Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

позивачка звернулася до суду із позовом про захист прав споживачів, в якому просила 1) прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. 2) в разі пропущених позивачем будь-яких термінів відновити ті терміни для досягнення судом вищої мети правосуддя - справедливого рішення у цій справі і відшкодування позивачу пенсіонерці свідомо завданої матеріальної і моральної шкоди. 3) розгляд справи вчинити згідно до вимог ст.ст. 3, 9 і 129 Конституції України, ст.6 Конвенції - справедливо ї публічно у розумні терміни (як рекомендує ЄСПЛ - 3 місяці із дня реєстрації позову і до виконання рішення суду) тобто до 12 лютого-2021 року. 4) визнати неправомірні дії АТ «Чернігівгаз» та ТОВ «Чернігівгаз збут» по припинення газопостачання споживачу за адресою [ADDRESS] та зобов`язати відповідачів негайно за власний рахунок відновити газопостачання за вказаною адресою. 5) визнати дії АТ «Чернігівгаз» та ТОВ «Чернігівгаз збут» по переробці спільної власності, а саме газової мережі у будинку [ADDRESS] такими, що порушують мої охоронювані законом права. 6) визнати її потерпілою, що отримала значної матеріальної та моральної шкоди від протиправних дій працівників АТ «Чернігівгаз» та ТОВ «Чернігівгаз збут». 7) зобов`язати відповідачів перерахувати об`єми спожитого природного газу відповідно вимог Кодексу газорозподільних систем та Наказу Міністерства палива та енергетики від 26.02.2004 № 116 «Про затвердження Методики приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу» за останній рік і повернути позивачу різницю у коштах. 8) зобов`язати відповідачів перерахувати вартість газу за 2016 - 2017 на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 по справі № 826/9665/26 за позовами Громадської організації «Тарифна Мобілізація», [PERSON] до Кабінету Міністрів України, Постанова КМУ № 315 від 27.04.2016 була визнана протиправною та не чинною з моменту її прийняття, тобто з 27.04.2016 і повернути позивачу зайве отримані відповідачами кошти. 9) зобов`язати керівництво АТ «Чернігівгаз» та ТОВ «Чернігівгаз збут» розглянути всі звернення, скарги, заяви, запити [PERSON] за її присутністю та надати можливість уточнити свої вимоги, надати додаткові докази в обґрунтуванні своєї правової позиції; 10) витребувати у відповідачів проектно - кошторисну документацію та виконавчо - технічну документацію щодо розміщення, встановлення газопроводу, що проходить розташований Відповідачами но зовнішній стіні будинку [ADDRESS] до квартири [ADDRESS] ; [ADDRESS] ) рішенням суду стягнути суму моральної шкоди у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень на користь [PERSON] . На обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. У 2016 році без попередження було припинено газопостачання будинку, де мешкає позивачка. З 25.01.2017 по 28.01.2017 було припинено газопостачання частини будинку. Причиною відключення, згідно з відповіді на запити АТ «Чернігівгаз» був виток природного газу. 26.06.2017 без попередження та відома позивачки ПАТ «Чернігівгаз» було механічно відключено позивачку за допомогою зварювального обладнання від мережі газопостачання. Позивачка вважає припинення газопостачання до її квартири безпідставним, незаконним, таким, що порушує Кодекс газорозподільних мереж. Окрім того, на її думку працівники ПАТ «Чернігівгаз» та ТОВ «Чернігівгаз збут» у 2016 році незаконно виконали роботи по встановленню загально-будинкового лічильника газу, виконуючі несанкціоновані дії з газовими мережами, що знаходяться у спільній власності мешканців будинку в порушення Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Позивачка зазначає про те, що діями відповідачів їй нанесена моральна шкода, яку оцінює у 50\~000,00 грн. На підставі викладеного, позивачка вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, щодо захисту її порушених прав. Згідно ст.178\~ЦПК України 29.12.2020 представник відповідача ТОВ «Чернігівгаз збут» подав заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, мотивуючи тим, що дана справа має значний суспільний резонанс, оскільки аналогічні правовідносини зачіпають інтереси не тільки позивача, а й інших споживачів, які споживають природний газ в тому числі з лічильниками газу, не обладнаними приладами для вимірювання температури та тиску газу. Зазначає, що розгляд даної позовної заяви в порядку спрощеного позовного провадження може спровокувати виникнення суперечностей у правовідносинах між постачальником природного газу з оператором ГРМ та споживачами в цілому. 