Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивач зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , [INFO] (попереднє прізвище [PERSON] ). Після смерті матері [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 30.11.1996 року, який зареєстрований в реєстрі за № 1-3445 та посвідчено завідуючою третьої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] . [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . 17 листопада 2021 року позивач звернулася із заявою до Приватного нотаріуса криворізького районного нотаріального округу Стюрко О.О., однак постановою від 17.11.2021 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини того, що вказана квартира набувалась [PERSON] у спільну сумісну власність у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , а тому нотаріусу неможливо встановити склад спадкового майна. [PERSON] за отриманням свідоцтва про право на спадщину у встановлений законом шестимісячний строк не звертався та його місцезнаходження не відомо. Спадщину за померлою матір`ю не прийняв та на момент смерті матері за однією адресою з нею не проживав. Після спливу шести місяців позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на що отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вважає, що має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя матері позивача [PERSON] , однак через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку. Тому, просить визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право особистої приватної власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Аргументи учасників справи Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення\~оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. Від отримання поштової кореспонденції відмовилась. Представник Виконавчого комітету Криворізької міської ради в судовому засіданні присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко Оксана Олександрівна в судовому засіданні присутня не була, на виконання ухвали суду від 09 лютого 2022 року надала належним чином завірену копію спадкової справи № 21/2021, що відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судами Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками вказано: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11 серпня 2003 року (а.с.20). 30 листопада 1996 року [PERSON] придбала двокімнатну квартиру загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу, який зареєстрований в реєстрі за № 1-3445 та посвідчено завідуючою третьої криворізької державної нотаріальної контори Рукавіциною Н.В. (а.с.13). Також, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] 05 червня 2000 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 11 серпня 2003 року (а.с.18). Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені по батькові серії [NUMBER] від 05 травня 2003 року [PERSON] , [INFO] змінила прізвище, ім`я та по батькові на « [PERSON] » (а.с.17). Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені по батькові серії [NUMBER] від 11 серпня 2003 року [PERSON] , [INFO] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.16). Встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) видано свідоцтво серії [NUMBER] та зроблено відповідний актовий запис №473 (а.с.11). [PERSON] доводиться матір`ю позивачу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 11 серпня 2003 року, серія [NUMBER] , про що в книзі записів актів цивільного стану про народження зроблено актовий запис №411 (а.с.20). За відомостями, що містяться в паспорті громадянина України [PERSON] , на дату смерті [INFO] [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Після смерті [INFO] [PERSON] залишився заповіт, який посвідчений 11 січня 2018 року приватним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Стюрко О.О. та зареєстровано в реєстрі №41, який було вголос прочитано та особисто підписано (а.с.110). Позивачем [PERSON] , 26 квітня 2021 року подано до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Стюрко О.О заяву про прийняття спадщини за заповітом, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 21/2021 - у нотаріуса, № у Спадковому реєстрі 67565464, відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 64508029 від 26.04.2021 року (а.с.103, 119). 17 листопада 2021 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] на 2/3 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на нерухоме майно зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» 03.03.2009 року в книзі № 7П-374, номер запису 3354 (а.с.127). Згідно листа КП ДОР «Криворізьке БТІ» № 298/02-14 від 23 жовтня 2021 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно (який діяв до 2013 року) інформація про об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] відсутня (а.с.12). Крім того, 17 листопада 2021 року подано до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Стюрко О.О заяву про прийняття спадщини за законом (а.с.109-110). Приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Стюрко О.О. 17 листопада 2021 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі статті 49 Закону України «Про нотаріат». Постанова мотивована тим, що не можливо встановити склад спадкового майна, оскільки квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] набувалася померлою в спільну сумісну власність в зареєстрованому шлюбі, за отриманням свідоцтва про право власності у встановлений законом шестимісячний строк другий з подружжя не звертався, місцезнаходження [PERSON] не відомо (а.с.15). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. На суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). У статтях 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За правилами частини першої статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (частина перша статті 1277 ЦК України). Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] залишився заповіт, який посвідчений 11 січня 2018 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. та зареєстровано в реєстрі № 41. Згідно заповіту заповідач заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які належатимуть на час посвідчення заповіту [PERSON] . Позивач [PERSON] 17.11.2021 року звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. із заявою про прийняття спадщини за заповітом та законом, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 21/2021 - у нотаріуса, № у Спадковому реєстрі 67565464, а саме квартири за адресою [ADDRESS] . Згідно матеріалів спадкової справи із заявою прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулася лише позивач [PERSON] , яка є донькою спадкодавця [PERSON] . Відповідно до копії паспорту, позивач [PERSON] була зареєстрована у вказаній квартирі за адресою [ADDRESS] , на час смерті її матері [PERSON] та на теперішній час. Відповідач, [PERSON] , згідно матеріалів справи на день смерті спадкодавця не проживав та не був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тобто спадщину в порядку частини 3 статті 1268 ЦК України не прийняв. [PERSON] не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України) протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини. [PERSON] не подав заяв про відмову від прийняття спадщини. Оскільки право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, другий спадкоємець за законом - відповідач [PERSON] вважається таким, що не прийняв спадщину, а його частка у спадщині перейшла спадкоємцям за законом в силу частини 2 статті 1223 ЦК України. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів справи встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом та заповітом, який прийняв спадщину відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України та частини 1 статті 1269 ЦК України є донька спадкодавця - позивач [PERSON] . Суд враховує, що акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками, а саме односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця. Факт прийняття спадщини одним із спадкоємців породжує правові наслідки лише безпосередньо для даної особи і жодним чином не впливає на юридичне положення інших спадкоємців. Риса універсальності прийняття спадщини стосується не лише прийняття спадщини за однією підставою - за заповітом або за законом, але також поширюється і на випадки закликання спадкоємця до спадкування одночасно і за заповітом, і за законом (в тому числі в порядку спадкової трансмісії). Якщо спадкоємець здійснює волевиявлення щодо прийняття спадкового майна, залишеного на його користь за заповітом, це означає, що до нього автоматично переходить також спадщина за законом. Для придбання права на таку спадщину він не повинен її приймати яким-небудь особливим актом. Таким чином [PERSON] має право на спадщину і за заповітом і за законом, як рідна донька спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] . Також слід зазначити, що приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. 17 листопада 2021 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі статті 49 Закону України «Про нотаріат». Постанова мотивована тим, що вказана квартира набувалась [PERSON] у спільну сумісну власність у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , а тому нотаріусу неможливо встановити склад спадкового майна. [PERSON] за отриманням свідоцтва про право на спадщину у встановлений законом шестимісячний строк не звертався та його місцезнаходження не відомо. Спадщину за померлою матір`ю не прийняв та на момент смерті матері за однією адресою з нею не проживав. Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.14, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу. Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч.1 ст.95 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом є позивач [PERSON] . Зокрема, непрацездатних спадкоємців за законом, а саме: малолітніх, неповнолітніх, повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця, непрацездатних вдови ( вдівця) та непрацездатних батьків судом не встановлено. Зокрема, той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Абзацом 2 пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 регламентовано, що у разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Відповідно до\~статті 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя визначені в частині третій\~статті 368 Цивільного кодексу України\~та в частинах першій і другій\~статті 60 Сімейного кодексу України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте подружжям\~\~\~\~ за\~\~\~\~ час\~\~\~\~ шлюбу,\~\~\~\~ належить\~\~\~\~ дружині\~\~\~\~ та\~\~\~\~ чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини\~\~\~\~ (навчання, ведення\~\~\~\~ домашнього\~\~\~\~ господарства,\~\~\~\~ догляд\~\~\~\~ за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З наведеного випливає, що приписами\~статті 60 СК України\~закріплюється презумпція спільної сумісної власності подружжя, підставами набуття якої є юридично визначений факт шлюбних відносин. Спірна квартира була придбана матір`ю позивача та [PERSON] у період офіційного шлюбу, з метою спільного проживання сім`ї. Отже, спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, матері позивача та [PERSON] . За правилами частин перших статей\~68\~і\~69 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України\~встановлено, що в разі поділу майна котре є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищевикладені обставини справи та встановивши що двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , була придбана матір`ю позивача та [PERSON] під час сумісного шлюбу, суд відповідно до СК України приходить до висновку, що спадковим майном після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , є частка спірної квартири, що складає 1/ 2 частину. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: partial