Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-04 00:00:00

Позивач звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета страхування» суму страхових внесків у розмірі 109 842 та судові витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.09.2009 між нею та ПрАТ «Страхова компанія «Планета Страхування» укладено договір добровільного страхування життя № 0003/0909-4, відповідно до умов яких вона була зобов`язана сплачувати страхові платежі, а ПрАТ «Страхова компанія «Планета Страхування» зобов`язалося надати фінансову послугу у вигляді страхування життя та здійснення страхової виплати у випадках передбачених договором. В червні 2020 позивач дізналася про анулювання Розпоядженням від 12.01.2018 Нацкомфінпослуг ліцензії відповідачу, у зв`язку х чим, 23.07.2020 вона звернулася до відповідача із заявою про дострокове розірвання договору та виплату викупної сими, однак лист повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.07.2021 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви з додатками відповідачем не отримано, а конверт з відправленням повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Позивач копію ухвали суду отримав в електронному вигляді шляхом доставки на електронну пошту, вказану його представником у позові. Відповідач не використав право на подання відзиву. Від представника позивача 05.08.2021 надійшло клопотання про долучення письмових доказів. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста\-ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Одним із видів добровільного страхування є страхування життя. Страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов`язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно статтей 980, 981 ЦК предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування), договір страхування укладається в письмовій формі. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Судом встановлено, що 29.09.2009 між Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Планета Страхування» та позивачем укладеного договір добровільного страхування життя № 0003/0909-4 на строк 32 роки. 29.12.2012 між вказаними сторонами укладена Додаткова угода №2 до Договору добровільного страхування життя № 0003/0909-4, відповідно до якого (розділ 6) страхова сума за Договором страхування становить 147 140 грн. Гарантований розмір інвестиційного доходу, що використовувався при розрахунку страхової суми, складає 4% річних. Збільшення розміру страхової суми та (або) розміру страхових виплат на суми (бонуси) визначаються Страховиком один раз на рік за результатами отриманого інвестиційного доходу від розміщення коштів резервів із страхування життя за вирахуванням витрат Страховика на ведення справи (у розмірі до 15% отриманого інвестиційного доходу) та обов`язкового відрахування в математичні резерви частки інвестиційного доходу, що відповідає розміру інвестиційного доходу (4%), який застосовується для розрахунку страхового тарифу за даним Договором. Мінімальний розмір страхової суми становить - 2 500 гривень. Страховий тариф (вказаний у долях від страхової суми) складає для Застрахованої особи - 0.282718. Страховий платіж за цим Договором становить - 29 828 грн. Страхові платежі сплачуються протягом п`яти років з моменту укладання Договору страхування. Черговий страховий платіж повинен бути сплачений до дати календарного місяця у якому був укладений Договір страхування. У разі сплати річного страхового платежу частіше, ніж один раз на рік, сума страхового платежу розраховується згідно з обраним Страхувальником періодом сплати страхових внесків (виходячи з дати першої сплата страхового платежу) зазначається у Додатку №3 до Договору (Графік сплати страхових платежів), що є невід`ємною частиною Договору (за винятком сплата одноразово або один раз на рік. Відповідно до Розділу 7, Додаткової угоди №2, викупна сума - сума, що може бути отримана Страхувальником у разі дострокового припинення дії Договору страхування. Умови виплати викупних сум зазначені у «Правилах страхування». Для Договору строк дії якого становить від 3-х до 20-ти років, викупна сума протягом перших двох років дії договору страхування Страховиком дорівнює нулю. Для Договору строк дії якого становить 25, 30 років, викупна сума протягом перших трьох років дії договору страхування Страховиком дорівнює нулю. Викупна сума зменшується на: суми належних страхових премій, витрат пов`язаних з достроковим припиненням дії Договору страхування, відсотків, штрафів, пені тощо. Повернення страхових платежів (внесків, премій), за врахуванням витрат Страховика на оформлення Полісу, можливе за письмовою заявою Страхувальника про відмову від страхування, представленою Страховикові в період очікування (21 день від дня здійснення першого платежу на розрахунковий рахунок Страховика). Виплата викупної суми здійснюється Страховиком у межах свої зобов`язань, та у період, що не може бути більше ніж 6 місяців, з дня дострокового припинення Договору. У випадку затримки у виплаті викупної суми більш ніж на шість місяців, Страховик сплачує пеню з розрахунку 0,02 відсотки за кожен день затримки виплати від несплаченої своєчасно суми, що сталася з вини Страховика. Будь-які інші штрафи та пені не нараховується. Відповідно до Розділу 10, Додаткової угоди №2, дія Договору страхування починається з дати вказаної у Полісі та Договорі страхування, але не раніше надходження страхового платежу. Строком дії Договору страхування є 25 років. Договір діє з 29.09.2009 до 28.09.2034. На виконання умов договору позивачем сплачено страховий внесок трьома окремими платежами від 03.11.2009 по 36 614,00 грн. Відповідно до п. 13.1.9 Розділу 13 Правил добровільного страхування життя з додатковими ризиками, дія Договору страхування припиняється та втрачає чинність за ініціативою страхувальника, якщо це передбачено умовами Програми страхування. Про намір достроково припинити дію Договору страхування Страхувальник повинен письмово сповістити Страховика не пізніше, ніж за 30 днів до дати припинення. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась на те, що 23.07.2020 вона звернулася до відповідача із заявою про дострокове розірвання договору та виплату викупної сими. В той же час, 23.07.2020 позивач звернулася до відповідача із заявою про розірвання Договору добровільного страхування за програмою «Подарунок» №1847/0408-с від 30.08.2016, у зв`язку з неналежним виконанням Страховика умов вищевказаного договору. З наведеного убачається, що позивач, як Страхувальник, маючи намір достроково припинити дію договору добровільного страхування життя № 0003/0909-4 від 29.09.2009, до Страхувальника, відповідача, із письмовою заявою не зверталась, оскільки долучена копію заяви від 23.07.2020 стосується дострокового припинення іншого договору. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення страхових внесків, оскільки такий поданий передчасно, без дотримання позивачем, як страхувальником, умов договору добровільного страхування життя № 0003/0909-4 від 29.09.2009 та Правил добровільного страхування життя з додатковими ризиками в ЗАТ «СК «Планета страхування», щодо дострокового припинення дії договору. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Враховуючи повну відмову у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для розподілу між сторонами судових витрат у порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed