Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації частини вартості спільного майна подружжя, в якому просив стягнути з відповідача грошову компенсації вартості Ѕ частини транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, 2007 року випуску, у розмірі 231 610 гривень 00 копійок. Позов обґрунтував тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1995 року. Транспортний засіб був придбаний за спільні кошти подружжя, однак всупереч цьому відповідач самостійно на власний розсуд, без згоди позивача, розпорядилась рухом майном шляхом його відчуження. Крім того, позивач вважає, що спірний автомобіль відповідно до договору купівлі-продажу від 04.02.2021 був проданий за заниженою вартістю, а також те, що даний правочин був відповідачем вчинений свідомо аби запобігти в подальшому розподілу між подружжям вказаного майна, що порушує його права на вказаний автомобіль. Ухвалою від 20.10.2021 Запорізьким районним судом Запорізької області відкрите провадження у справі справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] в особі свого представника - адвоката Сивової Я.В. надала до суду відзив на позовну заяву в якому проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі та зазначила, що дійсно під час шлюбу сторонами у справі було придбано транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, 2007 року випуску, який було зареєстровано на [PERSON] . Однак в подальшому, за взаємною згодою подружжя, вказаний транспортний засіб було відчужено на підставі договору купівлі-продажу № 7513/21/003232 від 04.02.2021. При цьому станом на 04.02.2021 шлюбні відносини між сторонами не припинені, з позовною заявою про розірвання шлюбу [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя лише 31.05.2021, у зв`язку з чим вважає, що спірне майно було відчужене за згодою позивача, а гроші витрачені в інтересах сім`ї. Позивач та його представник не скористались своїм правом подати до суду відповідь на відзив. Ухвалою від 04.08.2022 підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Шоніна (Ящук) О.В. не з`явились, представник надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] жодного разу до суду не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи. Представник відповідача - адвокат Сивова Я.В. в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак у призначений час, а саме 22.12.2022 в Запорізькому районному суді Запорізької області в період часу з 09-00 год. до 10-30 год. був відсутній Інтернет зв`язок, про що складено відповідний Акт. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що сторони ознайомлені з матеріалами справи, реалізували своє право на надання до суду доказів, та подання клопотань, а також враховуючи, що справа перебуває в провадженні суду більше одного року, суд приходить до висновку про можливість розглянути справи без участі сторін та їхніх представників. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 69 Сімейного коедксу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 цього ж кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із роз`ясненнями, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 р.. вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопиченняв житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями 63, 65 Сімейного кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Щодо відчуження спірного автомобіля, то законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в рішенні від 8 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження якого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 28.04.1995 по 27.07.2021 . перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.15) та копією рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27..2021 (а.с.17-18). За період шлюбу за рахунок спільних сумісних коштів подружжя придбало автомобіль MERCEDES-BENZ модель ML 350, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.16). Даний факт визнається відповідачем. Відповідно до копії договору комісії від 04.02.2021 відповідач доручила Комітенту ЗФ ТОВ «Авто-Статус» за комісійну плату вчинити продаж транспортного засобу за 69109 гривень. (а.с.47) Того ж дня, ЗФ ТОВ «Авто-Статус» уклало договір купівлі-продажу, відповідно до якого автомобіль MERCEDES-BENZ модель ML 350, 2007 року випуску, було відчужено на користь [PERSON] за 69109 гривень. (а.с.49) Посилання відповідача та його представника про те, що спірний автомобіль відчужений за згодою позивача та те, що половина коштів, за які проданий автомобіль, була використані в інтересах сім`ї, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Тобто, із зазначеного слідує, що у разі, коли одним із подружжя відчужується автомобіль, який є об`єктом спільної сумісної власності, правочин щодо відчуження автомобіля виходить за межі дрібного побутового, а тому письмова згода другого з подружжя має бути посвідчена нотаріально. Визначення «дрібний побутовий правочин» має оціночний характер, не має установлених меж грошового виразу (вартості), а тому має для різних видів діяльності, речей і майнового стану учасників цивільних правовідносин, різні межі вартості. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.12.2020 року справа №726/1606/17, провадження №61-3533св19. Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Вказане узгоджується із роз`ясненнями п. п.22, 30 "Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відступаючи від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.10.2018 року у справі №127/7029/15-ц, провадження №61-9018сво18. Згідно довідки про середньоринкову вартість КТЗ, виданою оцінювачем 01.10.2021 спеціалістом-автотоварознавцем, оцінювачем [PERSON] , середня ринкова вартість спірного автомобіля становить 463220 гривень 00 копійок. (а.с.21) Відповідач в ході розгляду справи не надала відповідних доказів на спростування вказаної довідки, та взагалі не оспорювала визначену середню ринкову вартість спірного автомобіля. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК). Таким чином із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню компенсація вартості проданого автомобіля марки MERCEDES-BENZ модель ML 350, 2007 року випуску, в розмірі 1/2 від ціни, яка зазначена в довідці №96 про середньоринкову вартість КТЗ від 01.10.2021, а саме 463220 грн. / 2 = 231610 грн. На основі викладеного, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати у справі, а саме судовий збір у розмірі 2316,10 грн.

Outcome: approved