Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

26 вересня 2022 року адвокат Левицький Ігор Михайлович, який представляє інтереси [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Парктур", в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачів суму у розмірі 104408,38 грн., з якої: заборгованість 26180 грн., інфляційна складова боргу 5113,74 грн., 3% річних 596,04 грн., неустойка 72518,60 грн., а також судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача покликається на те, що позивачі є постійними споживачами послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Парктур», оскільки сім років поспіль вивозять на оздоровлення і зайняття гірськолижним спортом сина і внука, [PERSON] . [PERSON] через Інтернет, замовила 15 листопада 2021 року готельну послугу проживання на трьох дорослих осіб з 19 грудня по 25 грудня 2021 року у готелі «Буковель» за адресою: с.Поляниця Яремчанської міської ради, Івано- Франківської області (web@bukovel.com). В той же день відповідач електронною поштою [INFO] надіслав попереднє підтвердження бронювання, відповідно до якого вартість проживання за увесь період склала 35070 грн. Згідно рахунку R2046136/1 від 15.11.2021 року, в якості підтвердження бронювання, [PERSON] повинна була впродовж двох днів сплатити вартість проживання за увесь період, а саме до 17.11.2021 року включно/ 16 листопада 2021 року [PERSON] даний рахунок було оплачено у повному обсязі. На розрахунковий рахунок відповідача перераховано суму 35070 гривень через АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується квитанцією 0.0.2342273646.1/ Згідно укладеного договору [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] оселився в готелі. Під час перебування в [PERSON] захворів на простудне захворювання, дуже підвищилася температура тіла. З`ясувалося, що при готелі відсутній лікар-терапевт. На той період в Україні вирувала епідемія ковід-19. Позивачами було прийнято рішення перервати відпочинок, поміняти заздалегідь придбані квитки і їхати негайно додому лікувати [PERSON] . Цього ж дня, 20.12.2021 року близько 10:00 години [PERSON] повідомила адміністратора про подію захворювання сина, зробила письмову заяву про дострокове розірвання договору в зв`язку необхідністю транспортування дитини в м. Харків і вони виїхали до Харкова. Таким чином, вони скористалися готельними послугами лише три доби з 17 по 19 грудня 2021 року і не використали готельні послуги на суму 26180 гривень. Адміністратор, аргументуючи неповернення залишку коштів тим, шо дане питання не входить до її компетенції порадила написати лист, потім зареєструвала його, сканувала, та сказала, шо відправить до ТзОВ «Парктур». Після приїзду в м. Харків і вирішення всіх питань, пов`язаних з лікуванням [PERSON] , [PERSON] направила на електрону адресу відповідача [INFO] , яку їй вказали в готелі, та копію на адресу менеджера [PERSON] [INFO] , яка виставляла рахунок, раніше надану заяву, виписку з медичної картки сина, копію квитанції оплати за послуги. З 20.12.2021 року по 23.09.2022 року сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції становить 5113,74 грн.; 3% річних становить 596,04 грн., а разом 5747,78 грн. Посилаючись на положення ч.7 ст. 13, ч,9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», з якого випливає, що з 20.12.2021 року по 23.09.2022 року позивачі мають право на виплату неустойки в розмірі 26180 х 277днів/100=72518,60 грн. З урахуванням уточнень просять стягнути 104408,38 грн., з яких: заборгованість 26180 грн., інфляційна складова боргу 5113,74 грн., 3% річних 596,04грн., неустойка 72518,60 грн. 23 листопада 2022 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що при бронюванні готельних номерів на офіційному сайті ГК «Буковель» https://bukovel24.com/booking-rules, покупець (в даному випадку [PERSON] ) при бронюванні підтверджує своє ознайомлення та погоджується з «Правилами бронювання готельних послуг» (без такого погодження у відповідній графі, покупець не може перейти до наступного етапу та не може замовити послуги проживання). Погодження Покупцем з «Правилами бронювання готельних послуг» і є підписанням Договору. Відповідно до ч. 8 Розділу 5 цих Правил (Умови надання готельних послуг. Укладення Договору), у разі переривання Покупцем перебування в готелі незалежно від здійсненого Покупцем варіанту оплати бронювання («Бронювання із передоплатою», «Бронювання без передоплати», оплата в розмірі 100% вартості замовлених послуг за весь період проживання не підлягає поверненню та зараховується Оператором в якості штрафу за невиконання Покупцем умов цього договору. Сторони погоджуються, що внаслідок перебування Покупцем перебування в готелі. Оператор не виплачує жодних компенсацій Покупцеві. Позивач погодився з вищезазначеними умовами Договору та розумів наслідки розірвання такого Договору та все одно звернувся до суду з вимогою не тільки про повернення грошових коштів у сумі 26180,00 гри. ( кошти за невикористані послуги проживання), але і з вимогою оплати штрафних санкцій на його користь в загальній сумі 104 408,38 грн. (чотирьохкратний розмір первинної суми). Щодо нарахування нарахування неустойки, то така відбувається у разі розірвання споживачем договору та неповернення продавцем коштів у відповідний термін, тобто після закінчення такого терміну. Крім того зазначає, що у разі зміни договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, зазначає, що при нарахуванні штрафних санкцій Позивачем застосовано норми ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», в якій чітко регламентовано невиконання (прострочення виконання) зобов`язання зі сторони виконавця. Проте, з наведених вище обставин вбачається, що послуги проживання, які можуть бути надані в майбутньому Позивачу не надані через відмову Позивача у їх отриманні, а вина Відповідача, в даній ситуації відсутня і Позивачем не доказана. З доданих до матеріалів справи документів Позивачем, останнім нічим не підтверджено факту невиконання свого зобов`язання Відповідачем, що має важливе значення для вирішення справи, а також не надано доказів отримання Відповідачем претензії у строк, який б дав можливість останньому виконати вимогу Позивача та повернути грошові кошти у сумі 26 180,00 грн., в строк вказаний Позивачем в претензії оскільки такий строк не був вказаний у претензії. З наведеного вбачається, що Позивач за власним бажанням відмовився від послуг, а відповідно до ч. 6 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» вини Відповідача у неотриманні послуг, які могли б бути надані Позивачу не має, як і відсутній сам факт порушення прав споживача, а відповідно до п.2ч, 1 ст. 255 ЦПК України - відсутній предмет спору. У зв`язку із вищенаведеним просить суду у задоволенні позовних вимог відмовити. 30 листопада 2022 року нам адресу суду від представника позивачів [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що відзив сторони відповідача ґрунтується на тому, що відповідачем визнані викладені у позовній заяві обставини. Зазначає, що договір сторонами було укладено 15.10.2022 року про надання готельних послуг у вигляді проживання на трьох дорослих осіб з 19 грудня по 25 грудня 2021 року у готелі « Буковель » за адресою: с.Поляниця Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області. Виконання договору здійснювалося безпосередньо в місці розташування виконавця договору, за адресою реєстрації відповідача, як юридичної особи. Позивачі вимушені були перервати відпочинок у зв`язку захворюванням дитини на простудне захворювання, яке супроводжувалося дуже високою температурою тіла. У зв`язку з тим, що відпочинок відбувався під час карантину встановленого Постановою Кабінету міністрів України №1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, і у зв`язку з масовими захворюваннями населення на цю інфекційну хворобу необхідно було терміново обстежити дитину, і надати їй необхідну медичну допомогу. У відповідача був відсутній при готелі лікар - терапевт, або інший медичний працівник, який би міг встановити діагноз захворювання дитини, чи зробити тест на наявність інфекційного захворювання. Позивачами своєчасно повідомлено про непередбачений від`їзд і необхідність повернення грошей за не отриману частку послуг, але відповідач проігнорував вищевказані вимоги, вирішивши збагатитися за рахунок коштів за ненадані послуги. Позивачі не ставили питання про повернення грошей за надані послуги. Відповідно до пункту 4.2 Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної туристичної адміністрації України № 19 від 16.03.2004р., споживач має право розірвати договір про надання готельних послуг у будь-який час за умови оплати фактично наданих готелем послуг. Позивачі мають право на розірвання договору про надання готельних послуг у будь-який час навіть без посилань на поважність причин та мають право на повернення грошових коштів в розмірі 26180 гривень за неотримані готельні послуги на вказану суму. 19 грудня 2022 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що Позивачка погодила правила проживання та бронювання в готелі і має їх дотримуватись, тому її претензії на повернення грошових коштів є безпідставними, що узгоджується з позицією, викладеною в Постанові Верховного суду по справі № 235/2764/16-ц від 05.09.2018. Крім того, зазначає, що споживач має право розірвати договір про надання готельних послуг і відповідно до чинного законодавства вимагати повного відшкодування збитків, якщо готель в установлений термін не усунув недоліки. Як вбачається з матеріалів справи, від Позивача не надходило жодних претензій щодо недоліків проживання, надання послуг тощо. Крім того, відповідно до ч.1 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Зі змісту ч.6 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», виконавець не несе .відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Оскільки Позивач з власної ініціативи достроково виїхав з готелю, то у зв`язку з цим у Позивачів відсутні підстави, згідно ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», на звернення з відповідним позовом до суду та про стягнення неустойки згідно цього Закону. Також в матеріалах справи відсутні докази, як підтверджують той факт, що ТОВ «ПАРКТУР» не виконало свої зобов`язання перед Позивачами, що має важливе значення для вирішення справи, і могло б бути підставою для розірвання Договору про надання послуг виходячи з положень ЗУ «Про захист прав споживачів». Також є незрозумілим на що посилається представник Позивачів констатуючи той факт, що Покупці мають право на розірвання договору про надання готельних послуг у будь-який час навіть без посилань на поважність причин такого розірвання. У зв`язку із вищенаведеним у задоволенні позову просить відмовити. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] , а також їх представник [PERSON] просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. У судове засідання представник відповідача не з`явився, проте у попередньому судовому засіданні, у відзиві на позовну заяву, а також у запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. Заслухавши позивачів та їх представника, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частина 3 статті 12, частина 1 статті 81 ЦПК України). Судом встановлено, а також не заперечувалося сторонами у судовому засіданні, що [PERSON] через мережу Інтернет, замовила 15 листопада 2021 року готельну послугу проживання на трьох дорослих осіб з 17 грудня по 25 грудня 2021 року у готелі «Буковель» за адресою: с.Поляниця Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області (web@bukovel.com). В той же день відповідач електронною поштою [INFO] надіслав попереднє підтвердження бронювання, відповідно до якого вартість проживання за увесь період склала 35070 грн. Згідно рахунку R2046136/1 від 15.11.2021 року, в якості підтвердження бронювання, [PERSON] повинна була впродовж двох днів сплатити вартість проживання за увесь період, а саме до 17.11.2021 року включно. 16 листопада 2021 року [PERSON] даний рахунок було оплачено у повному обсязі. На розрахунковий рахунок відповідача перераховано суму 35070 гривень через АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується квитанцією 0.0.2342273646.1. 20 грудня 2021 року о 10:00 год. [PERSON] звернулася до представника ТзОВ «Парктур» готель «Буковель» Ковальчука В.М. із заявою, у якій повідомила, що у її сина [PERSON] 19 [INFO] піднялася висока температура до 39 градусів, все його горло у гнійниках, те саме спостерігається у нього і на наступний ранок, тому вона у зв`язку із хворобою дитини, та для запобігання зараження інших людей у готелі, вона прийняла рішення залишити готель і звернутися до лікаря за місцем проживання у м. Харкові. Просила повернути кошти у повному обсязі за невикористані дні проживання. Дану заяву 20 грудня 2021 року прийняв представник готелю «Буковель». Таким чином, позивачі скористалися готельними послугами з 17 по 19 грудня 2021 року включно та не використали готельні послуги за період з 20.12.2022 по 25.12.2022 на суму 26180 грн. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , який перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська дитяча поліклініка №15» м. Харкова з 21.12.2021 по 29.12.2021 року з діагнозом: Лакунарна ангіна. Вказані правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України, Закону України «Про туризм», Закону України «Про захист прав споживачів», Правилами користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної туристичної адміністрації від 16.03.2004 року №9, які є спеціальними нормами, які регулюють правовідносини з приводу надання готельних послуг. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 1 ст.639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ч.5 ст.22 Закону України «Про туризм» договір на готельне обслуговування укладається як шляхом укладення письмового договору, так і шляхом прийняття готелем заявки на бронювання за допомогою поштового, телеграфного чи іншого зв`язку, що дозволяє достовірно встановити особу, від якої надходить заявка. Відповідно до п.п.3.1. Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної туристичної адміністрації України № 19 від 16.03.2004р. (далі - Правила) передбачено, що готель має право укладати договір з замовником (споживачем) на бронювання номерів (місць) шляхом підписання його двома сторонами, а також шляхом прийняття заявки на бронювання за допомогою поштового, телефонного або іншого зв`язку (засобів електронної пошти, включаючи факсимільну), який дозволяє достовірно встановити належність заявки споживачу або замовнику. Договір вважається укладеним тільки в разі письмового акцепту готелем направленої йому заявки на бронювання та досягнення сторонами згоди в обумовленій формі щодо всіх істотних умов. Відповідно до п.1.3 Правил, готельна послуга це дії (операції) підприємства з розміщення споживача шляхом надання номера (місця) для тимчасового проживання у готелі, а також інша діяльність, пов`язана з розміщенням та тимчасовим проживанням. Відповідно до пункту 4.2 Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, споживач має право розірвати договір про надання готельних послуг у будь-який час за умови оплати фактично наданих готелем послуг. Порядок розірвання договору на надання готельних послуг з замовником визначається договором та чинним законодавством. Відповідно до ч.1,3 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Таким чином позивач мав право на розірвання договору про надання готельних послуг у будь який час навіть без посилань на поважність причин. В зв`язку з тим, що право позивача на розірвання договору прямо передбачено Правилами, позивач не скористалася готельними послугами в період з 20.12.2021 по 25.12.2021 ( в розумінні Правил), сплачені нею грошові кошти повинні бути повернуті відповідачем, а тому вимога позивача про повернення сплачених коштів за договором готельного обслуговування підлягає задоволенню. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що сторони уклали договір, який передбачав можливість неповернення грошових коштів, що також передбачено Внутрішніми Правилами, як такі що суперечать чинному законодавству. Відповідно до п.1.12 Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної туристичної адміністрації від 16.03.2004, №19 готель повинен мати внутрішні правила проживання у готелі, які не суперечать цим Правилам, а також книгу відгуків та пропозицій. В матеріалах справи наявна копія правил бронювання готельних послуг у готелі « Буковель », на які відповідач посилається як на доказ у справі. Відповідно до п. 8 вказаних Правил бронювання готельних послуг, у разі переривання покупцем перебування в готелі незалежно від здійсненого покупцем варіанту оплати бронювання (Бронювання із передоплатою, «Бронювання без передоплати»), оплата в розмірі 100% вартості замовлених послуг за весь період проживання не підлягає поверненню та зараховується оператором в якості штрафу за невиконання покупцем умов цього договору. Сторони погоджуються, що внаслідок переривання покупцем перебування в готелі, оператор не виплачує жодних компенсацій покупцеві. Відповідно до п. 9 вказаних Правил, оплата готельних послуг покупцем свідчить про те, що покупець погоджується з вищевказаними умовами. При цьому, вказані Правила бронювання готельних послуг про жодні форс-мажорні обставини не зазначено. Крім того, вказані пункти Правил суперечать пункту 4.2 Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, які передбачають право споживача на розірвання договору про надання готельних послуг у будь-який час за умови оплати фактично наданих готелем послуг. Відповідно до ч.1 та 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: -встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; -надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; -встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; -надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника). Включаючи в Правила проживання умови щодо надання виконавцю послуг права не повертати споживачу гроші за не отримані послуги, відповідач включив в ці Правила умови, які є несправедливими. А тому вони не можуть бути застосовані у вказаних правовідносинах. Посилання відповідача на Внутрішні правила проживання в готелі «Буковель» не приймаються до уваги судом, оскільки вони суперечать ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг і є несправедливими умовами по відношенню до споживача. Окрім фактично понесених витрат позивач просить стягнути на свою користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. У частині другій статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524,533-535,625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина першастатті 901 ЦК України). Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору. З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК Україния к спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Також, відповідно до ч.7 ст.13, ч.9 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. В зв`язку з несвоєчасним поверненням відповідачем позивачу сплачених за договором готельного обслуговування грошей в розмірі 26180 грн., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: - 3 % річних від простроченої суми боргу за період з 20.12.2021 року по 23.09.2022 року (дата подання позову до суду) в розмірі 596 грн. 04 коп., з розрахунку: 26180,00х3/100/365х12+26180,00х3/100/365х265; - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення з 20.12.2021 року по 23.09.2022 року у розмірі 5113,74 грн.; Розрахунки позивача відповідачем не спростовано, свого розрахунку інфляційних нарахувань та 3% річних не надано. Відповідно до ст.549ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.550ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч.7 ст.13, ч.9 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Разом з тим , згідно ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розмір неустойки значно перевищує розмір збитків (26180 грн. та 72518,60 грн.). За таких обставин суд вважає можливим зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з 72518,60 грн. до 13 000 грн. У зв`язку із вищенаведеним, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивачів заборгованість за ненадані готельні послуги у розмірі 26180 грн., суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання у розмірі 5113,74 грн., 3% річних у розмірі 596,04 грн. та неустойки у розмірі 13000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивачі при поданні позову звільнені від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», а тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial