Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

22 листопада 2021 року позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права іпотекодержателя, звернення стягнення на предмет іпотеки, в якій просить визнати за АТ КБ "Приватбанк" право іпотекодержателя на нерухоме майно, яке перебуває у власності [PERSON] , а саме на житловий будинок загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку, кадастровий номер: 1210400000:006:0010, площею 0,1474 га. цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] на умовах, передбачених договором іпотеки № DNUHGA0000000001 від 19.12.2007р., а також просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DNUHGA0000000001 від 19.12.2007р. в розмірі 179688,75 [долар США], що за курсом 26,0575 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.11.2021 року складає 4682239,60 грн. (22700,470 [Долар США] - заборгованість за кредитом; 22104,40 [долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7022,40 [долар США] - заборгованість по комісії за користування кредитом; 127861,55 [долар США] -заборгованість з пені) звернути стягнення на: житловий будинок загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку, кадастровий номер: 1210400000:006:0010, площею 0,1474 га., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу зазначеного майна на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Позивач також просить суд стягнути з відповідачів на його користь витрати, пов`язані з розглядом справи в суді: судовий збір в сумі 4540 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.12.2007 року між ЗАКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ''ПРИВАТБАНК'', правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», яке було перейменоване у АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNUHGA0000000001 про надання кредиту у вигляді непоновлюваної кредитної лінії. За змістом п. 7.1. кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк до 19.12.2022 року у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 22800,00 Доларів США на споживчі цілі, а також на оплату страхових платежів в сумі 4152,90 Доларів США, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредит у межах узгодженого сторонами кредитного ліміту, що підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] . За умовами договору, щомісячно в період сплати позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 307,52 Доларів США, для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості за кредитом та відсотками. Період сплати вважається з "1" по "5" число кожного місяця. Згідно п.7.4. договору, при порушенні позичальником будь-яких зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Відповідно до п.п. 2.2.2., 2.2.3. кредитного договору, позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом згідно п.7.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 цього договору. В порушення відповідних умов договору та приписів законодавства [PERSON] не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, не сплатила заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості. На час подачі цього позову у позичальника наявна прострочена заборгованість. 19.12.2007 року між ЗАТ Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», яке було перейменоване у АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (Позивач; іпотекодержатель) з одного боку та [PERSON] (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки № DNUHGA0000000001. Відповідно до п. 35.2 договору іпотеки, за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника - [PERSON] , що випливають з кредитного договору від 19.12.2007 року №DNUHGA0000000001, з повернення кредиту в сумі 26952,00 Доларів США на строк з 19.12.2007 року по 19.12.2022 року включно. Згідно п. 35.3 договору іпотеки, в забезпечення виконання позичальником зобов`язань зa кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 60,20 кв.м., житловою площею 32,60 кв.м. Майно передається в іпотеку з невід`ємними приналежностями, що знаходяться в ньому. Предмет іпотеки находиться за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення предмету іпотеки- жила нерухомість. Згідно п. 35.4 договору іпотеки, іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку загальною площею 1375 кв.м., на яку заставодавець зобов`язується набути право власності і отримати відповідні документи протягом 9 місяців від дати підписання цього договору. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 8 договору іпотеки, іпотека поширюється на земельну ділянку складають предмет іпотеки за цим договором. Іпотека за цим договором поширюється і на частину об`єкта предмету іпотеки, яка не може бути виділена в натурі і була приєднана до предмету іпотеки після укладення цього договору (п. 10 договору іпотеки). Позивач зазначив, що заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 17.04.2014 року по справі № 208/10290/13-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: АТ КБ "ПриватБанк", приватний нотаріус Дніпропетровського МНО Орлов О.Г. задоволені, визнано недійсним договір іпотеки №DNUHGA0000000001 від 19.12.2007р. 11.04.2016 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за апеляційною скаргою АТ КБ "ПриватБанк" прийнято рішення, яким скасовано заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 17.04.2014 року по справі № 208/10290/13-ц. Проте 17.09.2021 року згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що на підставі заочного рішення суду, яке в подальшому було скасовано, [PERSON] вчинила дії щодо зняття заборони з предмета іпотеки та відчужила предмет іпотеки [PERSON] , яка 13.12.2014 року згідно договору купівлі-продажу № 1643 реалізувала [PERSON] предмет іпотеки (житловий будинок в [ADDRESS] та земельну ділянку на якій він розташований площею 0,1474 га). Позивач зазначив, що майно, яке складає предмет іпотеки відчужено в порушення Закону України "Про іпотеку" та умов договору іпотеки без письмової згоди іпотекодержателя. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. З ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Недобросовісність також полягає в тому, що [PERSON] спочатку відчужила майно [PERSON] , яка зареєстрована в м.Сніжне Донецької обл., при цьому сама [PERSON] до купівлі зазначеного будинку також мешкала в м.Сеніжне Донецької обл., що свідчить про подружні стосунки між ними. Позивач також зазначив, що на теперішній час, не зважаючи на подальший продаж предмету іпотеки [PERSON] , [PERSON] продовжує зі своєю родиною мешкати в будинку, який є предметом іпотеки. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.09.2021 року позивач дізнався, що [PERSON] набув у власність житловий будинок в [ADDRESS] та земельну ділянку на якій він розташований площею 0,1474 га. на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 1643. Відтак, іпотека за договором іпотеки №DNUHGA0000000001 від 19.12.2007р. залишається дійсною незалежно від зміни власника майна, тому [PERSON] набув статусу іпотекодавця на підставі ст. 23 Закону України "Про іпотеку". AT КБ "ПРИВАТБАНК", як іпотекодержатель вищезазначеного майна переданого в іпотеку, не надавав будь-якої згоди на розпорядження іпотекодавцем предметом іпотеки. Оскільки AT КБ "ПРИВАТБАНК" письмової згоди [PERSON] на відчуження редмета іпотеки - не надавав, тому правочини, щодо відчуження предмету іпотеки в силу г. 9. ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ч. 2 ст. 215 ЦK України є нікчемним, отже підлягають застосуванню наслідки його нікчемності. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором №DNUHGA000000000l від 19.12.2007р. [PERSON] станом на 29.10.2021 року має заборгованість - 179688,75 [Долар США], яка складається з наступного: - 22700,40 [Долар США] - заборгованість за кредитом; - 22104,40 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 7022,40 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; -127861,55 [Долар СІЛА] - заборгованість за нарахованою пенею. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. В наданій суду письмовій заяві представник позивача Шевченко А.О. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, просить розглянути справу без участі представника. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Євтушенко О.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності та вважає позовні вимоги безпідставними. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також поновити строк позовної давності. Представник позивача зазначив, що в 2013 році позивач звернувся з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки, за наслідками розгляду якої 05.01.2014 року було прийняте рішення по справі № 208/10290/13-ц, яке набрало законної сили 04.12.2014 року після його перегляду судом апеляційної інстанції. Згідно цього рішення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором DNUHGA000000000l від 19.12.2007р. було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки від імені [PERSON] . Однак, виконати зазначене рішення банк та реалізувати предмет іпотеки від імені [PERSON] не має можливості в наслідок недобросовісності дії [PERSON] , яка вчинила дії щодо зняття заборони з предмета іпотеки та відчужила предмет іпотеки [PERSON] , яка в свою чергу 13.12.2014 року згідно договору купівлі-продажу № 1643 реалізувала [PERSON] предмет іпотеки. Зазначені дії [PERSON] змогла вчинити на підставі заочного рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 17.04.2014 року по справі № 208/10290/13-ц, яким позовні вимоги чоловіка [PERSON] , [PERSON] задоволені, визнано недійсним договір іпотеки DNUHGA000000000l від 19.12.2007р. Проте, 11.04.2016 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за апеляційною скаргою АТ КБ "ПриватБанк" прийнято рішення, яким скасовано заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 17.04.2014 року по справі № 208/10290/13-ц. Крім цього на теперішній час, не зважаючи на подальший продаж предмету іпотеки [PERSON] , [PERSON] продовжує зі своєю родиною мешкати в будинку, який є предметом іпотеки. Про недобросовісність дії [PERSON] та порушення прав іпотекодавця позивач дізнався лише 17.09.2021 року згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. За таких обставин, позивач вважає, шо строк позовної давності пропущений з поважних причин, оскільки [PERSON] здійснила відчуження майна без згоди іпотекодержателя, таємно від іпотекодержателя та з порушенням принципу добросовісності. Зазначені дії [PERSON] вчинила з метою уникнення можливості виконання рішення сум, по справі № 208/10290/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки. А тому відповідно до ч.5 ст. 267 ПК України строк позовної давності підлягає поновленню. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Переверзева І.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності та вважає позовні вимоги безпідставними. Також зазначив, що добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. На час укладання договору купівлі-продажу від 13.12.2014 року було запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач [PERSON] не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про місце, час та дату розгляду справи, про поважні причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило, відзиву на позовну заяву до суду не надходило. В судовому засіданні встановлено, що 19.12.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № DNUHGA000000000l про надання кредиту у вигляді непоновлювальної кредитної лінії (арк. с. 28-32). Відповідно до п. 7.1. кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк до 19.12.2022 року у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 22800,00 Доларів США на споживчі цілі, а також на оплату страхових платежів в сумі 4152,90 Доларів СІНА, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами договору, щомісячно в період сплати позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 307,52 Доларів США, для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості за кредитом та відсотками. Період сплати вважається з "1" по "5" число кожного місяця. Відповідно до п.7.4. договору, при порушенні позичальником будь-яких зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Відповідно до п.п. 2.2.2., 2.2.3. кредитного договору, позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом згідно п.7.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 цього договору. В порушення відповідних умов договору та приписів законодавства [PERSON] не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, не сплатила заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості. На час подачі цього позову у позичальника наявна прострочена заборгованість. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 19.12.2007 року уклали договір іпотеки № DNUHGA0000000001 (арк.с. 22-27) , згідно з яким [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 60,20 кв.м., житлова площа 32,60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Будинок належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу (арк.с. 43-44). Відповідно до п. 35.2 договору іпотеки, за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника - [PERSON] , що випливають з кредитного договору від 19.12.2007 року №DNUHGA0000000001, з повернення кредиту в сумі 26952,00 Доларів США на строк з 19.12.2007 року по 19.12.2022 року включно. Згідно п. 35.3 договору іпотеки, в забезпечення виконання позичальником зобов`язань зa кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 60,20 кв.м., житловою площею 32,60 кв.м. Майно передається в іпотеку з невід`ємними приналежностями, що знаходяться в ньому. Предмет іпотеки находиться за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення предмету іпотеки- жила нерухомість. Згідно п. 35.4 договору іпотеки, іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку загальною площею 1375 кв.м., на яку заставодавець зобов`язується набути право власності і отримати відповідні документи протягом 9 місяців від дати підписання цього договору. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 8 договору іпотеки, іпотека поширюється на земельну ділянку складають предмет іпотеки за цим договором. Іпотека за цим договором поширюється і на частину об`єкта предмету іпотеки, яка не може бути виділена в натурі і була приєднана до предмету іпотеки після укладення цього договору (п. 10 договору іпотеки). В свою чергу, [PERSON] в порушення умов Договору № DNUHGA000000000l від 19.12.2007р. не надавала своєчасно ПАТ «КБ «ПриватБанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, що підтверджується відповідними розрахунками банку, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість по Договору № DNUHGA000000000l від 19.12.2007 року на загальну суму 179688,75 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 22700,40 [Долар США]; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 22104,40 [Долар США]; заборгованості по комісії за користуванням кредитом у розмірі 7022,40 [Долар США]; заборгованості за нарахованою пенею у розмірі 127861,55 [Долар США]. В позовній заяві позивач зазначив, що заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 17.04.2014 року по справі № 208/10290/13-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: АТ КБ "ПриватБанк", приватний нотаріус Дніпропетровського МНО Орлов О.Г. задоволені, визнано недійсним договір іпотеки №DNUHGA0000000001 від 19.12.2007р. 11.04.2016 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за апеляційною скаргою АТ КБ "ПриватБанк" прийнято рішення, яким скасовано заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 17.04.2014 року по справі № 208/10290/13-ц. Проте 17.09.2021 року згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що на підставі заочного рішення суду, яке в подальшому було скасовано, [PERSON] вчинила дії щодо зняття заборони з предмета іпотеки та відчужила предмет іпотеки [PERSON] , яка 13.12.2014 року згідно договору купівлі-продажу № 1643 реалізувала [PERSON] предмет іпотеки (житловий будинок в [ADDRESS] та земельну ділянку на якій він розташований площею 0,1474 га) (арк.с. 42), що також підтверджується копією договору купівлі-продажу від 13.12.2014р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Морозовою О.В. (арк.с. 45-48) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (арк.с 49). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17.09.2021 року, на підставі заочного рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 17.04.2014 року, яке в подальшому було скасовано, [PERSON] . Вчинила дії щодо зняття заборони з предмета іпотеки та відчужила предмет іпотеки [PERSON] , яка 13.12.2014 року згідно договору купівлі-продажу № 1643 реалізувала [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS] та земельну ділянку на якій він розташований площею 0,1474 га. (арк.с. 38-42). Відповідно до постанови Верховного Суду від 19.06.2019р. по справі № 643/17966/14-ц, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту ухвалення. Виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема на підставі судового рішення, яке в подальшому скасоване не впливає на чинність іпотеки. Іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі. Відносно доводів представника відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності суд зазначає наступне. Як визначено статтями 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16 зроблені заступні висновки. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Варто розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо). У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається в разі пред`явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Верховний Суд вказав, що тлумачення цієї статті дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним. Згідно п.4.5 кредитного договору сторони встановили строк позовної давності тривалістю 5 років. В 2013 році АТ КБ "ПриватБанк" звернувся з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки, за наслідками розгляду якої 05.01.2014 року було прийнято рішення по справі № 208/10290/13-ц, яке набрало законної сили 04.12.2014 року після його перегляду судом апеляційної інстанції. Відповідно до рішення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNUHGA0000000001 від 19.12.2007р. було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки від імені [PERSON] . Однак, виконати зазначене рішення та реалізувати предмет іпотеки банк від імені [PERSON] , не має можливості в наслідок недобросовісності дії [PERSON] , яка вчинила дії щодо зняття заборони з предмета іпотеки та відчужила предмет іпотеки [PERSON] , яка в свою чергу 13.12.2014 року згідно договору купівлі-продажу № 1643 реалізувала [PERSON] предмет іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що про недобросовісність дій [PERSON] та порушення прав іпотекодавця Банк дізнався лише 17.09.2021 року згідно інформаці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. За таких обставин суд вважає, що строк позовної давності банком пропущено з поважних причин, оскільки [PERSON] відчужила майно без згоди іпотекодержателя, та відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України строк позовної давності підлягає поновленню. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України "Про іпотеку", згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Частиною п`ятою статті 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно зі статтею 12 цього Закону в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Статтею 23 Закону України "Про іпотеку" визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Згідно з абзацом третім статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону України "Про іпотеку"). Отже, за наведених умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.6 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) дійшла висновку, що виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом. У такому випадку скасування судового рішення, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек. Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.8 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначила, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки. Тому у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. З урахуванням наведеного суд вважає, що у справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки. Принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відтак, іпотека за договором іпотеки№ DNUHGA0000000001 від 19.12.2007р. залишається дійсною незалежно від зміни власника майна, тому [PERSON] набув статусу іпотекодався на підставі ст. 23 Закону України "Про іпотеку". В разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності. Згідно ч.3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. За змістом викладених норм укладення угод з відчуження майна, переданого в іпотеку без годи іпотекодержателя зумовлює їх нікчемність та не створює інших юридичних наслідків, крім пов`язаних з їх нікчемністю. Аналогічна правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена в постанові від 23.05.2018 року у справі № 910/73/17 (пр. № 12-67гс18). Оскільки АТ КБ "ПриватБанк" письмової згоди [PERSON] на відчуження предмета іпотеки не надавав, тому правочин щодо відчуження предмету іпотеки в силу ст. 9 , ч.3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" та ч.2 ст. 215 ЦК України є нікчемним. В даному випадку вказані договори купівлі-продажу не підлягають визнанню недійсними, оскільки за змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. За таких обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання за АТ КБ "ПриватБанк" право іпотекодержателя на нерухоме майно, яке згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.09.2021 року перебуває у власності [PERSON] , а саме на житловий будинок загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку кадастровий номер: 1210400000:04:006:0010 площею 0.1474 (га), Цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] на умовах, передбачених договором іпотеки № DNUHGA0000000001 від 19.12.2007р. Вирішуючи питання про обґрунтованість вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України). Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст.1050 ЦК України у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, за змістом частини другої якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частин 1, 3 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Частиною 1 ст. 576 ЦК України передбачено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до положень ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно зі ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно зі ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно до статті 37 цього Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Частиною 1 ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частини другої статті 43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, які стосуються предмету доказування, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з вчастині звернення стягнення на предмет іпотеки. Кредитний договір № DNUHGA0000000001 від 19.12.2007р. та договір іпотеки DNUHGA0000000001 від 19.12.2007р. є чинними, договори не визнані недійними, укладені договори відповідають вимогам закону, визначені в договорах умови кредитування АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] погоджені та підписані, кредитний договір виконувався позичальником до грудня 2008 року, що підтверджується розрахунком заборгованості. [PERSON] зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, чим порушила умови договору, тому у позивача виникло право вимагати виконання зобов`язання за договором. Позивач надав до суду копію розрахунок заборгованості по кредиту, який являється допустимим доказом у справі, при цьому відповідач [PERSON] не надала суду жодного доказу, що спростовують наявність боргу за кредитним договором. Отже, враховуючи, що позичальник зобов`язання за Кредитним договором не виконав, а за Договором іпотеки та за вимогами законодавства передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі ігнорування вимоги позивача про погашення заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий удинок загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий номер: 1210400000:04:006:0010 площею 0.1474 (га), Цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу зазначеного майна на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження " з отриманням витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача судові витрати у розмірі 4540 грн. 00 коп., тобто по 1513 грн. 33 коп. з кожного.

Outcome: approved