Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

01.12.2022 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що 09.05.2020 року вона уклала з [PERSON] шлюб, який зареєстрований виконкомом Голятинської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, актовий запис № 01. Від шлюбу дітей не мають. Також у позові зазначає, що причиною розпаду сім`ї є відсутність спільних інтересів з відповідачем, взаєморозуміння, а також наявність різних поглядів на життя. Вказує позивачка, що кожен живе своїм життям та своїми інтересами, разом з відповідачем вони не проживають вже понад рік, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає, що сім`я припинила своє існування. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає недоцільним, оскільки це суперечить її інтересам. Примирення між ними неможливе. За таких обставин позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 09.06.2020 року. Ухвалою Міжгірського районного суду від 23.12.2022 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник в особі [PERSON] не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду від позивачки [PERSON] подана заява від 05.01.2023 з проханням розглянути справу про розірвання шлюбу без її участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день, час та мсце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, однак на адресу суду подано відповідачем [PERSON] заяву від 29.12.2022 року, в якій викладено прохання відповідача розглянути справу без його участі та у поданій заяві зазначає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу визнає та не заперечує проти задоволення позову. Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що сторони\~по справі\~ [PERSON] (дошлюне\~прізвище \~ [PERSON] )\~ та\~ [PERSON] уклали\~шлюб 09 травня 2020 року вона уклала з [PERSON] шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Голятинської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.05.2020 року,\~оригінал якого\~є в\~маеріалах справи. Від подружнього життя сторони дітей не мають. Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу безпосередньо в органах ДРАЦСу заперечує, тому позивачка вимушена звернутися з даним позовом до суду. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в суді не доведено. Крім того, оскільки позивачка [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, проти задоволення яких відповідач [PERSON] не заперечує, позов визнає повністю, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Також, у відповідності до положень ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу, суд вважає необхідним повернути позивачці [PERSON] з державного бюджету - 50 % судового збору, сплаченого при предявленні нею позову до суду, а саме: в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 50 копійок, згідно квитанції №0.0.2753292502.1 від 23.11.2022 року на загальну суму 993,00 грн.,\~дублікат якої\~міститься в\~матеріалах справи (а.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved