Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

29 червня 2022 року позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, збільшивши свої позовні вимоги 01 листопада 2022 року, остаточно просить суд: змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що визначений рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2021 року з твердої грошової суми, в розмірі 2000,00 грн, на розмір 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Свої вимоги обґрунтовує тим, що за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2021 року з [PERSON] було стягнуто на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 2000 грн, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Втім, позивач вказує, що дитина дорослішає й потребує збільшення витрат, збільшилися витрати на одяг та харчування, забезпечення розвитку та розваг. У зв`язку з військовим станом погіршився її матеріальний стан. Витрати на харчування, їжу, комунальні послуги значно зросли. Відповідач не бажає оплачувати перебування дитини у дитячому садку, додаткові витрати на розвиток дитини. В 2022 році відбулися зміни в матеріальному стані відповідача, він вступив на службу до лав ВСУ, одержує гідні виплати, тому він має можливість краще забезпечувати потреби дитини. З огляду на усе вищевикладене, вона вважає за доцільне змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача з твердої грошової суми на частку від його доходу, у зв`язку із чим і звернулась до суду з відповідним позовом. Не погоджуючись з позовними вимогами у повному обсязі 18 жовтня 2022 року відповідачем наданий відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого просить суд у задоволені позовної заяви про зміну розміру аліментів відмовити у повному обсязі. Вважає ствердження відповідачки стосовно погіршення її майнового стану надуманими та безпідставними, він постійно приймає участь у вихованні їх спільної дитини. Після розірвання шлюбу він ніколи не заперечував проти того, щоб їх спільна донька мешкала разом з колишньою дружиною. Відповідно до наданої відповіді Білгород Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за виконавчим листом Білгород Дністровського міськрайонного суду про стягнення аліментів відкрито виконавче провадження № 65307665, відповідно до розрахунку про сплату аліментів він не має заборгованості, регулярно сплачує аліменти, крім того надає різну допомогу дитині та бажає приймати активну участь як у вихованні дитини так і у спілкуванні з нею. Він неодноразово намагався вирішити питання мирним шляхом та укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них хто проживає окремо від дитини, але позивач відмовляється це робити та продовжує чинити йому перешкоди. В теперішній час він одружений. [INFO] у них від шлюбу народився син, його сім`я збільшилася, а тому збільшилися матеріальні витрати. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав та просить їх задовольнити, вказуючи, що позивач просить тільки змінити розмір стягуваних аліментів з твердої грошової суми на ј частку, оскільки відповідач працює військовослужбовцем Білгород Дністровського прикордонного загону, отримує заробітну плату, надбавки, премії. Представник відповідача в судовому засіданні не погодився з позовними вимогами позивача, просить суд в їх задоволені відмовити, вказуючи на їх необґрунтованість та недоведеність. Фактичні обставини, встановлені судом Вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно позивач та відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . За рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2021 року у справі № 495/914/21, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було задоволено, стягнуті з [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 2000 грн, щомісячно, починаючи з 15.02.2021 року та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до довідки від 23 червня 2022 року № 609, виданої Старокозацькою сільською радою, [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , склад сім`ї складає: дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що стягуваних за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області аліментів на утримання доньки недостатньо та вони не забезпечують дитині належного рівня її життєзабезпечення, тому потрібно змінити спосіб стягнення аліментів, відповідач офіційно працює, отримує заробітну плату. В якості доказів нею надані до матеріалів справи: характеристики; квитанції та чеки на продукти харчування; квитанції про нарахування сплати за дитячий садок; квитанцію щодо сплати за дитячий садок дитині; плату за навчання на батуті дитиною. Заперечуючи проти позовних вимог позивача, відповідач надав до суду в якості доказів: рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду від 17 березня 2021 року; Ухвалу суду про відкриття спрощеного провадження від 04 липня 2022 року; лист Білгород Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів; копію свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 02 жовтня 2021 року; довідку від 20 липня 2022 року № 304 про місце проживання [PERSON] ; акт № 13 обстеження факту проживання на території Старокозацької сільської ради с. Крутоярівка; акт обстеження умов проживання; характеристику від 20 липня 2022 року № 27, де зазначено, що [PERSON] проживає з дружиною [PERSON] , працює військовослужбовцем Білгород Дністровського прикордонного загону; довідку від 20 липня 2022 року № 305, виданою виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області [PERSON] , [INFO] у тому, що до складу його сімї входять: дружина [PERSON] , [INFO] ; пасинок [PERSON] , [INFO] ; довідку від 19 липня 2022 року № 01/67 про те, що [PERSON] , [INFO] дійсно відвідує заклад дошкільної освіти № 2 «Буратіно»; довідку № 418 для призначення і виплати державної допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, надана 18 серпня 2022 року [PERSON] , відповідно до якої вона перебуває на обліку у зв`язку з вагітністю, термін 30 тижнів. Нормативне обґрунтування За ч.1\~ст.192 СК України,\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до\~ст.\~192\~СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до п. п. 3 п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Згідно правової позиції Верховного Суду України , висловленої у постанові від 05.02.2014 року № 143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Але Верховний Суд України також вказав на те, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Так, відповідно до\~ст.\~182\~Сімейного\~кодексу\~України \~при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 5 ст.183 СК України, визначений розмір аліментів із розрахунку: на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до частини 1статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відтак, у статті 192\~СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Поряд з цим згідно висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі\~№565/2071/19, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими. В цьому контексті зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі\~№ 760/9783/18-ц\~(провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі\~№ 565/2071/19\~(провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі\~№ 715/2073/20\~(провадження № 61-1031св21). При цьому, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Важливо відрізняти між собою поняття розміру аліментів та способу їх стягнення. У випадках вказаних в ст. 192 СК України до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів може звернутись як стягувач, так і платник аліментів. У той же час ст. 181 СК України визначаються способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, а частина 3 статті 181 СК України вказує на те, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184,192 СК України. Відповідно до Постанови ВС від 16 червня 2021 року, справа № 643/11949/19, провадження № 61-2698св21, ВС зазначив, що обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. 41. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 42. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. 43. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. 44. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. 45. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України). 46. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. 47. За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). 48. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі") (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). 57. Водночас, при вирішенні цього спору суди попередніх інстанцій не врахували усі істотні обставини, що могли вплинути на визначення розміру аліментів та не врахували інтереси дитини. 58. Так, не враховано, що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і малолітньої дитини. 62. Визначаючи розмір аліментів у твердій грошові сумі 2 500 грн, які підлягають стягненню з відповідача на утримання малолітньої дитини, яка має хронічне захворювання, суди попередніх інстанцій надали перевагу посиланням відповідача на його матеріальне становище (відсутність доходу), при цьому залишили поза увагою інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення. 63. Визначений судом розмір аліментів для сплати у розмірі 2 500 грн є недостатнім для утримання дочки сторін, яка проживає разом із матір`ю. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Суд не погоджується з ствердженнями представника відповідача про безпідставність звернення позивача до суду про зміну способу стягнення аліментів, що він несе витрати на трьох неповнолітніх дітей, оскільки жодного доказу вказаних витрат до матеріалів справи не надано, також відсутнє свідоцтво про народження, як зазначає відповідач 17 жовтня 2022 року сина; відсутні підтвердження, що його пасинок [PERSON] , [INFO] , знаходиться саме на його утриманні, що мати дитини не отримує аліменти від батька дитини. Отже, зважаючи на всі обставини справи, враховуючи те, що позивач дійсно отримує аліменти від відповідача у твердій грошовій сумі, проте не позбавлена можливості змінити їх спосіб стягнення та у визначеному законом розмірі заявляти вимогу про стягнення їх у частці від доходу відповідача, прийнявши до уваги вікову категорію дитини, звернувши увагу і на той факт, що сума аліментів, яка нараховуються на утримання [PERSON] , [INFO] , належним чином не забезпечує одержання нею коштів, необхідних для її нормальної життєдіяльності, враховуючи зміну матеріального становища відповідача, того що в теперішній час він працює військовослужбовцем [INFO] , має постійний заробіток, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позову [PERSON] в частині зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини. Розподіл судових витрат Згідно ч.1\~ст.\~133\~ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За умовами ст. 141 ЦПК України, \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що згідно із ЗУ «Про судовий збір» позивач та відповідач, як учасник бойових дій, звільнені від сплати судового збору, віднести вказані витрати за рахунок держави. Стосовно витратна правову допомогу, судом встановлено наступне. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 133 ЦПК України,\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою\~статті 137 ЦПК України,\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно\~з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої\~статті 137 ЦПК України,\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою\~статті 137 ЦПК\~встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою\~статті 137 ЦПК,\~обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови\~у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказане кореспондується з позицією ВСУ, викладеною у постанові від 23.11.2020 року у справі № \~638/7748/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи\~з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі\~ статті 41 Конвенції\~про захист прав людини і основоположних свобод.\~Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі\~і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені\~в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року\~\~у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення\~з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі\~№ 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови\~у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». У Постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник [PERSON] - адвокат Богомазом А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від\~\~02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги,\~тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу». У даній конкретній цивільній справі, що розглядається, позивачем у підтвердження обґрунтованості позову у частині стягнення витрат на правничу допомогу приєднаний договір про надання правової допомоги та квитанція № 6, та в уточнених позовних вимогах зазначений розрахунок послуг. Між тим, до матеріалів справи не надані документи,\~що свідчать\~про оплату\~гонорару та\~інших витрат,\~пов`язаних\~із наданням\~правової допомоги,\~оформлені у\~встановленому законом\~порядку (квитанція\~до прибуткового\~касового ордера,\~платіжне доручення\~з відміткою\~банку або\~інший банківський\~документ,\~касові чеки,\~що є підставою для відмови в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial