Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПрАТ «ЧШК», третя особа: Черкаська міська рада про визнання права власності. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13 березня 1996 року на підставі рішення адміністрації Черкаського шовкового комбінату [PERSON] видано ордер №105 на право зайняття кімнати [ADDRESS] . Після отримання ордеру вона заселилась та стала проживати у вказаній вище кімнаті.За технічними паспортом на квартиру розробленим КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» є ізольованою квартирою загальною площею 30.7 кв.м., має централізоване опалення, обладнана необхідним інженерним забезпеченням: електро-, водо-, газозабезпеченням та водовідведенням. З 2013 року, маючи намір приватизувати квартиру, при зверненні до Черкаського шовкового комбінату з проханням надати дозвіл на приватизацію було відмолено, оскільки будинок [ADDRESS] знаходиться у власності підприємства. В 2021 році повторно звернулась до ПрАТ «ЧШК» за дозволом на приватизацію, листом від 27.09.2021 №636 ПрАТ «ЧШК» надало дозвіл на приватизацію квартири [ADDRESS] . Звернувшись з заявою до Черкаської міської ради , листом від 19.10.2021 №11900-2 повідомлено, що станом а 18.10.021 будинок [ADDRESS] перебуває у власності ПрАТ «ЧШК», а отже здійснити приватизацію квартири [ADDRESS] органом приватизації Черкаської міської ради немає законних підстав. Згідно з архівними даними Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, будинок [ADDRESS] знаходиться у повному господарському віданні недержавного підприємства ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат», згідно з рішенням Черкаського міськвиконкому № 4 від 10.01.1971. Тож оформити право власності на житло, яке вона зараз займає, шляхом його приватизації за допомогою органу приватизації державного житлового фонду Черкаської міської ради не можливо. В ході приватизації, яка відбувалась в 1993-1996 роках, вищезазначений гуртожиток, був включений до складу цілісного майнового комплексу (в той період, коли відбувалась приватизація, це законодавчо не передбачалось) та перейшов за рішеннями регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області у власність новоствореного господарського товариства - ПАТ «Черкаський шовковий комбінат». Проте, частина 2 ст. З Закону України «Про приватизацію державного майна» в редакції, яка діяла на момент масової приватизації гуртожитків, чітко було визначено, що дія цього Закону не поширюється на приватизацію об`єктів державного земельного та житлового фондів. Виходячи з положень ст. 4 Житлового кодексу Української PCP, до складу житлового фонду входять житлові будинки, а також житлові приміщення в інших будівлях. Житлові будинки і житлові приміщення в інших будівлях, що належать державі, становлять державний житловий фонд. З цих підстав, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22,02.1999року договір купівлі-продажу від 29.11.1993р., укладений між організацією орендарів «Черкаський шовковий комбінат» і Фондом державного майна України про набуття «Черкаського шовкового комбінату» і частини продажу житлового будинку [ADDRESS] визнано недійсним. Ухвалою судової колегії Черкаського обласного суду від 14.04.1999 вище вказане рішення було залишено без змін. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.02.1999 року та ухвала Черкаського обласного суду від 14.04.1999 року, щодо передачі будинку [ADDRESS] у комунальну власність міста, відповідачем не виконані, ПрАТ «ЧШК» не має свого органу приватизації, безпідставно відмовляє мені у приватизації квартири. Даний будинок був і залишається житловим, в ньому проживали і продовжують проживати мешканці, в тому числі сім`ї з дітьми. На підставі викладеного, вважає дії відповідача такими, що суперечать вимогам законодавства, порушують її права та просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року відкрито провадження у справу та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18 травня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 14.01.2022 року представником третьої особи - Черкаської міської ради Волколович Ю.О. надані письмові пояснення, в яких представник зазначив, що оформити право власності на житло, за адресою [ADDRESS] , шляхом його приватизації за допомогою органа приватизації державного житлового фонду Черкаської міської ради неможливо, оскільки будинок [ADDRESS] перебуває у власної ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат». У вирішенні спору вони покладаються на розсуд суду. 24.01.2022 року відповідачем ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат» подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що ПрАТ «ЧШК» на праві власності належить гуртожиток по [ADDRESS] , який увійшов до статутного капіталу ПрАТ «ЧШК» в ході приватизації цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Черкаський шовковий комбінат». Вважає, що позивачем не доведено належними та допустими доказами недійсності правових підстава набуття ПрАТ «ЧШК» у власність вказаний гуртожиток. З урахуванням рішення Конституційного суду України у справі №181/2020(440)20 Черкаською міською радою не затверджено відповідної програми приватизації гуртожитків, яка має бути включена до державної програми за рішенням Кабінету міністрів України. Таким чином, відсутні правові підстави вважати неправомірними дії ПрАТ «ЧШК» щодо передачі гуртожитку по [ADDRESS] ПрАТ «ЧШК» до комунальної власності. Відповідач наголосив, що ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат» жодним чином не порушує права позивача на приватизацію квартири. Передача гуртожитку, в якому знаходиться квартира, що прагне приватизувати позивач має відбутися у порядку,встановленому ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», і ПрАТ «ЧШК» цьому не перешкоджає жодним чином. 