Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-03 00:00:00

Позивачка у травні 2021 року звернулась до суду з указаним позовом, який у подальшому уточнила, змінила предмет та підстави позову мотивуючи вимоги тим, що рішенням виконкому Тростянецької міської ради народних депутатів Сумської області за №114 від 18.05.1988 під будівництво двоквартирного житлового будинку заводу «Мінвод» було виділено земельну ділянку площею 800 кв. метрів. Таке рішення міська рада прийняла згідно з генеральним планом забудови міста та вулиці, землі були виділені зі складу вільних від забудови чи користування земель. Зазначена земельна ділянка забудовником за участі комісії уповноважених осіб згідно з актом викопіювання була огороджена дерев`яними кілками з металевим дротом. Вказане рішення Тростянецької міської ради до цього часу чинне, не скасоване і не змінене, була проведена процедура відведення земельної ділянки згідно з чинним законодавством, яке діяло на той час. Державне підприємство завод «Мінвод» на зазначеній земельній ділянці побудувало двоквартирний житловий будинок, якому була присвоєна адреса: [ADDRESS] . Будівництво цього будинку розпочалося у 1988 році і було закінчене у 1997 році. 30.05.1997 вона та її син [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на житло, згідно з яким їм у рівних долях належить квартира [ADDRESS] . Після отримання зазначеного свідоцтва про право власності на квартиру у 1997 році вона письмово зверталася до Тростянецької міської ради Сумської області із заявою про передачу їй земельної ділянки, яка була виділена для будівництва двоквартирного житлового будинку, але ніякого рішення від міської ради про це не отримувала. Починаючи з наступного 1998 року вона постійно в усному та письмовому порядку зверталася до Тростянецької міської ради з питання щодо передачі земельної ділянки, але позитивного рішення так і не отримала. Лише у 2016 році Тростянецька міська рада прийняла рішення № 78 від 19.02.2016, яким їй та її сину [PERSON] було надано право на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства площею 1/2 від 577 кв. метрів по [ADDRESS] . 29.08.2017 [PERSON] подарував їй належну йому Ѕ частку у квартирі [ADDRESS] , після чого вона стала одноосібним власником усієї квартири. Оскільки у 2016 році Тростянецькою міською радою під розміщення та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства було виділено лише 577 кв. метрів замість вже виділених раніше (у 1988 році) 800 кв. метрів, то вона зрозуміла про порушення свого права на землю і почала звертатися із позовними заявами до суду з метою захисту свого порушеного права. Тоді ж вона зрозуміла, що власниця сусідньої земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , [PERSON] неправомірно володіє землею, яка була виділена у 1988 році під будівництво двоквартирного жилого будинку. На думку позивачки, земельна ділянка площею 800 кв. метрів виділялася під будівництво вказаного двоквартирного будинку з метою дотримання всіх будівельних та санітарних норм, а після зменшення цієї площі до 577 кв. метрів обслуговування будинку та господарських будівель стало неможливим. Більше того, навіть приватизація земельної ділянки площею 577 кв. метрів є на цей час неможливою. Вона неодноразово зверталася до землевпорядних організацій з метою виготовити технічну документацію, але їй постійно відмовляли по причині того, що зазначеного розміру земельної ділянки фактично немає в наявності, оскільки її сусіди, зокрема відповідачка [PERSON] , незаконно займають частину земельної ділянки, яка повинна належати їй для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Позивачка вважає, що вона має правомірні очікування на те, щоб земельна ділянка, на якій розташований будинок [ADDRESS] , мала саме площу 800 квадратних метрів, як і було визначено у рішенні виконкому Тростянецької міської ради народних депутатів Сумської області за №114 від 18.05.1988. З моменту набуття у власність квартири та до цього часу вона не змогла та і формально не мала права оформити у свою власність земельну ділянку, на якій розташований будинок по [ADDRESS] , зокрема через те, що державне підприємство завод «Мінвод», яким було збудовано даний будинок, ліквідовано, та належної технічної документації як на сам будинок, так і на земельну ділянку, на якій розташований цей будинок, виявити немає можливості. Починаючи з 1997 року та до теперішнього часу вона постійно зверталася до Тростянецької міської ради Сумської області із письмовими заявами щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки по [ADDRESS] площею 800 кв. метрів. Однак, міська рада своїми рішеннями та бездіяльністю не тільки не виконала своїх зобов`язань, а фактично створила обставини, при яких неможливо належним чином здійснювати обслуговування будинку [ADDRESS] . Для захисту її прав та правомірних очікувань на користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок, де вона проживає, на належні умови життя, тобто право на обслуговування житлового будинку, його утримання згідно встановлених будівельних, санітарних, протипожежних норм необхідно відновити та закріпити межі земельної ділянки, виділеної заводу «Мінвод» рішенням виконкому Тростянецької міської ради за №114 від 18.05.1988. Також позивачка вказала, що державний акт на право приватної власності на землю серії СМ №002925, виданий [PERSON] 06.12.1999 на підставі рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області від 24.11.1999 за № 493, незаконно, оскільки виданий раніше за дев`ять днів до затвердження вказаного рішення. Крім того, позивачка зазначила, що заводу «Мінвод» рішенням виконкому Тростянецької міської ради за №114 від 18.05.1988 під будівництво двоквартирного житлового будинку було виділено земельну ділянку площею 800 кв. метрів розмірами 32 на 25 метрів по [ADDRESS] . Разом з тим, висновком експерта №6 земельно-технічної експертизи від 14.05.2019 були встановлені розміри цієї земельної ділянки, які не відповідають вказаним розмірам. Зокрема у висновку експерта зазначена ширина земельної ділянки 20,74 та 21,47 метрів. Із схеми земельної ділянки вбачається, що ширина земельної ділянки по [ADDRESS] може бути збільшена до 25 метрів лише у сторону та за рахунок земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] , оскільки з протилежної сторони знаходиться червона лінія [ADDRESS]. Посилаючись на зазначені обставини позивачка, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: - визнати рішення виконкому Тростянецької міської ради Сумської області від 19.11.1997 за № 461 «Про передачу земельних ділянок у власність громадян», яким [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] орієнтовною площею 910 кв. м., протиправним та скасувати його; - визнати рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області від 24.11.1999 за № 493 «Про затвердження змін площ земельних ділянок, виявлених при виконанні робіт по видачі державних актів на право приватної власності на землю громадянам м. Тростянець» у частині уточнення (збільшення) площі земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] з 910 кв.м. до 1140 кв.м., протиправним та скасувати його; - скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії СМ №002925, виданий [PERSON] 06.12.1999 на підставі рішення виконкому Тростянецької міської ради народних депутатів від 24.11.1999 за № 493; - скасувати записи про право власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1428013359250, об`єкти нерухомого майна: земельна ділянка із кадастровим номером 59250101:00:011:0347 площею 0,014 га; земельна ділянка із кадастровим номером 59250101:00:011:0346 площею 0,1000 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] ; - зобов`язати Тростянецьку міську раду Сумської області відновити межі із закріпленням їх у натурі (на місцевості), виділеної заводу «Мінвод» рішенням № 114 від 18.05.1988 виконкомом Тростянецької міської ради народних депутатів, земельної ділянки площею 800 кв. м., розмірами 32 метри на 25 метрів, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка виділялася для будівництва двоквартирного житлового будинку із господарськими будівлями з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою, шляхом здійснення за власний рахунок через відповідні землевпорядні організації кадастрової зйомки земельної ділянки із складанням відповідної схеми земельної ділянки та позначенням меж земельної ділянки на місцевості. Ухвалою суду від 07.06.2021 було відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 24.06.2021 відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позов, у якому виклала заперечення проти позову та вказала, що позивачка вже зверталася до суду з позовом у якому заявляла до неї вимоги усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою розташованою по [ADDRESS] шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення - перемістити межу з відступом на частину земельної ділянки на 5 метрів та скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії СМ № 002925 від 06.12.1999, виданий [PERSON] , на підставі рішення виконкому Тростянецької міської ради народних депутатів за № 493 від 24.11.1999 на земельну ділянку по [ADDRESS] та зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 801. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 30.01.2019 ухваленим по цивільній справі № 588/1321/18 [PERSON] було відмовлено у задоволенні вказаних вимог у зв`язку з тим, що позивачка не надала належних, достатніх і допустимих доказів про те, що відповідач перемістила межу на 5 метрів та будь-яких доказів щодо незаконності видачі державного акту. Також відповідачка вказала, що [PERSON] у грудні 2017 року зверталася до Тростянецького районного суду Сумської області та розглядалася цивільна справа №588/1690/17 за безпідставною вимогою останньої до неї про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою розташованою у [ADDRESS] , шляхом перенесення самочинно збудованих парканів і приведення їх до відповідності раніше встановлених і закріплених межових знаків. Самочинне будівництво парканів нею не проводилося. Крім того, [PERSON] зазначила, що [PERSON] має у власності квартиру, яка розташована по [ADDRESS] , але земельна ділянка (прибудинкова територія) за цією адресою, перебуває у комунальній власності Тростянецької міської ради Сумської області. Саме на цій земельній ділянці [PERSON] без будь-яких дозволів побудувала сарай позначений у технічному паспорті під літерою «Б» та прибудову до квартири позначену під літ «а2», що підтверджується рішенням Тростянецького районного суду Сумської області ухваленим у справі №588/1351/18 за позовом [PERSON] до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Сумській області в особі головного інспектора Бордулінської Наталії Олексіївни про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Земельна ділянка, яка розташована по [ADDRESS] межує із належною їй земельною ділянкою, яка розташована по [ADDRESS] . Також відповідачка вказала, що 24.06.2020 Тростянецьким районним судом Сумської області було ухвалено рішення у справі №588/1690/17 за позовом [PERSON] до неї та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тростянецька міська рада Сумської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Вказаним рішенням суд відмовив позивачці у задоволенні позовних вимог. Крім того, [PERSON] звернула увагу на те, що [PERSON] не надала жодних доказів на підтвердження тих обставин, що при приватизації земельних ділянок, які розташовані по [ADDRESS] порушено права позивачки, або інтереси держави. Ухвалою суду від 03.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка та її представник заявлений позов підтримали обґрунтувавши обставинами, які зазначені у позові, просили позов задовольнити. Також позивачка вказала на те, що межа земельної ділянки [PERSON] проходить по стіні її сараю у зв`язку з чим вона позбавлена можливості обслуговувати цей сарай. Позивачка вважає, що земельну ділянку обрізали з усіх боків її сусіди та вона має право на земельну ділянку в розмірі, який виділявся у 1988 році. Через зменшення площі земельної ділянки вона не має змоги вивезти каналізацію, порушуються санітарні та протипожежні норми. Крім того, позивачка звернула увагу на те, що виконавчий комітет міської ради не уповноважений вирішувати питання щодо передання у власність земельних ділянок і такі рішення підлягають затвердженню на сесії міської ради. Представник відповідачки вказав на те, що міська рада перешкоджає позивачці в реалізації права на приватизацію земельної ділянки. [PERSON] не погоджуючи ніяких документів отримала право на земельну ділянку у більшому розмірі ніж зазначено в рішенні. Представник відповідача Тростянецької міської ради Сумської області Кіяшко А.В. у судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що у спорі між сторонами існує багато рішень суду зокрема і за вимогою [PERSON] про скасування державного акту на земельну ділянку, однак позивачці було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Також представник відповідача вказала, що виконавчий комітет міської ради наділений повноваженнями щодо виділення земельних ділянок на підставі ч. 3 ст. 3 Земельного кодексу України. Межі земельної ділянки, яка виділялася під забудову, не встановлювалися і не виготовлялася технічна документація, а також не видавався державний акт, тому немає чого відновлювати. Також відсутні підстави для скасування рішень міської ради. Державний акт видавався у передбачений законом спосіб та не містить ознак підробки чи внесення змін. Відповідачка [PERSON] та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, подали заяви в яких просили справу розглядати без їхньої участі. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами мають місце земельні правовідносини, позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] є власницею господарства розташованого по [ADDRESS] , земельна ділянка якого межує із земельною ділянкою, яка перебуває у фактичному користуванні [PERSON] . Між сторонами тривалий час існує спір з приводу межі земельних ділянок, який неодноразово за позовами [PERSON] , заявленими з різним предметом спору та з різних підстав, вирішувався судом. Так, 30.01.2019 Тростянецьким районним судом Сумської області було ухвалено рішення у справі 588/1321/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яким відмовлено позивачці у задоволенні позову з тих підстав, що позивачка не надала належних, достатніх і допустимих доказів про те, що відповідачка порушує межу земельної ділянки позивача, якою користується остання, а саме перемістила межу на 5 м, а також не надала будь-яких доказів щодо незаконності видачі державного акту відповідачці. Предметом спору у даній справі були такі вимоги позивачки: 1) зобов`язати відповідачку [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення - перемістити межу із відступом на частину земельної ділянки відповідача на 5 метрів; 2) скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії СМ №002925 від 06.12.1999, виданий [PERSON] на підставі рішення виконкому Тростянецької міської ради народних депутатів за №493 від 24.11.1999, на земельну ділянку по [ADDRESS] та зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №801. Підставами позовних вимог [PERSON] є порушення її права користування землею з боку суміжного землевласника [PERSON] у зв`язку з частковим зайняттям останньою земельною ділянки позивачки. Вказане рішення Тростянецького районного суду Сумської області позивачкою було оскаржено до суду апеляційної інстанції, однак постановою Сумського апеляційного суду від 17.04.2019 залишено без змін та набрало законної сили. Ухвалюючи зазначені рішення судами першої та апеляційної інстанції, крім інших обставин, було встановлено, що рішенням виконкому Тростянецької міської Ради народних депутатів за №114 від 18.05.1988 під будівництво 2-х квартирного жилого будинку заводу " Мінвод " було виділено земельну ділянку площею 800 кв.м. Після побудови жилого будинку, рішенням виконкому міської Ради народних депутатів за №26 від 09.02.1997, новозбудованим будинкам присвоєно номери: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та видати ордери на заселення, у тому числі видати ордер [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) на квартиру [ADDRESS] . Рішенням Тростянецької міської ради за №78 від 19.02.2016 [PERSON] та [PERSON] було надано право на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства площею 577 кв. м (1/2) по [ADDRESS] . Відповідно до генерального плану від 08.02.1973 за адресою [ADDRESS] загальна площа земельної ділянки складала 910 кв.м. 19.11.1997 було погоджено та закріплено межі земельної ділянки по [ADDRESS] , про що складено відповідний акт. Рішенням виконкому Тростянецької міської ради за №461 від 19.11.1997 вирішено передати у приватну власність безкоштовно земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарчих будівель у розмірі і кількості згідно додатку №1. Пунктом 3 вказаного рішення передбачено, що остаточний розмір площі земельної ділянки встановити при видачі Державного акта. Згідно додатку №1 до вказаного рішення [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площе 910 кв.м. по [ADDRESS] . Рішенням Тростянецької міської Ради народних депутатів за №493 від 24.11.1999 було внесено уточнення у площі земельних ділянок, переданих у власність громадян м. Тростянець, виявлені при проведенні робіт по складанню державних актів на право приватної власності на землю, у тому числі уточнено площу земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] , та указано уточнену загальну площу 1140 кв.м, у тому числі під індивідуальним житловим будівництвом - 1000 кв.м, під особистим підсобним господарством -140 кв.м. На підставі вищеуказаного рішення №493 від 24.11.1999, [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії СМ №002925 від 06.12.1995, згідно якого у її приватну власність була передана земельна ділянка по [ADDRESS] , загальною площею 0,1140 гектарів, у т.ч. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд - 0,1000 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,0140 га. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) була виготовлена [PERSON] 28.11.2017 на належну їй вищевказану земельну ділянку на підставі Державного акту серії СМ №002925, відповідно до якої земельній ділянці площею 0,1000 га ( в тому числі 0,0406 га - сільськогосподарські угіддя, 0,0594 га забудовані землі) присвоєно кадастровий номер 5925010100:00:011:0346, земельній ділянці площею 0,0140 га (сільськогосподарські угіддя) - кадастровий номер 5925010100:00:011:0347. Межі земельної ділянки відповідачки були встановлені землевпорядною організацією на місцевості в натурі та площа земельної ділянки співпадає із державним актом виданим 06.12.1999. На час погодження та закріплення меж земельної ділянки відповідача у натурі та виготовлення державного акту відповідачеві 06.12.1999, межі земельної ділянки відповідача, зокрема, яка на даний час межує із земельною ділянкою, якою користується позивач, погоджував уповноважений представник Тростянецького заводу мінводи (а.с. 38-45 том 2). Аналогічні докази, на підтвердження відповідних обставин щодо набуття у власність позивачкою квартири [ADDRESS] , а також набуття у власність відповідачкою земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] , у даній справі також було надано позивачкою та досліджено у судовому засіданні. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також, 24.06.2020 Тростянецьким районним судом Сумської області було ухвалено рішення у справі 588/1690/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Тростянецька міська рада Сумської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Вказаним рішенням суд відмовив позивачці у задоволенні позову на підставі установлених обставин про те, що на час погодження та закріплення меж земельної ділянки [PERSON] у натурі та виготовлення нею державного акту, межі цієї земельної ділянки, яка на даний час межує із земельною ділянкою, якою користується позивачка, були погоджені, а отже, порушення прав позивачки відповідачкою [PERSON] не установлено. Також суд зазначив, що позивачка не довела суду, що побудований нею сарай, який розташований на межі земельних ділянок позивача та відповідача [PERSON] не є самочинним будівництвом. Крім того, суд вказав, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] якимось чином перешкоджає позивачці у користуванні земельною ділянкою та судом таких обставин не установлено. Також суд зазначив, що позивачкою не надано доказів того, що відповідачами були самочинно збудовані паркани, які перенесені на земельну ділянку [PERSON] . Предметом спору у даній справі були такі вимоги позивачки: зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельної ділянки по [ADDRESS] , шляхом перенесення самочинно збудованих парканів і приведення їх до відповідності рішення встановлених і закріплених межових знаків. Підставами позовних вимог [PERSON] у вказаному спорі є порушення її права користування землею з боку суміжних землевласників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які на думку позивачки, самовільно зайняли (захватили) частину земельної ділянки, яка відноситься до її господарства та встановили паркани. Зазначене рішення Тростянецького районного суду Сумської області позивачкою було оскаржено до суду апеляційної та касаційної інстанції, однак постановою Сумського апеляційного суду від 02.11.2020 та постановою Верховного Суду від 16.06.2021 залишено без змін та набрало законної сили (а.с. 46-60 том 2). Аналізуючи предмет та підстави позову у вищезазначених справах, а також у даній справі, суд доходить висновку, що хоча предмет спору в цих справах різний, але фактично усі вони взаємопов`язані підставами позову, тобто обставинами, якими позивачка обґрунтовує позовні вимоги про те, що її сусіди, зокрема і відповідачка [PERSON] , зайняли частину земельної ділянки на яку вона має право.Таким обставинам судом уже надано оцінку та не установлено порушення прав позивачки. Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність. Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити у контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania)). Звертаючись до суду з новим позовом у даній справі фактично позивачка в супереч принципу res judicata ставить під сумнів установлені судовими рішеннями обставини та просить надати їм іншу оцінку. Позивачка намагається переконати суд у порушенні її сусідами, права на землю, проте не надає належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження таких обставин. Зокрема як і в попередніх справах, що розглядалися судом, так і в даній справі позивачка не надала доказів на підтвердження обставин щодо меж земельної ділянки, яка виділялася рішенням виконкому Тростянецької міської Ради народних депутатів від 18.05.1988 за № 114 підбудівництво двоквартирного житлового будинку заводу «Мінеральних вод» та на яку вона має право на приватизацію. Покази допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON] , про те, що [PERSON] переніс паркан, коли позивачки не було вдома і таким чином збільшив собі заїзд до господарства, суд не приймає до уваги, оскільки такі обставини не містять інформації щодо предмета доказування, так як позивачкою не заявлено позовних вимог до [PERSON] . Інші допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не підтвердили обставин про те, яка реальна площа земельної ділянки виділялася на місцевості для будівництва двоквартирного жилого будинку заводу "Мінвод" та де саме були визначені межі цієї земельної ділянки. Зокрема, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що земельну ділянку по [ADDRESS] виділяла міська рада. На той час він працював директором заводу «Мінводи». Будинок по [ADDRESS] будувався для працівників заводу «Мінводи». Одну з квартир було вирішено виділити [PERSON] , яка працювала товарознавцем на заводі. Претензій ні по землі, ні по будинку ні у кого не було. Яка площа виділялася для будівництва будинку він не пам`ятає. Земельна ділянка не була огороджена, так як до неї потрібно було під`їжджати. Територія була невелика. Вигрібні ями будувалися одночасно з будівництвом будинку. Він не пам`ятає, чи підписував акт погодження меж земельної ділянки [PERSON] . Документами займалася бригада. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає поряд із позивачкою в будинку по [ADDRESS] . Яка площа земельної ділянки виділялася на будівництво будинку вона не пам`ятає. На даний час межі земельних ділянок відповідають тим межам, які були встановлені при будівництві будинків. Їх будинки будувалися одночасно. Після будівництва будинків добудовувалися господарчі споруди, але про їх законність будівництва їй не відомо. Спорів між нею та сусідами про межі земельних ділянок не було. Вона вважає, що [PERSON] побудувала сарай на межі, щоб потім вимагати відступити один метр від сараю. Свідок [PERSON] пояснив, що йому не відомо скільки землі виділялося заводу «Мінвод» для будівництва будинку. Коли виділялася земельна ділянка для будівництва будинку, то були забиті кілки, які визначали межі земельної ділянки. Візуально кілки були забиті рівно, але точно він не знає, оскільки його земельна ділянка знаходиться з боку і від того місця не прослідковується межа. Візуально межа проходить там, де були кілки. Спочатку парканів взагалі не було, а потім поставили. При проведенні приватизації усі земельні ділянки переміряли та видали державні акти. Спочатку будувалися будинки, а потім господарчі будівлі. Ким будувалися господарчі будівлі йому не відомо. Він пам`ятає, що [PERSON] сварилася з приводу того, що сарай збудували на її межі та з даху сараю текла вода на її город. Хто саме будував той сарай йому не відомо. Згідно ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Згідно зі ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Згідно ст. 3 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ЗК України) власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 6 ЗК України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема для: ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Згідно ст. 17 ЗК України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно ч. 1 ст. 23 ЗК України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЗК України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. Згідно ч. 1, 2 ст. 67 ЗК України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Зважаючи на встановлені судом обставини, а також вимоги вищевикладеного законодавства суд вважає, що відповідачка [PERSON] у межах норм та в порядку встановленому законом набула у власність земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] . Разом з тим, позивачкою не надано доказів на підтвердження обставин щодо порушення її прав наданням відповідачці у власність вказаної земельної ділянки. Як установлено судом, будинок, що розташований по [ADDRESS] , складається з двох квартир і не є багатоквартирним, оскільки відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовані три чи більше квартир. Положеннями ст. 6, 67 Земельного кодексу України, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, а також положеннями ст. 40, 120, 121 чинного Земельного кодексу України передбачено право громадян на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Отже суд погоджується з доводами позивачки про те, що вона має право на отримання у власність земельної ділянки, яка перебуває у її фактичному користуванні та необхідна для обслуговування належного їй нерухомого майна, однак реалізація такого права не повинна порушувати права інших власників, які на законних підставах набули право власності на землю. Також суд враховує і те, що позивачка стала одноосібним власником квартири [ADDRESS] лише з 29.08.2017 після того як Ѕ частку у власності їй подарував [PERSON] , відтак до 29.08.2017 позивачка мала право на користування та отримання у власність земельної ділянки на якій розташована квартира [ADDRESS] та, яка необхідна для обслуговування цієї квартири, лише спільно з [PERSON] , і в розмірі частки кожного із співвласників. Доводи позивачки про порушення органом місцевого самоврядування процедури отримання відповідачкою у власність земельної ділянки, а саме видача державного акту на право приватної власності на землю серії СМ №002925 раніше ніж було затверджено рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області від 24.11.1999 за № 493, суд приймає до уваги, однак такі обставини жодним чином не порушують права позивачки. Також суд враховує і те, що в ході судового розгляду було встановлено, що на підставі вказаного рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області від 24.11.1999 за № 493 державні акти на право приватної власності на землю, крім відповідачки [PERSON] були видані ще й іншим громадянам та 06.12.1999 була проведена реєстрація таких державних актів у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю (а.с. 96-98 том №1). Отже такий порядок передачі у власність громадянам земельних ділянок виконавчим комітетом Тростянецької міської ради Сумської області не був особливим лише для відповідачки [PERSON] . Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що помилка допущена органом влади не може мати наслідком непропорційне втручання в право власності відповідачки та перекладати на неї всі негативні наслідки такої помилки. Зважаючи на тривале добросовісне користування відповідачкою земельною ділянкою, яка протиправних дій для заволодіння нею не вчиняла, задоволення позовних вимог про скасування рішень виконкому Тростянецької міської ради на підставі яких у відповідачки [PERSON] виникло право власності на спірну земельну ділянку, а також вимоги про скасування державного акту про право приватної власності на землю та скасування записів про право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з формальних підстав покладатиме на останню надмірний індивідуальний тягар. Щодо вимог позивачки зобов`язати Тростянецьку міську раду Сумської області відновити межі земельної ділянки із закріпленням їх у натурі (на місцевості), виділеної заводу «Мінвод» рішенням виконкому Тростянецької міської ради народних депутатів від 18.05.1988 за № 114, розмірами 32 метри на 25 метрів, площею 800 кв. метрів, розташованої по [ADDRESS] , суд зазначає таке. Відповідно до положень ч. 1-5 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Згідно ч. 1-3 ст. 106 ЗК України спосіб закріплення спільних меж між земельними ділянками визначається за згодою власників таких земельних ділянок. Межовими знаками можуть бути природні чи штучні споруди і рубежі (річки, струмки, канали, лісосмуги, рослинні смуги, дерева, стежки, рівчаки, стіни, паркани, огорожа, шляхові споруди, бетонні або металеві стовпи, плити, моноліти, камені, інші споруди і рубежі), що збігаються із межею земельної ділянки або спеціально встановлюються на ній. Власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Як установлено судом, земельна ділянка належна відповідачці [PERSON] , що розташована по [ADDRESS] є сформованою, має визначені межі та цій земельній ділянці присвоєно кадастровий номер. Позивачкою не надано земельно-кадастрової документації на земельну ділянку площею 800 кв. метрів, яка виділялася заводу «Мінеральних вод» для будівництва двоквартирного житлового будинку рішенням виконкому Тростянецької міської ради народних депутатів від 18.05.1988 за № 114. Також у судовому засіданні не було встановлено обставин про те, що така документація розроблялася. Отже встановлення меж земельної ділянки по [ADDRESS] , необхідно здійснювати за фактичним використанням цієї земельної ділянки. Відтак суд не вбачає підстав зобов`язувати Тростянецьку міську раду Сумської області відновити межі земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] із закріпленням їх у натурі (на місцевості), виділеної заводу «Мінвод» рішенням виконкому Тростянецької міської ради народних депутатів від 18.05.1988 за № 114, розмірами 32 метри на 25 метрів, площею 800 кв. метрів. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог позивачки відповідно до положень ст. 141 ЦПК України понесені нею судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed