Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, який в подальшому було уточнено, посилаючись на те, що 21 квітня 2009 року між нею та відповідачами було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Омельницькою Н.В., реєстр № 3-749. Відповідно до п. 1 договору нею передано у власність відповідачів у рівних частках кожному належний їй житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , а відповідачі згідно п. 6 договору зобов`язалися довічно утримувати її, надаючи їй необхідне харчування, одяг і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу. Однак, починаючи з 2017 року, відповідачі не виконують взяті на себе зобов`язання, матеріально не утримують її, харчуванням та одягом не забезпечують, не цікавляться станом здоров`я та не відвідують. Ці обов`язки виконують сторонні особи. Розірвати договір довічного у тримання в добровільному порядку відповідачі відмовляються. Згідно акту обстеження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] від 02 грудня 2020 року, [PERSON] та [PERSON] не виконують умови договору довічного утримання, не приходять до [PERSON] , взагалі ніякої допомоги не надають з 2017 року. На підставі вищевикладеного, просить розірвати договір довічного утримання, укладений між нею та [PERSON] , [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Омельницькою Н.В., реєстр № 3-749, та зареєстрований в книзі обліку заборон за № 17/2009, визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] в наданому суду відзиву на позовну заяву зазначила, що дійсно, вона та її колишній чоловік в 2009 році уклали договір довічного утримання з [PERSON] згідно якого вони зобов`язалися довічно утримувати [PERSON] , надаючи їй необхідне харчування, одяг і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги була встановлена у розмірі мінімальної пенсії. До теперішнього часу вона надає позивачці допомогу у тому обсязі, в якому вона її здатна прийняти. [PERSON] була співмешканкою батька відповідача [PERSON] . В 2009 році батько відповідача помер, його цивільна дружина [PERSON] залишилася самотньою, дітей вона не має та після смерті свого співмешканця потребувала допомоги. [PERSON] зловживала спиртними напоями, у зв`язку з чим не завжди могла забезпечити себе необхідними умовами життя. Вона з чоловіком на той час вирішили надавати позивачці посильну допомогу, вивели останню із стану алкогольного сп`яніння, в якому вона майже постійно перебувала після смерті співмешканця. Оскільки [PERSON] не мала ані сім`ї, ані родичів, за її бажанням був укладений договір довічного утримання, за умовами якого вона з чоловіком продовжують надавати позивачці допомогу у виді харчування, забезпечення необхідними речами, натомість отримують належний [PERSON] житловий будинок. Протягом всього часу після укладення договору, особисто вона доглядала за позивачкою, витрачала кошти на придбання продуктів харчування, необхідних лікарських препаратів, при цьому загальна сума щомісячних витрат перевищувала розмір мінімальної пенсії. У період часу з 2009 по 2014 роки нею за допомогою її батька та чоловіка було здійснено косметичний ремонт в будинку (переклеєні шпалери), було відновлено житлове приміщення в будинку, яке зруйнувалося від неналежного технічного стану, поновлено паркан, що огороджує двір, облаштована та викладена цеглою вигрібна яка. Три роки тому [PERSON] пошкодила хребет під час бійки, в яку вона вв`язалася у стані алкогольного сп`яніння. Після її госпіталізації в Обласну клінічну лікарню вона відшукала [PERSON] , надавала їй матеріальну допомогу, придбавала призначені лікарем ліки, продукти харчування. Стаціонарне лікування [PERSON] тривало 3 тижні, протягом яких вона завжди була поруч. Після виписки з лікарні [PERSON] протягом трьох місяців знаходилася на амбулаторному лікуванні, перебувала вдома, не мала можливості пересуватися самостійно. Вона доглядала [PERSON] протягом всього цього часу, купала її, готувала їжу, здійснювала особистий догляд, оскільки [PERSON] не могла самостійно себе обслуговувати. Наданий до позову акт депутата від 02.12.2020 не є належним доказом, оскільки не відомо з чого було встановлено зазначені в ньому обставини, в ньому не вказані дані осіб, які підписали зазначений акт, чи знайомі вони з умовами договору довічного утримання, чи відомі їм обставини виконання його договору. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи належно повідомлялися. У судовому засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Заруцький Р.М. підтримали позов у повному обсязі та просили його задовольнити. Позивачка [PERSON] показала, що уклала з відповідачами договір довічного утримання у 2009 році, після укладення договору відповідачі переїхали жити до неї додому. Проживали з нею близько 2,5 років. В цей час вони їй частково допомагали. Коли припинили проживати у неї, то припинили також виконувати і договір. Щодо тверджень [PERSON] про встановлення паркану, зазначила, що вона відповідачів про заміну паркану не просила, ними паркан був замінений на шиферний на власний розсуд, оскільки [PERSON] мав автомобіль, який треба було залишати на дворі. Заперечувала щодо тверджень [PERSON] у відзиві про надання їй допомоги, покупки ліків, продуктів харчування протягом трьох тижнів під час госпіталізації позивачки до Обласної клінічної лікарні, зазначила, що відповідач [PERSON] принесла до лікарні довідку з сільської ради, про те, що позивач є одинокою особою, і її в лікарні лікували та харчували безкоштовно. Також позивачка заперечувала щодо інших стверджень відповідачки [PERSON] , зазначених у відзиві, зауважила, що відповідачі не передавали їй та не передають ані гроші у обумовленому в договорі розмірі мінімальної пенсії, ані продуктів харчування, ані одягу, ліків тощо на цю суму. Не доглядають за нею, не допомагають по домогосподарству як в будинку, так і на дворі, на городі, взагалі не відвідують її. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає в сусідньому будинку з позивачкою, з її домоволодіння має можливість бачити двір позивачки та чути, що в тієї відбувається. З відповідачами у справі навчалася в школі. Показала, що позивачка похилого віку, допомоги від відповідачів не отримує, вимушена сама прибирати, себе доглядати. 1-2 рази в день свідок спілкується з позивачкою, у разі потреби на прохання позивачки купує тій продукти харчування в магазині. Відповідачі проживали у позивачки до 2014 року, впродовж цього часу вони допомагали їй, потім як переїхали в інше місце проживати, то їх допомога припинилася. Свідок допомагає позивачці, ходить з нею до лікарні, за речами, допомагає прати, купує ліки, сплачує за комунальні послуги, допомагає купатися, останній раз бачила відповідачів у позивачки у вересні 2015 року. З 27.07.2017 по серпень 2019 року через пожежу, що сталася у домоволодінні свідка, свідок зі своєю сім`єю за пропозицією позивачки проживали у позивачки разом, і жодного разу вона не бачила, щоб відповідачі відвідували позивачку. Зі слів позивачки їй відомо, що [PERSON] не допомагає позивачки, оскільки він зазначав позивачці, що йому від позивачки нічого не потрібно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає в сусідньому будинку з позивачкою. З 27.07.2017 по серпень 2019 року через пожежу, що сталася у домоволодінні свідка, свідок зі своїми мамою [PERSON] та братом за пропозицією позивачки проживали у позивачки разом, за цей час жодного разу вона не бачила, щоб відповідачі відвідували позивачку, їй відомо, що відповідачі допомагали позивачці під час їх проживання у неї. Після 2019 року свідок або хтось з її сім*ї відвідують позивачку кожного дня, приносять воду з колодязя, прибирають, за потреби ходять до магазину, допомагають у гігієнічному догляді за позивачкою. Позивачка є пенсіонеркою, отримує пенсію, на яку живе та годується, про перекази від інших осіб їй невідомо. Від допиту свідків [PERSON] та [PERSON] сторона позивача відмовилася, відмова прийнята судом. Заслухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає на таке. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 21 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який було посвідчено державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Омельницькою Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 3-749 /а.с.6-8/. Відповідно п. 1 Договору відчужувач [PERSON] передає у власність набувачів [PERSON] та [PERSON] у рівних частках кожному належний їй житловий будинок [ADDRESS] . Згідно п. 6 Договору набувачі зобов`язуються довічно утримувати відчужувача, надаючи їй необхідне харчування, одяг і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу. Відповідно до п. 8 Договору вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторони встановили розмір мінімальної пенсії щомісячно. Пунктом 11 Договору передбачено, що в разі невиконання набувачами, взятих на себе за цим договором обов`язків договір може бути розірвано згідно статті 756 Цивільного кодексу України. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті). Згідно зі ст.610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Тлумачення п.1 ч.1 ст.755 ЦК свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, позивачка посилалась на те, що відповідачі не виконують умови договору довічного утримання, з 2017 року не надають допомогу в належному обсязі, що за пунктом 8 Договору довічного утримання є підставою для його розірвання.\~\~Заперечувала щодо тверджень [PERSON] у відзиві про надання їй допомоги, покупки ліків, продуктів харчування, будь-якого забезпечення з боку відповідачів після припинення останніх проживати разом з нею, зазначала, що відповідачі взагалі не відвідують її, Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає в сусідньому будинку з позивачкою, з її домоволодіння має можливість бачити двір позивачки та чути, що в тієї відбувається. З відповідачами у справі навчалася в школі. Показала, що позивачка похилого віку, допомоги від відповідачів не отримує, вимушена сама прибирати, себе доглядати. 1-2 рази в день свідок спілкується з позивачкою, у разі потреби на прохання позивачки купує тій продукти харчування в магазині. Відповідачі проживали у позивачки до 2014 року, впродовж цього часу вони допомагали їй, потім як переїхали в інше місце проживати, то їх допомога припинилася. Свідок допомагає позивачці, ходить з нею до лікарні, за речами, допомагає прати, купує ліки, сплачує за комунальні послуги, допомагає купатися, останній раз бачила відповідачів у позивачки у вересні 2015 року. З 27.07.2017 по серпень 2019 року через пожежу, що сталася у домоволодінні свідка, свідок зі своєю сім`єю за пропозицією позивачки проживали у позивачки разом, і жодного разу вона не бачила, щоб відповідачі відвідували позивачку. Зі слів позивачки їй відомо, що [PERSON] не допомагає позивачки, оскільки він зазначав позивачці, що йому від позивачки нічого не потрібно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає в сусідньому будинку з позивачкою. З 27.07.2017 по серпень 2019 року через пожежу, що сталася у домоволодінні свідка, свідок зі своїми мамою [PERSON] та братом за пропозицією позивачки проживали у позивачки разом, за цей час жодного разу вона не бачила, щоб відповідачі відвідували позивачку, їй відомо, що відповідачі допомагали позивачці під час їх проживання у неї. Після 2019 року свідок або хтось з її сім*ї відвідують позивачку кожного дня, приносять воду з колодязя, прибирають, за потреби ходять до магазину, допомагають у гігієнічному догляді за позивачкою. Позивачка є пенсіонеркою, отримує пенсію, на яку живе та годується. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять, а відповідачами всупереч до вимог ст. 81 ЦПК України не надано доказів надання щомісячного матеріального забезпечення з утримання [PERSON] (харчування, необхідний догляд, забезпечення ліками). Відповідач [PERSON] не довела\~перед судом\~обставин,\~на які\~вона посилалася\~як на\~підставу своїх\~заперечень,\~не надала\~суду доказів\~належного виконання\~своїх\~обов`язків за\~укладеним договором,\~ не надала суду квитанцій, платіжних доручень, даних щодо грошових переказів, розписок про отримання грошей позивачкою, інших письмових доказів, не просила допитати в судовому засіданні свідків, які можуть свідчити на її користь, тощо. Встановивши, що відповідачі належним чином не виконують своїх зобов`язань за договором довічного утримання, суд доходить висновку про наявність правових підстав для розірвання договору довічного утримання. Зазначений висновок відповідає правовим позиціям викладеним у постановах Верховного суду від 28.03.2018 року у справі № 509/513/16-ц, та від 06.05.2020 року у справі № 755/1750/19. Згідно з частинами першої, четвертої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. З матеріалів справи вбачається, що спірний будинок зареєстрований за набувачами [PERSON] , [PERSON] , однак із розірванням договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачами обов`язків за договором, їх право власності на спірне домоволодіння підлягає припиненню, та [PERSON] (відчужував) набуває право власності на майно, яке було нею передане. Крім того, нотаріусом у зв`язку із посвідченням договору довічного утримання 21.04.2009 року була накладена зареєстрована в книзі обліку заборон за № 17/2009, зареєстрована в реєстрі за № 3-750 заборона відчуження зазначеного в договорі житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , який належить [PERSON] та [PERSON] , до припинення чи розірвання договору довічого утримання. Щодо посилань відповідача [PERSON] у відзиві про застосування строків позовної давності, то ці положення закону не підлягають застосуванню, оскільки пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України встановлює, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Таким чином, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст.. 141 ЦПК України.

Outcome: approved