2.02.2022 року представником позивача - адвокатом Кушнір А.С. надано відповідь на відзив, вважають, що визнання за позивачкою [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] є єдиним способом захисту її прав, який повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини. 31.03.2022 відповідачем ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат» подані заперечення. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Кушнір Н.Д. не з`явилися. До початку розгляду справи подали заяв про приведення судового засідання без їх участі. Позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. У судове засіданні представник відповідача ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат» не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. В судове засідання представник третьої особи Черкаської міської ради Волкович Ю.О. не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] , з 26.06.1996 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою у її паспорті серії [NUMBER] , що міститься у матеріалах справи (а. с. 30). Встановлено, що [PERSON] заселилась у вказане приміщення на підставі рішення адміністрації Черкаського шовкового комбінату від 13 березня 1996, їй було видано ордер №105 на право зайняття кімнати [ADDRESS] . Крім того, позивач вказує, що у зазначене вище житлове приміщення вона заселилася і проживає в ньому по теперішній час, сплачуючи комунальні послуги, зробила в ньому капітальний ремонт та фактично виконує всі інші зобов`язання наймача житлового приміщення. Зазначені обставини не були спростовані відповідачем, а тому суд вважає за можливе прийняти їх до уваги при постановленні рішення. В ході приватизації, яка відбувалась в 1993-1996 роках, вищезазначений гуртожиток, був включений до складу цілісного майнового комплексу та перейшов за рішеннями регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області у власність новоствореного господарського товариства - ПАТ «Черкаський шовковий комбінат». Частина 2 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» в редакції, яка діяла на момент масової приватизації гуртожитків, чітко було визначено, що дія цього Закону не поширюється на приватизацію об`єктів державного земельного та житлового фондів. Виходячи з положень ст. 4 Житлового кодексу Української PCP, до складу житлового фонду входять житлові будинки, а також житлові приміщення в інших будівлях. Житлові будинки і житлові приміщення в інших будівлях, що належать державі, становлять державний житловий фонд. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.02.1999 договір купівлі-продажу від 29.11.1993, укладений між організацією орендарів «Черкаський шовковий комбінат» і Фондом державного майна України про набуття «Черкаського шовкового комбінату» і частини продажу житлового будинку [ADDRESS] визнано недійсним. Ухвалою судової колегії Черкаського обласного суду від 14.04.1999 вказане вище рішення було залишено без змін. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.02.1999 та ухвала Черкаського обласного суду від 14.04.1999, щодо передачі будинку [ADDRESS] у комунальну власність міста, відповідачем не виконані. У листі від 14.11.2019 № 860 відповідач заперечує обов`язок виконати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси посилаючись на відсутність інформації про вищевказані судові рішення. Відповідно до листа Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 19.10.2021 № 11900-2, за даними управління власністю департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, будинок [ADDRESS] перебуває у власності ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат». Згідно з довідкою від 07.10.2021 р. №25707 о, виданою КП «ЧООБТІ», станом на 01.01.2013 р. право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. 27.09.2021 р. №636 ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат» надано Дозвіл на передачу у приватну власність квартири [ADDRESS] [PERSON] . Згідно із ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності (ч.1 ст. 345 ЦК). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За нормами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій (ст. 9 ЖК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизації державного житлового фонду (приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Як вбачається зі ст. 2 цього закону, до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, включених до плану реконструкції поточного року, здійснюється після її проведення власником (володільцем) будинку (гуртожитку). Наймачі, які проживали у квартирах (будинках), житлових приміщеннях у гуртожитках до початку реконструкції, після проведення реконструкції мають пріоритетне право на приватизацію цих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках. Судом встановлено, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.02.1999 року та ухвала Черкаського обласного суду від 14.04.1999 року, щодо передачі будинку [ADDRESS] у комунальну власність міста, відповідачем не виконані, відповідач не має свого органу приватизації. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин,враховуючи, що відповідач не надав своїх заперечень по суті спору та не скористався правом на надання відзиву, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved