Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

До Золотоніського\~міськрайонного суду\~Черкаської області\~звернулась \~ [PERSON] із заявою, в якій просить визнати її сина [PERSON] , [INFO] , недієздатним та встановити над ним опіку, призначивши його опікуном заявницю [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 29.08.2022 відкрито провадження у справі за даною заявою. Ухвалою суду від 30.09.2022 у даній справі призначено судово-психіатричну експертизу, виконання якої доручено експертам Черкаської філії ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», зупинено провадження у справі на час проведення експертизи та до отримання висновку психіатричної експертизи для визначення психічного стану [PERSON] . 28 грудня 2022 року ухвалою суду поновлено провадження у справі, та призначено судове засідання на 10 год 30 хв 19.01.2023. У судовому засіданні заявниця на задоволенні заяви наполягала повністю, посилаючись на обставини викладені в заяві. Заінтересована особа виконавчий комітет Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області явку свого представника у судове засідання не забезпечила, надіславши заяву про розгляд справи за відсутності свого представника. Заслухавши пояснення заявниці, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 27.12.2022 №354/01-02, [PERSON] , [INFO] , виявляє клінічні ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі помірної, на межі важкої, розумової відсталості з помірно вираженими емоційно-вольовими розладами та дитячого церебрального паралічу з правостороннім геміпарезом. Діагноз відповідає шифру F-71.1 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду, через що [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не має фактичної можливості з`явитися в судове засідання та надавати пояснення по справі. Згідно з довідкою обласної МСЕК № 1 серія 12ААА №205765 від 29.08.2016 [PERSON] , [INFO] має І групу інвалідності з дитинства безтерміново, та потребує постійного стороннього догляду, тобто повна залежність від сторонніх осіб. Відповідно до характеристики № 156 від 22.08.2008, виданої Драбівецьким старостинським округом Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації в [ADDRESS] . Мешкає разом із синами: [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом дитинства І групи та [PERSON] , [INFO] . Матеріально-побутові умови проживання задовільні. [PERSON] активно займається вихованням дітей, слідкує за їх побутовими умовами, харчуванням, одягом, цікавиться життям сина в школі, допомагає йому з заняттями, виконує функцію моральної підтримки членів сім`ї. Згідно з довідкою, долученою до матеріалів справи [PERSON] на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебуває. Відповідно до рішення виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 134 від 05.08.2022 погоджено кандидатуру гр. [PERSON] , [INFO] на призначення її опікуном над сином [PERSON] , [INFO] у разі визнання його недієздатним. Главою 2 Розділу IV ЦПК України врегульовано саме порядок розгляду судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Відповідно до ч.1 ст.295 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України), заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у наркологічному або психіатричному закладі, за місцезнаходження цього закладу. Статтею 30 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. У відповідності до ч. 1 ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи, що висновком судово-психіатричної експертизи від 27.12.2022 №354/01-02, встановлено, що [PERSON] , [INFO] за своїм психічним станом не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, є достатні підстави для визнання його недієздатним. Відповідно до ст. 41 ЦК України правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема, відсутність у неї права вчинення самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Частиною четвертою статті 63 ЦК України встановлено, що опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Згідно з ст. 55 ЦК України та абзацу другого пункту 1.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 р. N 34/166/131/88 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 р. за N 387/3680), опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. З системного аналізу положень ЦК України та ЦПК України вбачається, що законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. За вимогами ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Заявляючи вимоги про визнання фізичної особи недієздатною, заявник просить призначити опікуна за поданням опікунської ради при виконавчому комітеті Новодмитрівської сільської ради про призначення [PERSON] опікуном над інвалідом І групи «А» з дитинства [PERSON] . При вирішенні питання щодо призначення опікуна, суд враховує, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , проживає в будинку разом з ним, та постійно здійснює необхідний догляд, характеризується позитивно, не має медичних протипоказань для здійснення повноважень опікуна, що в сукупності дає підстави вважати можливим виконання [PERSON] обов`язків опікуна над недієздатним [PERSON] . Правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до приписів законодавства у справах про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності ЦПК України передбачається періодичний судовий контроль за наявністю/продовженням існування підстав для обмеження чи позбавлення особи дієздатності (принцип, визначений у рішеннях ЄСПЛ «Наталія Михайленко проти України» (2013), «Станєв проти Болгарії» (2012), «Штукатуров проти Росії» (2008), адже ч. 6 ст. 300 ЦПК України встановлюється максимальний строк дії судового рішення про визнання фізичної особи недієздатною у два роки. Водночас суд зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 300 ЦПК України опікун, представник органу опіки та піклування має право подати клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною не пізніше, ніж за 15 днів до закінчення визначеного судом строку визнання особи недієздатною. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved