Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

В серпні 2022 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки кадастровий номер 6810800000:11:007:0007, на якій він розташований, укладені 05 грудня 2016 року між нею та її дочкою [PERSON] . В обґрунтування\~позову вказує,\~що є\~особою похилого\~віку,\~потребує постійної\~сторонньої допомоги\~та її\~дочка,\~приїхавши з\~росії,\~запропонувала їй\~«переписати» будинок\~та земельну\~ділянку на\~неї,\~пообіцявши забезпечити\~їй догляд\~та надавати\~матеріальну допомогу.\~В грудні\~2016\~року в\~нотаріуса вона\~підписала договір,\~зміст якого\~не розуміла,\~оскільки на\~день укладення\~договору їй\~було 81\~рік,\~вона не\~має освіти,\~та помилилась\~щодо його\~правової природи,\~прав і\~обов`язків\~сторін договору,\~вважаючи його\~договором довічного\~утримання,\~що вплинуло\~на її\~волевиявлення,\~за відсутності\~якого можна\~було б\~вважати,\~що договір\~дарування не\~був би\~вчинений.\~Після укладення\~оспорюваних договорів\~дарування вона\~продовжувала проживати\~у спірному\~будинку,\~відповідачка приїздила\~лише кілька\~разів,\~матеріальної допомоги\~та догляду\~їй не\~забезпечила і\~тоді вона\~звернулась до\~свого сина\~ [PERSON] \~з метою\~укладення договору\~довічного утримання\~або спадкового\~договору,\~проте,\~в нотаріуса\~дізналась,\~що зазначений\~будинок та\~земельна ділянка\~подарована нею\~ [PERSON] . Указувала,\~що зважаючи на свій вік, стан здоров`я, потребує догляду та сторонньої допомоги, не могла на момент укладення договору правильно сприймати фактичні обставини правочину, що й призвело до укладення договору дарування під впливом помилки, а тому просила позов задовольнити. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що на момент укладення договору їй було 81 рік, вона не має освіти, оскільки все життя працювала на полі та під час укладення договору в нотаріуса уважала, що укладає договір довічного утримання, зміст договорів вона не читала, бо погано бачить та погано читає. Відповідача [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, до суду не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду справи не подала. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2023 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши\~дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом установлено, що 05 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладені договори дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1000 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 6810800000:11:007:0007, за тією ж адресою, посвідчені приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного управління юстиції Голуб О.Є. реєстраційні номери № 1980 та 1982. Згідно умов зазначених договорів, дарувальник у присутності нотаріуса підтвердила, що договори є безоплатними, та не має права вимагати від обдарованої особи вчинення на її користь будь-яких дій майнового чи немайнового характеру, її волевиявлення відповідає її внутрішній волі, що підтверджується підписом [PERSON] . Разом з тим, у судовому засіданні позивачка стверджувала, що в силу похилого віку (81 рік на момент укладення оспорюваних договорів), відсутності освіти, стану здоров`я, вона не могла прочитати зміст підписаних нею договорів та не могла правильно сприймати фактичні обставини правочинів, що й призвело до укладення договору дарування під впливом помилки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що його мати [PERSON] не має освіти, погано читає та в силу свого віку та стану здоров`я не могла прочитати та правильно сприймати фактичні обставини та правову природу підписаних нею договорів. Також підтвердив, що відповідачка [PERSON] обіцяла надавати матері матеріальну допомогу та забезпечувати її догляд, скористалась похилим віком та станом здоров`я останньої, увівши в оману щодо правової природи укладеного договору, уклала з матір`ю договори дарування житлового будинку та земельної ділянки. Зазначені обставини щодо нездатності позивачки в силу свого віку, стану здоров`я та відсутності освіти сприймати правову природу укладених нею договорів дарування, підтверджуються також її поведінкою в судовому засіданні та паспортними даними. Згідно з частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі статтею 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, ЦК розуміє в тому числі і помилку в характері (природі) правочину, прав та обов`язків сторін. Так, помилка може виникнути внаслідок необачності або самовпевненості учасників правочину, невірного розуміння сторонами одна одної в ході переговорів, невірного тлумачення закону, дій третіх осіб тощо. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. За умовами договору дарування житла до обдарованого переходить право власності на житло, дарувальник фактично втрачає право на володіння, користування та розпорядження ним, право на проживання, а в обдарованого не має обов`язку надавати відчужене на його користь житло для проживання дарувальнику. Як зазначено у правовому висновку Постанови Верховного суду від 20.02.2019 року у справі №462/1992/15-ц (провадження № 61 -21435св18) про визнання договору дарування квартири недійсним: -«...Наявність чи відсутність помилки під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд має визначати не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування». Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 20 листопада 2019 року у справі № 308/3593/17 (провадження № 61-9531св19); від 24 червня 2020 року у справі № 405/2719/17 (провадження № 61-45189св18); від 18 грудня 2020 року у справі N0541/2898/18 (провадження № 61-12478 св 20). Відповідно до статті 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У зв`язку із відчудженням за договором дарування житлового будинку, належного [PERSON] , також було укладено договір дарування земельної ділянки, на якій він розташований. Установлені судом обставини свідчать про недійсність договорів дарування, оскільки внутрішня воля учасника правочинів не відповідала її зовнішньому прояву, тобто дані правочини не відповідають загальним підставам дійсності правочинів, зокрема частини третьої статті 203 ЦК України, а тому мають бути визнані судом недійсними (частина перша, третя статті 215, частина перша статті 229 ЦК України). Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved