Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків заподіяних в результаті неправомірних дій та стягнення моральної шкоди, в якій просить стягнути з відповідачки на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 24052,48 грн для відновлення автомобіля, моральну шкоду у розмірі 30000 грн, а також стягнути з відповідачки судові витрати у розмірі 13742,40 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 08.08.2022 [PERSON] , приїхав на автомобілі, який належить позивачці, по робочих питаннях та зупинився біля будинку гр. [PERSON] та її чоловіка. Між ними виникли непорозуміння, що спричинило сварку, в ході якої відповідачка пошкодила автомобіль Volkswagen Tiguan, ДНЗ [NUMBER] , а саме пробила шину та розбила лобове скло. Тоді їй на мобільний телефон зателефонував чоловік, [PERSON] та повідомив, що дружина його брата гр. [PERSON] пошкодила її автомобіль. Після цього вона приїхала на місце пригоди, де вже були працівники поліції, а [PERSON] почала ображати її цензурною лайкою. Щоб припинити неправомірні дії відповідачки, вона викликала працівників поліції, яким розповіла про конфліктну ситуацію та повідомила про обставини пошкодження автомобіля. В подальшому вона отримала повідомлення з поліції про проведену ними роботу з рекомендацією звернутися до суду з питання відшкодування матеріальних збитків. Так, правоохоронними органами не було порушено кримінальне провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, оскільки суспільно небезпечні наслідки, як ознака об`єктивної сторони злочину, полягають у спричиненні знищенням чи пошкодженням чужого майна шкоди у великих розмірах. Так як у 2022 році неоподаткований мінімум становить 1240,50 грн, то кваліфікувати дії [PERSON] як кримінальне правопорушення неможливо. Після цих подій вона з відповідачкою не спілкується. Добровільно відшкодовувати завдану шкоду відповідачка не бажає. Посилаючись на вказане просить позов задовольнити. Позивачка у судове засідання надала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивачки, адвокат Остапенко С.Ю., у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, при цьому зазначила, що відповідачкою відзиву на позовну заяву не надано, як не надано і жодного доказу на спростування позовних вимог. Відповідачка в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечувала. При цьому вказала, що дійсно 08.08.2022 у неї з [PERSON] виникла сварка, так як останній був в стані алкогольного сп`яніння та ображав її нецензурної лайкою біля її двору. Однак зазначила, що жодних пошкоджень автомобілю Volkswagen Tiguan, ДНЗ [NUMBER] , вона не завдавала. Представник відповідачки, адвокат Авер`янов О.Ю., у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що немає жодного доказу, який би свідчив, що відповідачка вчинила будь-які неправомірні дії. Ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності [PERSON] не притягувалася. Не встановлено чи був пошкоджений автомобіль Volkswagen Tiguan, ДНЗ [NUMBER] . Вказав, що в рапорті, наданому до матеріалів справи, працівники поліції вказують, що 08.08.2022 в автомобілі Volkswagen Tiguan, ДНЗ [NUMBER] , розбите бокове скло, а не лобове. Також \~ \~ \~ \~невідомо кому належить автомобіль Volkswagen Tiguan, ДНЗ [NUMBER] , у позові вказано, що власник [PERSON] , а за звіт про оцінку транспортного засобу сплачує [PERSON] (копія квитанції в матеріалах справи) та в самому звіті він вказаний як замовник. Крім того, в позовній заяві вказано, що ні позивачка ні її чоловік не могли користуватися пошкодженим автомобілем. Але не зрозуміло тоді як автомобіль опинився у м. Харкові 06.09.2022, де проводилася його оцінка. У звіті про оцінку транспортного засобу № 52 вказано, що матеріальний збиток складає 11640,45 коп., а загальна сума на ремонт автомобіля склала 24052,48 коп. Не зрозуміло яку суму відшкодовувати і що в неї входить. Окрім цього вважає, що звіт про оцінку транспортного засобу № 52 є неналежним доказом, оскільки його складено спеціалістом авто-товарознавцем, який не є судовим експертом. Зазначив, що немає жодного доказу, що відповідачка спричинила моральну шкоду. Вислухавши доводи сторін, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено та підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , що власницею автомобіля Volkswagen Tiguan, ДНЗ [NUMBER] , 2012 року випуску, є [PERSON] позивачка по справі. 08.08.2022, о 16 годині 26 хвилин, до чергової частини СПД №1 Лозівського РВП ГУ НП в Харківській області надійшло повідомлення від служби 102 про те, що 08.08.2022 о 13 годині 50 хвилин за адресою: [ADDRESS] , заявниця [PERSON] повідомила, що [PERSON] пошкодила належний їй автомобіль Volkswagen Tiguan, ДНЗ [NUMBER] , а саме: розбила лобове скло та пробила шину правого переднього колеса. Повідомлення зареєстроване в ЖЕО СПД №1 Лозівського РВП ГУ НП в Харківській області під № 1019. Відповідно до повідомлення Начальника СПД № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області № 1208/119-70/01/20-2022 від 10.08.2022, яке адресоване [PERSON] , в ході перевірки було встановлено, що саме [PERSON] завдала пошкоджень автомобілю Volkswagen Tiguan, ДНЗ [NUMBER] , а саме: розбила лобове скло та пробила шину правого переднього колеса. Вказане також підтверджено довідкою про результати розгляду звернення громадянки [PERSON] від 08.08.2022, а також заявою [PERSON] від 08.08.2022 та поясненнями самої [PERSON] (а.с. 8-15) Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Згідно частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно звіту № 52/2022 про оцінку автомобіля Volkswagen Tiguan, ДНЗ [NUMBER] , від 06.09.2022 та ремонтною калькуляцією № 52/2022 визначено обсяг ремонтних робіт та вартість запасних частин до автомобіля, які підлягають відновленню. Загальна сума відновлювального ремонту автомобіля складає 24052,48 грн. (а.с. 17-33) Витрати на підготовку експертом звіту товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, відповідно до квитанції від 02.09.2022, складають 3000,00 грн. (а.с. 16) Суд дійшов висновку про доведення позивачем на підставі належних та допустимих доказів завдання шкоди її майну внаслідок пошкодження автомобіля, а також доведено розмір спричиненої майнової шкоди. Натомість відповідачем не надано доказів, що свідчать про відсутність її вини у завданні такої шкоди, як і не спростовано її розмір. Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає за можливе позовні вимоги в цій частині задовольнити у повному обсязі. Щодо вирішення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ч. 2 ст.23 ЦК України) Згідно з ч. 3 ст. 23 Цивільного Кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. Судом встановлено, що позивачці внаслідок вчинення [PERSON] дій заподіяно моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна та протиправною поведінкою відповідачки та звернення до поліції, дискомфорті, зміні звичного способу життя, пов`язаного із неможливістю протягом певного часу використовувати власний автомобіль, звернення за юридичною допомогою, прибувати в судові засідання тощо. Отже, внаслідок тривалого невідшкодування відповідачкою шкоди, необхідністю у зв`язку із цим відновлювати порушене право в судовому порядку, суд вважає, що позивачці заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у переживаннях і душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку із завданням матеріальних збитків. Позивачка оцінює моральну шкоду у 30000,00 грн. Суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, достатньою та співмірною із допущеним порушенням сума, яку слід стягнути із відповідачки є 3000,00 грн. Посилання представника відповідачки, адвоката Авер`янова О.Ю., на те, що позивачем не надано доказів стосовно власника автомобіля Volkswagen Tiguan, ДНЗ [NUMBER] , що саме відповідачкою спричинено шкоду вказаному автомобілю, доказів щодо розміру шкоди та щодо розбіжностей пошкоджень лобового чи бокового скла, суд знаходить безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а саме: свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ; повідомленням начальника СПД № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області № 1208/119-70/01/20-2022 від 10.08.2022, довідкою про результати розгляду звернення громадянки [PERSON] від 08.08.2022, заявою [PERSON] від 08.08.2022, поясненнями самої [PERSON] ; звітом № 52/2022 про оцінку автомобіля Volkswagen Tiguan, ДНЗ [NUMBER] , від 06.09.2022, ремонтною калькуляцією № 52/2022 від 06.09.2022. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Європейський суд з прав людини при розгляді справ «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, «Пмайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року, «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, «Меріт проти України» від 30.03.2004 року зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Позивачем надано документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, а саме квитанція про оплату послуг адвоката від 19.09.2022, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9750 грн. 00 коп. Витрати на підготовку експертом звіту про відшкодування матеріальної шкоди для відновлення належного позивачці автомобіля, відповідно до квитанції від 02.09.2022, складають 3000,00 грн та підлягають стягненню з відповідачки. (а.с. 16) При зверненні до суду із вказаним позовом позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.2679503629.1 від 19.09.2022. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у розмірі 13341,00 грн (судовий збір у розмірі 591,27 грн (пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, 59,58%) + оплата послуг спеціаліста у розмірі 3000,00 грн + 9750,00 грн документально підтверджені витрати на надання правової допомоги).

Outcome: partial