Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Рахівського районного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за минулий час починаючи з 20.01.2021 року (за останні два року) та стягувати в подальшому щомісячно у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягувати від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає наступне, що між сторонами було зареєстровано шлюб від 03.07.2014 року, однак їх сімейне життя не склалось, в результаті чого 20.01.2021 року Рахівським районним судом Закарпатської області їх шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] та неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Після розлучення, діти постійно мешкають з позивачкою в м. Києві, на орендованій квартирі, увесь тягар щодо забезпечення дітей харчами, одягом, лікуванням, оздоровленням, розвитком, ліг лише на плечі позивачки. Адже батько дітей, за увесь цей час жодного разу не зателефонував дівчаткам, ніякої ні моральної, ні фінансової підтримки не надходить. Упродовж всього часу, позивачка неодноразово телефонувала відповідачу, писала в месенджерах, аби відповідач підтримував стосунки з дітьми, та щоб батько допомагав своїм нащадкам, але оскільки номер позивачки та дітей внесений відповідачем в чорний список, вони для відповідача перестали просто існувати. Тому, таку поведінку відповідача позивачка розцінює, як приховування, уникання від обов`язку та ухиляння від аліментів. Угоди про добровільну сплату аліментів відносно доньок між сторонами не досягнуть, оскільки відповідач на контакт не йде. Також позивачка зазначила, що їй відомо, що відповідач регулярно їздить за кордон працювати, а відтак має дохід, тому вважає за можливим призначення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від заробітку відповідача, що буде стягуватися щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Крім того позивачка зазначила, що ураховуючи скрутність їх ситуації, адже двох діток шкільного віку вона виховує та забезпечує одна, просить стягнути з відповідача аліменти на дітей за минулий час починаючи з 20.01.2021 року (за останні два роки). Від позивачки, до суду надійшла заява, в якій остання просив суд провести судове засідання без її участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного вирішення справи. У відкрите судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується оголошенням про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов та заяви про розгляд справи у його відсутність не надав, у зв`язку з чим на підставі ст. ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали\~справи судом\~встановлено,\~що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 20.01.2021 року. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане виконкомом Розтоківської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 02.07.2014 року та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане виконкомом Розтоківської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 11.09.2015 року. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 180 СК України наголошує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 141 СК України, встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини та стверджує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Зі статті 181 СК України слідує, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~рухомого та\~нерухомого майна,\~грошових коштів; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року за\~№ 3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» - розмiр алiментiв на одну дитину не може бути меншим, нiж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розмiру алiментiв, який стягуються з боржника, то вiдповiдно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» - вiн не повинен перевищувати 50 % заробiтної плати цiєї особи, а у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей 70%. Зі змісту вищенаведеного та аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема, матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, є працездатною особою, відомості про наявність інших осіб, які знаходяться на його утриманні та на яких сплачує аліменти, не надав. З урахуванням наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, суд визначає розмір аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання малолітніх дітей. Суд вважає за необхідне роз`яснити, сторонам ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Отже суд зазначає, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки позивачка не надала суду жодного доказу щодо вживання заходів одержання аліментів з відповідача. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають частковому задоволеню. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.\~ Враховуючи, що позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню на користь держави з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: partial