Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

30 вересня 2022 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (далі - АТ "Кривбасзалізрудком") моральної шкоди завданої смертю чоловіка внаслідок професійного захворювання у розмірі 450 000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з липня 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Чоловік позивача працював на підприємстві відповідача з 13.01.1966 року по 11.10.1994 року підземний кріпильником, підземний бурильником шпурів, стропальником, вантажником. У 1976 році Українським НД інститутом промислової медицини чоловіку позивача встановлено професійні захворювання: вібраційна хвороба І-ІІ ст., плечолопатковий периартрит, двобічний кохлеарний неврит слухових нервів з помірним зниженням слуху, туговухість 2 ст.; у 1995 році - ТНТ катаракта І ст.; у 1996 році - силико-туберкульоз першої стадії, пізній, дисимінований туберкульоз легень, фаза ущільнення. У 1999 році за висновком МСЕК [PERSON] встановлено 70 % втрати професійної працездатності. З травня 2018 року ступінь втрати працездатності становила 80 %, а також встановлено ІІ групу інвалідності безстроково. Через професійні захворювання чоловіка, він постійно лікувався, майже не бував вдома, працювати не міг, не виконував навіть легку домашню роботу. Також, чоловік позивача переносив фізичні страждання: мав постійну слабкість у всьому тілі, кашель, обмеження рухів від болі у стопах та гомілках. [INFO] чоловік позивача помер, відповідною довідкою МСЕК підтверджено причинний зв`язок з отриманим за життя професійним захворюванням. Позивач переносить моральні страждання та переживання, почуває себе самотньою. Винним у смерті свого чоловіка позивач вважає підприємство відповідача, яке не створило безпечні та нешкідливі умови праці. Ухвалою суду від 05 жовтня 2022 року судом відкрито провадження та призначення справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. 25 жовтня 2022 року від представника АТ «Кривбасзалізрудком» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря або медичного закладу про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті каліцтва або професійного захворювання, проте позивач відповідних висновків медичних установи не надала, а тому факт заподіяння останній моральної шкоди не доведено належними доказами. У 1996 році [PERSON] вдруге було встановлено ступінь втрати професійної працездатності, в трудовій книжці вказано, що у 1994 році [PERSON] звільнений з підприємства за ст.38 КЗпП за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, а не через стан свого здоров`я, при цьому згідно свідоцтва про смерть, чоловік позивача помер у травні 2022 році, тобто через 27 років 7 місяців після звільнення з підприємства. Позивач не надала доказів пропиправної поведінки та вини підприємства щодо її чоловіка, а сам трудовий шлях останнього на підприємстві відповідача не є доказом вини підприємства. Крім того, позивачем не надано документів, що підтверджують шлюбні відносини на момент смерті чоловіка, надане свідоцтво про укладення шлюбу не може бути достатнім доказом на підтвердження вказаної обставини. Позивач необґрунтовано просить в позові стягнути з 450 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових стягнень платежів. Чинним податковим законодавством передбачено, що у разі, якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, та відповідно, у разі задоволення позову, АТ "Кривбасзалізрудком" зобов`язаний утримати податок на доходи фізичних осіб із суми такого доходу та за рахунок позивача, про що судом повинно бути зазначено в рішенні. У зв`язку із наведеним просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою суду від 04 листопада 2022 року задоволено клопотання представника відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. За клопотанням позивача витребувано докази з Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити з підстав, що викладені у відзиві. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось відповідачем, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 13 січня 1966 року по 11 жовтня 1994 року на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.11-12). 25 липня 2015 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб, що видане 25 липня 2015 року Жовтневим відідом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 494 (а.с.13). Згідно відповіді з Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, [PERSON] перебував на обліку та отримував страхові виплати в Криворізькому відділенні з 01 квітня 2001 року по 18 травня 2022 року за наслідками професійного захворювання. Згідно повідомлення НДІ проммедицини про хронічне професійне захворювання (отруєння) від 02 листопада 1976 року, [PERSON] встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба першої стадії з ангіоспасиичним синдромом, двосторонній неврит слухових нервів. Виробничий фактор, що викликав захворювання - вібрація та шум. (а.с.51). Згідно довідки МСЕК від 24 травня 2018 року [PERSON] при повторному переогляді встановлено ІІ групу інвалідності, а також 80 % втрати професійної працезданості: 65 % - коніотуберкульоз + ХОЗЛ, 5 % - вібраційна хвороба, 5 % - туговухість, 5 % - катаракта та ІІ групу інвалідності з 07 травня 2018 року безстроково (а.с. 19). З рецензії на амбулаторну карту [PERSON] , складену завідувачем амбулаторії № 1 КНП «ЦПМСД № 3» КМР вбачається, що 06.05.1999 року висновком МСЕК йому вперше встановлено ІІ групу інвалідності та 70% втрати працездатності внаслідок профзахворювання. 26.04.2001 року при повторному огляді висновком МСЕК встановлено ІІ групу інвалідності, 70% втрати працездатності за профзахворюванням безстроково. З 2015 року майже щорічно лікувався в умовах ІПМ та кардіологічного відділення, стан погіршувався. 24.05.2018 року висновком МСЕК встановлено безстроково ІІ групу інвалідності, 80 % втрати професійної працездатності. [INFO] [PERSON] помер, діагноз: ракова інтоксикація, поліорганна недостатність, злоякісне утворення у лівій легені, коніотуберкульоз, сидеросилікоз, ХОЗЛ, ХІХС (а.с.14-15). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 899 (а.с.20). Довідкою МСЕК від 29 серпня 2022 року підтверджено причинний зв`язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням, отриманим ним за життя (а.с.21). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012). Згідно ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.5 Постанови "Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 17 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Судом встановлено, що смерть чоловіка позивача настала внаслідок професійного захворювання, отриманого під час праці на підприємстві відповідача. Відповідно до положень ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Отже, з аналізу вищевказаних норм слідує, що право на відшкодування моральної шкоди позивачу як члену сім`ї потерпілого виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Позивачем надано достатні, належні та допустимі докази на підтвердження заявлених пазових вимог, а також на підтвредження права на отримання відшкодування моральної шкоди як дружини померлого, при цьому факт перебування позивача у шлюбі з померлим [PERSON] на момент його смерті не спростований відповідачем. Таким чином, роботодавець не створив безпечні умови праці на підприємстві, де працював померлий, тим самим порушивши ст.152 КЗпП України, ст.17 Закону України "Про охорону праці", які встановлюють цей обов`язок, а також виходячи з доведеності факту отримання моральної шкоди позивачем внаслідок смерті близької людини - чоловіка, який також не спростовано відповідачем, суд вважає, що відповідач є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві як дружині померлого, у зв`язку чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог. Щодо необхідності сплати відповідачем як податковим агентом відповідного податку, залежно від розміру нарахованого позивачу доходу у випадку відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що вказане питання має вирішуватись безпосередньо під час виконання судового рішення відповідно до вимог закону і не може впливати на дискрецію суду у визначені розміру завданої моральної шкоди. Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що внаслідок смерті чоловіка позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких вона зазнає у зв`язку зі смертю близької людини. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди завданої смертю чоловіка внаслідок професійного захворювання, підлягають частковому задоволенню. Беручи до уваги конкретні обставини по справі, а саме обставини виникнення професійного захворювання та смерті чоловіка позивача, період його роботи на підприємстві відповідача, характер і тривалість моральних страждань позивача, наслідки, що наступили та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 450 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст.141 ЦПК України стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 2000 грн., пропорційно до задоволеної суми позовних вимог. На підставі ст. ст. 23, 1167,1168 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273, 275 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial