Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 04.08.2015 [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, та підписала відповідну заяву № б/н 04.08.2015. 14.06.2018 відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача: з ПАТ КБ «Приватбанк» було перейменовано на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Позивач вважає, що позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Як вказує позивач, відповідно до виявленого бажання [PERSON] , їй було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому був збільшений до 10000,00 грн. [INFO] позичальник - [PERSON] померла. Кредитні правовідносини допускають правонаступництво, а отже, зобов`язання за кредитним договором перейшли до її спадкоємців та таким чином відбулась заміна боржників за зобов`язанням. У встановленому законом порядку позивач 25.03.2020 направив претензію кредитора до Козятинської державної нотаріальної контори, та 15.06.2020 отримав відповідь, із якої вбачається, що спадкоємцями померлої [PERSON] є відповідачі - [PERSON] та [PERSON] .. 05.08.2021 позивач на адресу відповідачів направив лист-претензію, в якій пред`явив свої вимоги, проте відповідач вимоги кредитодавця не задовольнив. Станом на дату смерті позичальника перед банком за кедитним договором б/н від 04.08.2015 становить 9219,92 грн - розмір заборгованості за тілом кредиту, яку позивач просить стягнути з відповідачів, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05.08.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач АТ КБ «Приватбанк» копію ухвали про відкриття провадження та судову повістку отримав на вказану у позовній заяві електронну адресу 09.08.2022, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, що міститься в матеріалах справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи повідомлялися належним чином, про що свідчить наявні в матеріалах справи розписки про вручення ухвали про відкриття провадження та позову з додатками, датовані 09.08.2022. Ухвалою суду від 31.08.2022 витребувано з Козятинської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після померлої [PERSON] . 14.10.2022 на виконання ухвали суду від 31.08.2022 надійшла відповідь з Козятинської державної нотаріальної контори щодо майна померлої [PERSON] . Ухвалою суду від 28.10.2022 витребувано у приватного нотаріуса Козятинського районного нотаріального округу Барської І.О. копію спадкової справи після померлої [PERSON] . 14.11.2022 на виконання ухвали суду від 28.10.2022 надійшла копія спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] . Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України,. доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2015 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом підписання сторонами анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до цієї заяви [PERSON] підтвердив, що ознайомлений і згодна з Умовами надання банківських послуг, які разом з Пам`яткою клієнта і Тарифами між ним та Банком складають договір про надання банківських послуг. Така анкета-заява містить підпис [PERSON] . Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н), старт карткового рахунку проведено 04.08.2015, 04.08.2015 кредитний ліміт змінено та встановлено в розмірі 700 грн.; 09.10.2015 кредитний ліміт збільшено до 1900 грн, в подальшому 18.12.2015 кредитний ліміт збільшено до 6000 грн, 20.01.2016 - збільшено до 8000 грн, 17.08.2017 кредитний ліміт збільшено до 10000 грн. Матеріалами справи також установлено, що позичальник [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно розрахунку заборгованості, станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед Банком становить 9219,92 грн, з яких: 9219,92 грн -заборгованість за тілом кредита. Також банком надано Виписку по рахунку б/н за період з 04.08.2015 по 05.01.2022, у якій відображено рух коштів по банківських картках, зокрема, щодо знятих коштів та коштів, які були внесені позичальником на погашення використаних, за вказаний період. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу, договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов`язків. Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Внаслідок певної дії чи події сторону у зобов`язанні можна замінити на іншу особу, яка є її правонаступником або стосовно лише цивільних прав (обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків. Так, заміна сторони у зобов`язанні може бути наслідком або сингулярного правонаступництва (зокрема, на підставах договорів купівлі-продажу (частина третя статті 656 ЦК України), дарування (частина друга статті 718 ЦК України), факторингу (глава 73 ЦК України)), або універсального правонаступництва (у випадку реорганізації юридичної особи (частина перша статті 104 ЦК України) чи спадкування (стаття 1216 ЦК України)). Якщо означена заміна є неможливою внаслідок того, що правовідношення не допускає правонаступництва, таке правовідношення припиняється (статті 608, 609, 1219 ЦК України). Зобов`язання припиняється і тоді, коли правовідношення допускає правонаступництво, боржник був замінений правонаступником, але до останнього кредитор не заявив вимогу у визначений законом строк ( висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 598 і частини четвертої статті 1281 ЦК України, сформульований у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (пункти 59-62), від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 69.5), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 39)). Оскільки зі смертю боржника грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 Цивільного кодексу України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до боргових зобов`язань. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а також припинення таких зобов`язань (подібний правовий висновок викладено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19)). Відповідно до частин першої та другої статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. За правилом частини першої статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Із витребуваної судом у приватного нотаріуса Барської І.О. копії спадкової справи № 74/2019, вбачається, що спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] , відкрита 29 травня 2019 року приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Барською І.О. за заявами спадкоємців - [PERSON] та [PERSON] . 05.03.2020 банком направлена претензія до Козятинської державної нотаріальної контори. Відповідно до відповіді від 02.06.2020, приватний нотаріус Козятинського районного нотаріального округу Барська І.О., повідомила позивача, що 18 березня 2020 року видано свідоцтво про право на спадщину на майно померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , сину - [PERSON] , та сину - [PERSON] . Позивач надіслав лист-претензію від 05.08.2021 до відповідача [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] було видано [PERSON] та [PERSON] 18.03.2020 Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст.1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Аналогічного висновку дійшов і ВС/КЦС в постанові по спарві №759/12484/15 від 11.03.2019 , де суд касаційної інстанції підкреслив, що відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. І оскільки банк пропустив цей строк, то боргові зобов`язання спадкоємця перед банком припиняються. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 522/407/15-ц (провадження N 14-53цс18) висловив праову позицію, встановивши, що поняття "строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців" не тотожне поняттю "позовна давність". Так, ч. 4 ст. 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, установлені ч. ч. 2 і 3 цієї статті. Тоді як згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови у позові. Сплив таких строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати в суді захисту відповідного права.. Аналогічні правові висновки також містяться в Постанові Верховного Суду України від 12.04.2017, в справі № 6-2962цс16, в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15 та в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2018 року № 14-53 цс 18. Позивач зазначив у позовній заяві, що 15.06.2020 він отримав відповідь від приватного нотаріуса, у якій було вказано про спадкоємців [PERSON] 05.08.2021 позивач звернувся з претензією до спадкоємців. Однак до суду з позовом Банк звернувся лише 21.06.2022 (згідно відмітки на поштовому конверті), тобто з пропуском 6-місячного строку з моменту, коли він дізнався про відкриття спадщини. Враховуючи наведені норми та обставини справи встановлені судом, суд приходить до висновку, що шестимісячний строк для пред`явлення позивачем вимог до спадкоємців боржника, встановлений ст. 1281 ЦК України, вже минув на момент звернення із даним позовом до суду. Оскільки кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємця з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті позбавляє його права вимоги до відповідача. Згідно з ч.1 ст.141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову та не поданням відповідачем попереднього розрахунку судових витрат суду, питання розподілу судових витрат не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed