Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позову зазначає, що вона [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження Серія [NUMBER] та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 12.11.2021 року за № 00033647204. [INFO] спадкодавець [PERSON] помер в селі Трубайці Хорольського району Полтавської області, що доводиться копією свідоцтва про його смерть Серія [NUMBER] . Згідно заповіту, посвідченого 07 травня 2002 року виконавчим комітетом Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі за № 74, [PERSON] , на випадок своєї смерті все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося,і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав дочці [PERSON] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області за Вих. № 10624/03-18 від 16 листопада 2021 року [PERSON] , [INFO] , дійсно був зареєстрований та проживав до дня своєї смерті [INFO] по [ADDRESS] . Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на його спадкове майно: земельну ділянку розміром 2,18 га ( рілля ) для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 5324886200:00:005:0010, що належала йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ПЛ №156197, а також земельну частку (пай) розміром 0,35 умовних кадастрових гектарів ( сіножаті), що розташовані на території Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області ( колишньої Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області), та належали останньому на підставі Сертифіката на право на земельну частку ( пай) серія ПЛ № 0084585; що доводиться довідкою відділу №2 управління у Лубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 25.11.2021 року за № 474/40-21. 22.12.2022 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. З повідомлення відділу №2 управління у Лубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №474/40-21 від 25.11.2021 року слідує, що [PERSON] проведено заміну сертифіката на право на земельну частку ( пай) серія ПЛ № 0084585 ( рілля та сіножаті) на Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ПЛ № 156197 загальною площею 2,18 га рільних земель для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 5324886200:00:005:0010 на території Трубайцівської сільської ради. Сіножаті не включені до складу даної земельної ділянки. По КСП ім. Калініна на території Трубайцівської сільської ради уточнений розмір земельної частки ( паю) сіножатей становить 0, 35 га умовних кадастрових гектар, згідно схеми організації території земельних часток ( паїв) в межах розпайованих земель КСП. На сіножаті документація не виготовлялася, кадастровий номер не присвоєно. Відповідно до ст. 1235 ЦК України позивач, [PERSON] , є спадкоємцем за заповітом померлого [INFO] [PERSON] , яка прийняла його спадщину, тому маює право на вказане спадкове майно. З повідомлення державного нотаріуса Хорольської державної нотаріальної контори від 10.12.2021 року за № 1590/02-14 слідує, що у даній держнотконторі 15.04.2008 року на підставі заяви позивача про прийняття спадщини, було відкрито спадкову справу № 176/2008 до майна батька- [PERSON] , дата смерті- [INFO] , останнє місце проживання та реєстрації якого було: с.Трубайці Хорольського району Полтавської області. Позивач, є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] , та набула право на спадкування усього майна, що входить до складу його спадщини. У зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме земельної ділянки, площею 0,35 га, яка розташована на території Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області ( колишньої Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області) позивач не має можливості оформити право власності на спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину померлого [INFO] [PERSON] у в нотаріальному порядку, тому мені роз`яснено необхідність звернутись до суду з відповідним позовом для визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 02 липня 2008 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Вовк А.М., зареєстрованого в реєстрі за №1816, на підставі заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Трубайцівської сільської ради Хорольського району 07.05.2002 року за реєстром № 74, спадкоємицею зазначеного в заповіті майна [PERSON] , який помер [INFO] , є [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: земельної ділянки площею 2,18 га, кадастровий номер: 5324886200:00:005:0010, що знаходиться на території Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ПЛ №156197, виданого Хорольською районною державною адміністрацією, 11 жовтня 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 010556300076. Отже, не успадкованою залишилась земельна частка(пай) у розмірі 0, 35 в умовних кадастрових гектарах (сіножаті), що розташована на території Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області ( колишньої Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області ), що належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку ( пай) Серія ПЛ № 0084585, що доводиться довідкою відділу №2 управління у Лубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 25.11.2021 року за № 474/40-21. Норми права, застосовані судом. Згідно з ч. 3ст. 13 ЦПК Україниучасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Таким чином,під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру,за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved