається з обов`язковим зазначенням інформації ( реквізитів) за переліком, що міститься в Додатку 4 до цього Договору, та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам. У день підписання сторонами Реєстру прав вимог первісний кредитор готує та надає новому кредитору додатково в електронному вигляді на матеріальному носії або іншим способом, обумовленим сторонами, Розширений реєстр прав вимог щодо кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються за відповідним Реєстром прав вимог, підписаним сторонами. Розширений реєстр має містити інформацію, наведену у Додатку № 4 до Договору. Приймання-передача такого Розширеного реєстру підтверджується відповідним Актом приймання-передачі,\~що підписується\~уповноваженими представниками\~сторін за формою, що наведена в Додатку № 5 до Договору. Вартість права вимоги сплачується новим кредитором шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок № [NUMBER] первісного кредитора протягом десяти робочих днів з дати підписання Реєстру прав вимог. Оплата вважається здійсненою в день зарахування вартості права вимоги на рахунок первісного кредитора. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № І-2019, укладений 05 червня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та АТ «Креді Агріколь Банк», є дійсним та чинним, відомості про те, що він оскаржувався в судовому порядку, відсутні. Водночас, надаючи оцінку наданому стороною позивача витягу з Реєстру прав вимог (боржників) від 14 квітня 2020 року до Договору № І-2019 від 05 червня 2019 року, яким представник позивача доводить факт переходу до позивача права вимоги за Договором № 8/1837769 від 24 червня 2019 року, укладеним між АТ «Креді Агріколь Банк» та відповідачем, згідно якого сума заборгованості відповідача станом на дату відступлення права вимоги становила 54\~799 грн 33 коп. та складалася з наступного: заборгованості по тілу кредиту в сумі 46\~123 грн 44 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 2 737 грн 67 коп., заборгованості за комісією в сумі 5\~717 грн 30 коп., заборгованості за пенею в розмірі 220 грн 92 коп. /а.с. 23/, суд зауважує, що даний документ підписаний лише представником позивача. Копії Реєстру прав вимог (боржників) від 14 квітня 2020 року до Договору № І-2019 від 05 червня 2019 року, який би відповідно до п. 3.3. вказаного Договору був підписаний обома сторонами, суду не надано, як і не долучено до матеріалів справи копії Акту приймання-передачі, підписаного уповноваженими представниками сторін, на доведення факту приймання-передачі такого Реєстру. Також, матеріали справи не містять документально підтверджених відомостей про сплату позивачем на виконання п. 3.7.3. Договору вартості права вимоги шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок № [NUMBER] первісного кредитора протягом десяти робочих днів з дати підписання Реєстру прав вимог (боржників) від 14 квітня 2020 року до Договору № І-2019 від 05 червня 2019 року. З урахуванням наведеного, у суду відсутні підстави вважати, що право вимоги за Договором № 8/1837769 від 24 червня 2019 року, укладеним між АТ «Креді Агріколь Банк» та відповідачем, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», як до нового кредитора, що є самостійною підставою для відмови в позові. Крім того, суд не може не зазначити, що розмір заборгованості за укладеним кредитним договором має підтверджуватись розрахунково, з урахуванням погашення позичальником суми кредитних зобов`язань (в розрізі погашення та зарахування за кожним платежем). Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час вирішення справи судом), закріплено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц. Разом з тим, виписки за картковим рахунком позичальника, як і детального розрахунку розміру заборгованості відповідача за Комплексним договором № 8/1837769 від 24 червня 2019 року, стороною позивача не надано. Відтак, наданий позивачем витяг з Реєстру прав вимог (боржників) від 14 квітня 2020 року до Договору № І-2019 від 05 червня 2019 року не є безспірним доказом розміру заборгованості відповідача за Комплексним договором № 8/1837769 від 24 червня 2019 року, оскільки не відображає руху коштів по картковому рахунку [PERSON] з моменту підписання кредитного договору, нічим не підтверджується та перевірити правильність обрахування відповідних сум станом на період, вказаний у позові, не можливо. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості відповідача є його обов`язком, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. Щодо дійсності умови кредитного договору про плату за надання інформації про кредит, суд зазначає наступне. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит, розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування», підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Пунктом 1.3.2. Комплексного договору № 8/1837769 від 24 червня 2019 року на [PERSON] покладено обов`язок сплати комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, що включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо, без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку про те, що положення пункту 1.3.2. Комплексного договору № 8/1837769 від 24 червня 2019 року є нікчемними. Разом з тим, за час кредитування, до 14 квітня 2020 року, відповідачем було сплачено на користь банку комісію в розмірі 2\~286 грн 92 коп. /а.с. 55/. Отже, грошові кошти, які були сплачені відповідачем на погашення заборгованості, неправомірно відносилися на погашення протиправно нарахованої комісії. Відтак, розмір заборгованості, заявлений позивачем, визначений усупереч вимогам закону. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені та інфляційного збільшення, суд зауважує, що 24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. У подальшому цей строк був неодноразово продовжений і триває до даного часу. 15 березня 2022 року був прийнятий Закон України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17 березня 2022 року, а, отже, діяв на час звернення позивача з даним позовом до суду. Вказаним законом, зокрема, доповнено пунктом 18 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період\~дії в\~Україні воєнного,\~надзвичайного стану\~та у\~тридцятиденний строк\~після його\~припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказана норма є імперативною та підлягає безумовному застосуванню судом, навіть якщо про це не просить відповідач. Отже, нараховані позивачем суми 3 % річних та інфляційних втрат за період з 24 лютого 2022 року до 28 вересня 2022 року підлягають списанню останнім. Разом з тим, для здійснення розрахунку розміру інфляційних збитків та пені за період з 14 квітня 2020 року до 23 лютого 2022 року, необхідно вірно визначити базу нарахування, тобто загальну суму заборгованості, на яку вони нараховуються. Як уже зазначалося, розмір заборгованості, заявлений позивачем, не підтверджений належними та допустимими доказами і визначений усупереч вимогам закону, а за наявними у матеріалах справи документами суд позбавлений можливості самостійно обрахувати розмір заборгованості відповідача за Комплексним договором № 8/1837769 від 24 червня 2019 року, а, відтак, і здійснити розрахунок розміру інфляційних збитків та пені за відповідний період. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 76 291 грн 89 коп., заявленої як заборгованість за Кредитним договором № 8/1837769 від 24 червня 2019 року, відсутні, а позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними. Водночас, у відзиві на позов представник відповідача акцентував увагу суду на тому, що відповідно до частини 2 статті 258 ЦК України для нарахування пені передбачена спеціальна позовна давність, яка обмежується одним роком, у зв`язку з чим просив застосувати наслідки пропущення строку позовної давності. Згідно з частиною першою статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). За приписами частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом ст.ст. 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Враховуючи, що у задоволенні позову судом відмовлено у зв`язку з його недоведеністю та необґрунтованістю, підстави для застосування позовної давності до спірних правовідносин відсутні. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58). Інші аргументи та доводи сторін специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача. Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у справі суд залишає за позивачем. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed