Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. В заяві зазначила, що [INFO] у смт. Веселинове, Вознесенського району Миколаївської області помер її співмешканець - [PERSON] , [INFO] , про що Веселинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенського районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було складено відповідний актовий запис №164 від 20 червня 2022 року та видано свідоцтво про смерть [NUMBER] від 27 червня 2022 року. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право власності на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер - 4821782000:03:000:0401, передану для ведення особистого селянського господарства, пасовища, в межах території Вознесенського району Миколаївської області, що належала спадкодавцю на підставі рішення Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області №81 від 25 лютого 2020 року, право власності зареєстровано в ДРРПННМ 22 квітня 2020 року, що підтверджується відповідним витягом з цього реєстру №207568376 від 27.04.2020 року. За життя останній заповіту не склав, щодо спадкоємців першої чи інших черг спадкування заявниці невідомо, оскільки померлий був розлучений і не перебував ні з ким іншим у шлюбі. 16 серпня 2022 року заявниця звернулася до Приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. з питанням оформлення спадщини після смерті [PERSON] . Проте нотаріусом відповідним письмовою консультацією від 16 серпня 2022 року за вих. №77/01-16 роз`яснено, що заявниця має право звернутися до суду з питанням встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, а саме за наявності відповідних підстав факт прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] може бути встановлено судом. З 16.06.1987 року заявниця [PERSON] та [PERSON] створили нову сім`ю та стали проживати однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Через деякий час, а саме з 11 січня 1994 року, заявниця та [PERSON] переселились проживати в інший будинок та зареєстрували своє місце проживання по [ADDRESS] . Таким чином, із початку створення сім`ї [PERSON] разом з [PERSON] і до самої смерті [PERSON] вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство: мали спільний бюджет та побут, спільні витрати, участь в ремонті та утриманні житла. В останній час [PERSON] тяжко хворів, через що заявниця доглядала за ним, а після його смерті здійснила його поховання. Ніхто з кровних родичів померлого не допомагав заявниці у догляді за ним, коли в тому була потреба. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заяву підтримала в тому ж обсязі і з тих же підстав. Заінтересована особа - представник Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області Стаднічук А. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує щодо задоволення заяви. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та допитавши свідків, прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] у смт. Веселинове Вознесенського району Миколаївської області помер [PERSON] , про що 27 червня 2022 року Веселинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис №164 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с.-10/. Відповідно до довідки № 979-08-2022 від 09.08.2022 року виданою Веселинівською селищною радою Вознесенського району Миколаївської області з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 11.01.1994 року по день смерті: [INFO] . Знятий з реєстраційного обліку, як померлий. На день смерті за цією адресою були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 11.01.1994 року по теперішній час. /а.с. 11/. Згідно відповіді наданої Веселинівською селищною радою Вознесенського району Миколаївської області на адвокатський запит №46 від 01.10.2022 року щодо реєстрації місця проживання гр. [PERSON] , [INFO] за період з 1970 р. по 11 січня 1994 року, з якого вбачається, місце проживання гр. [PERSON] , [INFO] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 11.01.1994 року по день смерті [INFO] . Інформація щодо місця реєстрації гр. [PERSON] , [INFO] за період з 1970 р. по 11 січня 1994 року в РТГ відсутня. Згідно будинкової книги на будинок [ADDRESS] , з якої вбачається, що за даною адресою були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , - з 05.12.1980 року, та [PERSON] , 1946 року народження, - з 16.06.1987 року /а.с.26-32/. Згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] , з якої вбачається, що за даною адресою були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 11.01.1994 року /а.с.35-39/. Крім того, судом встановлено, що згідно рішення Веселинівського районного народного суду Миколаївської області №2-240/1986, 23 вересня 1986 року, яке набрало законної сили 04 жовтня 1986 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 07.11.1970 року, актовий запис №21, - було розірвано /а.с.22-23/. Згідно інформаційного листа за №23.7-20/148 від 27.10.2022 наданого Веселинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо надання повного витягу з ДРАЦС громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу відносно [PERSON] , [INFO] (відомості про друге подружжя - [PERSON] ), надано відповідь, що було проведено перевірку відомостей державної реєстрації актів про розірвання шлюбу відносно запитуваної особи за наявним архівним фондом відділу та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян. За результатами перевірки та за заданими параметрами пошуку відносно вищезазначеної особи не знайдено жодного запису. Перевірку проведено по первинним та поновленим актовим записам про розірвання шлюбу з моменту укладення шлюбу по т.ч. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер - 4821782000:03:000:0401, передану для ведення особистого селянського господарства, пасовища, в межах території Вознесенського району Миколаївської області, що належала спадкодавцю на підставі рішення Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області №81 від 25 лютого 2020 року, право власності зареєстровано в ДРРПННМ 22 квітня 2020 року, що підтверджується відповідним витягом з цього реєстру №207568376 від 27.04.2020 року /а.с.13/. За життя [PERSON] заповіту не склав, а тому заявниця звернулася до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. з питання оформлення спадщини. Однак, нотаріусом в оформлені спадщини їй було відмовлено, оскільки [PERSON] не має права на спадкування за законом із - за відсутності родинних відносин. У зв`язку з чим їй рекомендовано звернутися до суду. Зі змісту інформаційної довідки №70419479 від 25.10.2022 р. зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про права на спадщину) судом встановлено, що інформація за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі відсутня. Відомостей про звернення інших спадкоємців [PERSON] протягом встановленого ст.1270 ЦК України строку із заявами про прийняття спадщини після його смерті не встановлено. Під час безпосереднього дослідження доказів у справі судом, в порядку ст.ст.91, 229, 230 ЦПК України, в судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] та [PERSON] , які дали суду показання про відомі їм обставини справи. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що [PERSON] проживала з [PERSON] як жінка і чоловік 36 років. Спільно вели домашнє господарство, садили та доглядали город, святкували свята. Після смерті сина заявниці [PERSON] , вони разом провели його поховання. Спільних дітей у заявниці з [PERSON] не було. Заявниця познайомилася з [PERSON] на птахопромі, де вони разом працювали. Меншого сина заявниці вони виховували разом з [PERSON] . Після того, як заявниця та [PERSON] досягли пенсійного віку та почали отримувати пенсію, яку їм проносила працівниця пошти вони її витрачали на ремонти на побут. Останні 8 років [PERSON] хворів і свідок ходила до них додому робила йому уколи та ставила крапельниці. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що проживає по сусідству заявниці та померлого [PERSON] . Подружжя вона знає років 15. Заявниця і померлий проживали як чоловік і дружина, вели спільне господарство, разом робили ремонти, заявниця піклувалася про [PERSON] , лікувала його. Виконуючи приписи ч. 4 ст. 264 ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним заявницею щодо наявності підстав для задоволення заявленої нею вимоги, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України наведений в ч.1 цієї статті перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом, не є вичерпним, оскільки в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1222 ЦК України). За змістом ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Черговість спадкоємців за законом встановлено статтями 1261-1265 ЦК України. З досліджених судом документів вбачається, що відомостей про наявність спадкоємців [PERSON] , які мають право на спадкування за законом у першу, другу та третю черги, матеріали справи не встановлено. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ч.ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст.1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року в цивільній справі №461/4689/15-ц та від 12 серпня 2019 року у справі №521/16365/15, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин. Крім того, судом при розгляді даної справи приймається до уваги те, що норми ст.ст.15, 16 ЦК України не містять посилань на обмеження захисту в суді цивільного права чи інтересу у спосіб, що встановлений законом. В даному випадку у спосіб, встановлений п.5 ч.2 ст.293, ч.2 ст. 315 ЦПК України, шляхом встановлення факту, від якого залежить виникнення у заявника [PERSON] права на спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги, після смерті спадкодавця [PERSON] . Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими доказами, показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, суд приходить висновку, що заявниця довела факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Такий факт породжує для заявниці юридичні наслідки, спір про право відсутній.

Outcome: approved