30.12.2020 представник відповідача ТОВ «Чернігівгаз збут» подав відзив на позовну заяву, згідно якого, у задоволенні позову просив відмовити, оскільки відповідачем ТОВ «Чернігівгаз збут» права позивачки як споживача природного газу не порушувались. Облік та розрахунки у побутових споживачів проводяться на підставі даних Оператора ГРМ, та визначені ним обсяги природного газу є обов`язковими для постачальника та споживача. Питання припинення газопостачання не відноситься до статутної та ліцензійної діяльності Товариства. Вважає, що належних та допустимих доказів на підтвердження своїх прав з боку ТОВ «Чернігівгаз збут» Позивачкою не надано, позовні вимоги неконкретизовані та необґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню. 04.01.2021 від представника позивача АТ «Чернігівгаз» до суду надійшов відзив на зазначену позовну заяву, в якому зазначено наступне. Послуги з постачання та розподілу природного газу за адресою: [ADDRESS] до 01 липня 2015 року надавались одноособово АТ «Чернігівгаз». З 01 липня 2015 року послуга постачання надається ТОВ «Чернігівгаз збут», а послуга з розподілу природного газу надається АТ «Чернігівгаз». 21.06.2017 працівниками аварійно-диспетчерської служби АТ «ОГС «Чернігівгаз» було виявлено і усунуто виток газу, який виник у зв`язку із тріщиною корпусу муфти та припинено газопостачання до квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , про що складено акт на відключення подачі газу від 21.06.2017 № 1066, який засвідчений підписом голови ОСББ вищевказаного будинку. 26 червня 2017 року газопостачання до квартири позивача було припинено через відсутність вільного доступу для обстеження газових приладів, про що було складено відповідний акт. Позивачка не зверталася із заявою про відновлення газопостачання, не відшкодувала витрати на його відновлення. Відповідачем законно була усунута аварійна ситуація. На законних підставах був встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. АТ «ОГС «Чернігівгаз» немає жодного відношення до розрахунків за спожитий природний газ, оскільки здійснює лише розподіл природного газу та відповідає за безпечну та безаварійну експлуатацію системи газопостачання. Вважає що позивачкою не доведено наявність неправомірних дій АТ «ОГС «Чернігівгаз» та порушення останнім її прав як споживача. Окрім того відповідач заявив про застосування строку позовної давності. 05.01.2021 від позивачки [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, мотивуючи тим, що на її думку справа є складною, з великим обсягом інформації, зазначає, що в матеріалах справи є сфабриковані, підроблені документи, які отримані злочинним шляхом. Крім того, позивачка планує залучити свідків для підтвердження недобросовісної поведінки відповідачів. 13 січня 2021 року ухвалою суду розгляд справи за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз збут» про захист прав споживачів призначено за правилами загального позовного провадження. 14 червня 2021 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримали та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представники відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, навіши доводи, аналогічні тим, що висловлені у відзивах. Суд заслухавши доводи представників сторін, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши кожний окремо та у їх сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Разом з позивачкою мешкає її дочка та онука, яка є інвалідом, що підтверджується наданими копіями медичної документації. 26.06.2017 відбулося відключення газопостачання від квартири позивачки згідно акту АТ «ОГС «Чернігівгаз» № 1066 від 21.06.2017 та № 1974 від 26.06.2017. 30.11.2016 позивачка зверталась до Ніжинської міської ради із заявою про встановлення індивідуальних лічильників газу. У відповіді від 14.12.2016 № 01-15/724 Начальник УЖКГ та будівництва Ніжинської міської ради зазначено про те, що у разі незгоди власника квартири (будинку) розрахуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу окремо на квартиру за власні кошти або чекати встановлення лічильників господарюючими суб`єктами з постачання газу. Судом встановлено, що позивачці встановлено індивідуальний лічильник газу. Позивачка зверталася із заявами до ПАТ «Чернігівгаз» (заяви від 27.01.2017, 07.08.2017, 31.08.2017, 15.11.2017, 29.12.2017, 29.12.2017, 09.01.2018, 12.09.2018, 27.12.2019), до ПАТ «Чернігівгаз» та ТОВ «Чернігівгаз збут» заяви від 24.09.2018, 17.12.2019 з приводу обставин, зазначених у позові. 28.08.2018 позивачка звернулась до Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області із заявою про вчинення злочину за ознаками, передбаченого ст.ст. 190, 356, 111 КК України щодо дій працівників ПАТ «Чернігівгаз» за несанкціоноване відключення від газопостачання. За фактом звернення відбувається досудове слідство. Також позивачка зверталась зі скаргою на дії відповідачів до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг. Згідно відповіді НКРЕКП від 08.04.2020 за адресою вул. Березанська, буд. 8-В м. Ніжині забезпечено облік природного газу відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Згідно відповіді НКРЕКП від 13.05.2020 вимогами чинного законодавства не передбачено завчасного попередження споживачів природного газу щодо припинення розподілу природного газу у випадку виникнення аварійної ситуації. Спірні правовідносини між позивачкою та відповідачами регулюються Цивільним кодексом України; Законом України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 №329-VII; Кодексом газорозподільних систем, затвердженого\~Постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015; Правилами безпеки систем газопостачання, що затверджені Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 №285; Типовим договором розподілу природного газу, який затверджений Постановою НКРЕКП №2498 від 30.09.2015; ДБН В.2.5-20:2018 Газопостачання, які затверджені Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.11.2018 №305. Відповідно до ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи (далі Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників) (п.17); постачальник природного газу (далі - постачальник) суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу (п. 27); побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (п. 23). Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про ринок природного газу», господарська діяльність на ринку природного газу, пов`язана з його транспортуванням, розподілом, зберіганням, наданням послуг установки LNG, постачанням природного газу, провадиться за умови отримання відповідної ліцензії. На виконання вимог чинного законодавства України, Рішенням річних Загальних зборів акціонерів ПАТ «Чернігівгаз» (Протокол № 1 від 29.03.2019): з 16.05.2019 тип акціонерного товариства змінено з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, а також найменування Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» змінено на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз». AT «Чернігівгаз» є правонаступником всіх прав і обов`язків ПАТ «Чернігівгаз». До 01 липня 2015 року AT «Чернігівгаз» на підставі ліцензій здійснював одноособово постачання та розподіл (транспортування) природного газу всім категоріям споживачів в м. Чернігів та Чернігівській області. Відповідно до вимог ст.16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» № 2467 - VI від 08.07.2010, відбулося реформування газової сфери, яке полягає у відокремленні функцій з постачання від функцій з розподілу природного газу. У зв`язку з цим, з 01 липня 2015 року AT «Чернігівгаз» постановою НКРЕКП від 28.05.2015 № 1640 анульовано дію ліцензії щодо надання послуг з газопостачання всім категоріям споживачів. Тому, за відсутності відповідної ліцензії AT «Чернігівгаз» не має права здійснювати діяльність з постачання природного газу, але залишається газорозподільним підприємством (Оператором - ГРМ) відповідно до постанови НКРЕКП від 19.06.2017 №807 про видачу AT «Чернігівгаз» ліцензії на розподіл природного газу. Разом з тим, на час виникнення спірних правовідносин ТОВ «Чернігівгаз збут» є постачальником природного газу на території м. Чернігова та Чернігівської області відповідно до постанови НКРЕКП від 28.05.2015 № 1644 про видачу ТОВ «Чернігівгаз збут» ліцензії на постачання природного газу. Таким чином, послуги з постачання та розподілу природного газу за адресою: [ADDRESS] до 01 липня 2015 року надавались одноособово AT «Чернігівгаз». З 01 липня 2015 року послуга постачання надається ТОВ «Чернігівгаз збут», а послуга з розподілу природного газу надається AT «Чернігівгаз». Тому за вказаною адресою ТОВ «Чернігівгаз збут» забезпечує постачання природного газу, а AT «Чернігівгаз» - розподіл природного газу. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16.05.2019 № 1005343120, АТ «Чернігівгаз» здійснює такі види діяльності: підготовчі роботи на будівельному майданчику (код КВЕД 43.12), роздрібна торгівля пальним (код КВЕД 47.30), діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (код КВЕД 71.12), інша професійна, наукова та технічна діяльність, н. в. і. у. (код КВЕД 74.90), розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи (основний) (код КВЕД 35.22), торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (код КВЕД 35.23), будівництво трубопроводів (код КВЕД 42.21). Відповідно до ч.1 ст.37\~Закону України\~«Про ринок\~природного газу» оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи. Згідно п.2 ч.2 ст.38\~Закону України\~«Про ринок\~природного газу» з метою виконання функцій, передбачених ч.1 ст.37 цього Закону, оператор газорозподільної системи зобов`язаний вживати заходів з метою забезпечення безпеки постачання природного газу, в тому числі безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи. Отже, відповідно до вимог Закону AT «Чернігівгаз», як Оператор ГРМ, зобов`язаний вживати заходів з безпеки постачання природного газу, безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи за адресою: вул. Березанська, буд. 8-В у місті Ніжині. Згідно ст.40 Закону №329-VII, розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Постановою НКРЕКП №2498 від 30.09.2015 затверджено «Типовий договір розподілу природного газу» (далі - Договір), який у відповідності до п.1.1 є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Згідно п.1.2. Типового договору, умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України\~«Про ринок\~природного газу» і Кодексу газорозподільних систем. Пунктом 1.3. Типового договору встановлено, що Договір розподілу газу є договором приєднання, який укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641 та 642\~ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально. Роздруківкою з електронного особового рахунку позивача № [NUMBER] підтверджується інформація про об`єми (обсяги) природного газу за адресою [ADDRESS] , з липня 2015 року по червень 2017 року. Зважаючи, що за адресою позивачки є факт фактичного споживання природного газу та споживачем були проведені оплати після офіційного опублікування договору, позивачка вважається такою, що дала згоду про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання). Главою 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем зазначено, що оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/ припинення природного газу, у таких випадках; 1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; 2) відсутність підтвердженого обсягу природного газу по об`єкту споживача та/або його постачальнику; 3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання; 4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням\~Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»; 5) розірвання договору розподілу природного газу; 6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; 7) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; 9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ; 10) необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим); 11) відмова представникам Оператора ГРМ в доступі на об`єкти або земельну ділянку Споживача, де розташована газорозподільна система та/або газове обладнання, та/або комерційний вузол обліку газу, для здійснення контролю відповідності встановленого газоспоживаючого обладнання проектній документації, обстеження газових мереж до ВОГ та/або газоспоживаючого обладнання; 12) в інших випадках, передбачених законодавством. Вимоги, щодо безпечної експлуатації внутрішніх газопроводів і газового обладнання житлових і громадських будинків встановлені Правилами безпеки систем газопостачання, що затверджені Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 №285 (далі Правила безпеки). Вимоги безпечної експлуатації внутрішніх газопроводів і газового обладнання житлових і громадських будинків визначені у главі 5 розділу V Правил безпеки. Так, відповідно до п. 5.7 глави 5 розділу V Правил безпеки підлягає відключенню від системи газопостачання обладнання житлових і громадських будинків із встановленням заглушки за умови: наявності витоків газу; несправної автоматики безпеки; несправностей оголовків димових і вентиляційних каналів; відсутності тяги в димових і вентиляційних каналах; самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання; не забезпечення власником (балансоутримувачем та/або орендарем (наймачем)) технічного обслуговування згідно з вимогами пункту 5.4 цієї глави; не відповідності системи газопостачання житлового будинку проектній та виконавчо-технічній документації. Згідно пункту 5.8. глави 5 розділу V Правил безпеки, несправне газове обладнання, ремонт якого потребує його розбирання, а також газове обладнання при виконанні капітального ремонту помешкань житлових і громадських будинків необхідно відключати зі встановленням заглушок та оформленням відповідного акта представником газорозподільного підприємства. Відповідно до глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем. Припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) споживачу здійснюється, зокрема, шляхом перекриття запірних пристроїв або встановлення інвентарної заглушки та їх опломбування. Відновлення газопостачання (розподілу природного газу) здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування Оператору ГРМ витрат на припинення та відновлення газопостачання (розподілу природного газу). Відповідно до п.9.1 розділу IX Типового договору розподілу природного газу, Оператор ГРМ має право припинити/обмежити розподіл природного газу Споживачу в порядку та у випадках, передбачених Кодексом газорозподільних систем. Ураховуючи вищевикладене, Оператор ГРМ має право припиняти газопостачання споживачам у випадках, передбаченими чинним законодавством, зокрема Кодексом ГРМ та Правилами безпеки. Пункт 9.2 розділу IX Типового договору розподілу природного газу відновлення газопостачання здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням Споживача про відновлення газопостачання та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування витрат на припинення та відновлення газопостачання. 20 червня 2017 року аварійно-диспетчерською службою АТ «Чернігівгаз» було зафіксоване повідомлення про аварійне спрацювання автоматики безпеки на газорозподільному пункті (ГРП) по вул. Березанська, 9-А. У зв`язку з чим, працівниками АТ «Чернігівгаз» проводились роботи по перевірці обладнання ГРП по вул. Березанська розподільних газопроводів та житлових будинків. У ході здійснення працівниками АТ «Чернігівгаз» заходів по відновленню пошкоджених мереж 21.06.2017 працівниками аварійно-диспетчерської служби АТ «Чернігівгаз» було виявлено та усунуто виток газу, який виник у зв`язку із тріщиною муфти та припинено газопостачання квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , про що складено акт на відключення подачі газу від 21.06.2017 № 1066, який був досліджений судом під час судового розгляду. 26 червня 2017 року після надання мешканцями квартир вільного доступу працівникам АТ «Чернігівгаз» для обстеження газових приладів та проведення контрольного опресування із задовільним результатом, газопостачання до квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] будинку було відновлено. У зв`язку із відсутністю вільного доступу для обстеження газових приладів, газопостачання до квартири позивачки та до квартири [ADDRESS] було припинено, про що було складено акт не допуску від 26.06.2017 та акт на відключення подачі газу від 26.06.2017 № 1074, які засвідчені підписами працівників АТ «Чернігівгаз» та головою ОСББ Ващук С.В. Виходячи з положень п.1 гл.7 розділу VI Кодексу ГРМ, суд вважає що дії відповідача АТ «Чернігівгаз» щодо припинення розподілу (природного газу) за адресою; [ADDRESS] з підстав, наведених вище, є правомірними. Порушення вимог Правил безпеки систем газопостачання є неприпустимим, оскільки газопроводи та споруди на них є об`єктом підвищеної небезпеки, а виконання вимог Правил безпеки - це гарантія безпеки життєдіяльності населення та надійності функціонування системи газопостачання. Суд критично ставиться до твердження позивачки щодо фіктивності актів про відключення подачі газу № 1066 від 21.06.2017 та № 1074 від 26.06.2017, оскільки такі твердження є лише її припущенням та не підтверджені доказами, наданими в матеріалах справи. Стосовно позовних вимог щодо визнання дії АТ «Чернігівгаз» та ТОВ «Чернігівгаз збут» по переробці спільної власності, а саме газової мережі у будинку [ADDRESS] такими, що порушують охоронювані законом права позивача суд зазначає наступне. Особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до ч.1 ст.6 Закону (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення\~лічильників газу: для\~населення,\~що проживає\~у квартирах\~та приватних\~будинках,\~в яких\~газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. Згідно ч.1 ст.5 Закону (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі відмови населення від встановлення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року. Таким чином, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані були в термін до 1 січня 2018 року забезпечити встановлення лічильників газу, що мало забезпечити 100% облік спожитого природного газу населення. У Плану розвитку на 2016-2025 роки було передбачено з урахуванням технічних та економічних чинників встановлення загальнобудинкового лічильника за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, суд приходить до висновку, що за адресою: [ADDRESS] станом на 2017 рік забезпечено облік природного газу відповідно до вимог Закону. Щодо зобов`язання відповідачів перерахувати об`єми спожитого природного газу, та перерахувати вартість газу за 2016-2017 роки суд зазначає наступне. Згідно абзацу першого пункту 2 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГРС порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) за об`єктами споживачів, у тому числі, побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та оператором ГРС, та з урахуванням вимог цього Кодексу. Пунктом 6 розділу XV глави 1 Кодексу ГРС визначено, що для проведення розрахунків по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, коефіцієнт приведення до стандартних умов (k) необхідно визначати за відповідними додатками до Методики приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 26 лютого 2004 року №116, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 березня 2004 року за № 346/8945. Отже, з урахуванням вищевикладеного в сукупності, є доведеним, що Кодекс ГРМ містить норми, які регламентують приведення спожитого природного газу до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків. Пунктом 13 розділу ІІІ Правил передбачено, що розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди. Порядок розрахунків та планові величини середньомісячного споживання (якщо за ними будуть здійснюватися розрахунки) визначаються в заяві-приєднанні. Права та обов`язки оператора газотранспортної системи визначаються цим Законом, кодексом газотранспортної системи, іншими нормативно-правовими актами, а також договором транспортування природного газу (ч.1 ст.22 Закону України «Про ринок природного газу»). Оператор газотранспортної системи є юридичною особою, яка не є складовою вертикально інтегрованої організації і здійснює свою господарську діяльність незалежно від діяльності з видобутку, розподілу, постачання природного газу, діяльності оптових продавців. Оператор газотранспортної системи не може провадити діяльність з видобутку, розподілу або постачання природного газу (ч.1 ст.23 Закону України «Про ринок природного газу»). Відповідно до ч.1,2 ст.37, ч.1 ст.38, ч.1,2 ст.39 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах. Оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором. Права та обов`язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу. Оператор газорозподільної системи має бути юридично та організаційно незалежним від інших видів діяльності на ринку природного газу, не пов`язаних з розподілом природного разу. Аналогічні положення містяться у Кодексі газорозподільних систем (Кодекс ГРС), що затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494, який розроблений відповідно до Закону України «Про ринок природного газу». Частиною 4 ст.1\~розділу І\~цього Кодексу визначено, що оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління; оператор газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); побутовий споживач - споживач, що є фізичною особою та придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність; регулятор - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, яка видається Регулятором. Оператор ГРМ відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (будівництво) газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у його власності чи користуванні, належну організацію та виконання розподілу природного газу (ч.1, 2 ст.2 розділу І Кодексу). Однією з основних функцій Оператора ГРМ є забезпечення комерційного обліку природного газу, у тому числі приладового, в ГРМ (ч.3 ст.2 розділу І Кодексу). Відповідно до п.1, 2 ст.1 розділу ІХ Кодексу ГРС комерційний облік природного газу в газорозподільній системі організовується та здійснюється з метою визначення повної та достовірної інформації про об`єми (обсяги) природного газу, які надійшли до ГРМ від суміжних суб`єктів ринку природного газу (ГДП, ВБГ, Оператора ГТС), та об`єми (обсяги) природного газу, які розподілені (передані) з ГРМ підключеним до неї споживачам і суміжним Операторам ГРМ, та подальшого використання інформації у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між ними. Порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та Оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу. Відповідно до п.5 ст.4 розділу ІХ Кодексу ГРС Оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу ГТС передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ. Оператор ГРМ передає Оператору ГТС, зокрема, відомості про фактичні обсяги природного газу, розподілені за споживачами, підключеними до/через ГРМ (п/п 2 ч.1 ст.3 розділу ХІV). Як зазначалось вище, з 01.07.2015 рішенням НКРЕКП № 1644 від 28.05.2015 ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом видано ТОВ «Чернігівгаз збут». Оператором ГРМ на території Чернігівської області, який здійснює облік та розподіл природного газу є АТ «Чернігівгаз». Відповідно до вищевказаних положень чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, оператор ГРМ, тобто АТ «Чернігівгаз», є відповідальним за облік природного газу у побутових споживачів та визначені ним обсяги природного газу є обов`язковими для постачальника, тобто для ТОВ «Чернігівгаз збут». Таким чином, визначення об`ємів та обсягів спожитого побутовими споживачами природного газу не входить до повноважень постачальника ТОВ «Чернігівгаз збут» та відповідно до приписів Кодексу ГРС належить до компетенції оператора ГРМ АТ «Чернігівгаз». У свою чергу, на постачальника ТОВ «Чернігівгаз збут» покладено обов`язок використання даних оператора ГРМ АТ «Чернігівгаз» у взаємовідносинах між споживачем та його постачальником. Положеннями ч.1 ст.4, ст.12,13\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. По захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права. Враховуючи вищевказані норми чинного законодавства суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , враховуючи те, що вимоги позивачкою заявлені про здійснення перерахунку об`ємів та обсягів спожитого природного газу і його вартості до ТОВ «Чернігівгаз збут», до повноважень якого не входить облік об`ємів та обсягів споживання газу та, відповідно, здійснення їх перерахунку. У квартирі позивачки встановлена одна газова плита та індивідуальний лічильник газу. Позивачка здійснює розрахунки за спожитий природний газ відповідно до показників індивідуального лічильника газу. Відповідно до пункту 3 Розділу І Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Згідно з пунктом 4.4. Типового договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період. Вказана норма також знайшла своє відображення в пункті 13 Правил постачання природного газу. Оператором газорозподільної системи (ГРМ) на території Чернігівської області, який здійснює облік природного газу, станом на час виникнення спірних правовідносин, було АТ «Чернігівгаз». Оператор ГРМ є відповідальним за облік природного газу у побутових споживачів, і визначені ним обсяги природного газу є обов`язковими для постачальника. Щодо вимоги позивачки про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок за послугу з централізованого опалення по її квартирі на підставі рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 щодо визнання постанови КМУ\~№ 315\~від 27\~квітня 2016\~року «Про\~внесення змін\~до постанови\~Кабінету Міністрів\~України від\~1\~жовтня 2015\~року №758» з моменту її прийняття, суд зазначає, що зазначена постанова регулювала роздрібну ціну на природний газ для побутових споживачів. Відносини, що регулювались вищезазначеною постановою не мають відношення до господарської діяльності відповідача, так як підприємство не є побутовим споживачем та не реалізує природний газ побутовим споживачам. Так, згідно ч.1\~ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Обраний позивачкою вищезгаданий спосіб захисту суперечить вказаним положенням пункту 13 розділу ІІІ Правил постачання природного газу та п. 4.4. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, якими чітко визначено порядок проведення розрахунків між постачальником і споживачем, що виключає можливість проведення розрахунків за нормами споживання. Суд приходить до висновку про відсутність у відповідача АТ «Чернігівгаз» підстав для здійснення перерахунку, тому права позивачки відповідачем не порушувалися, не виходили за рамки договірних відносин та положень норм чинного у спірний період житлово-комунального законодавства, тобто відсутній предмет спору з підстав викладених у позовній заяві. Щодо вимоги про визнання потерпілою, що отримала значної матеріальної та моральної шкоди від протиправних дій працівників АТ «Чернігівгаз» та ТОВ «Чернігівгаз збут» суд приходить до наступного. Статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст.13 Конвенції ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК України. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме його прав, свобод чи інтересів, а, також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Такий спосіб захисту цивільного права, як визнання особи потерпілою, цивільним законодавством України не передбачено, отже у суду відсутні підстави для задоволення цієї вимоги позивача. Щодо зобов`язання керівництво АТ «Чернігівгаз» та ТОВ «Чернігівгаз збут» розглянути всі звернення, скарги, заяви, запити [PERSON] за її присутністю та надати можливість уточнити свої вимоги, надати додаткові докази в обґрунтуванні своєї правової позиції. Згідно ст.1 ЗУ «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Статтею 3\~зазначеного Закону визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Позивачем не зазначено, на який саме запит чи заяву нею не було отримано відповідь, а надання заявнику можливості уточнити свої вимоги, надати додаткові докази в обґрунтуванні своєї правової позиції Законом України «Про звернення громадян» не передбачено, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зазначеної позовної вимоги. Щодо стягнення моральної шкоди суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦK України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦK України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.2 ст.22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.4 цього Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право зокрема на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством; Отже, право на відшкодування моральної шкоди виникає у споживачів лише за умови, що така шкода їм завдана небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Позивачкою [PERSON] не наведено, а в судовому засіданні не встановлено, заподіяння їй моральної шкоди, небезпечної для життя і здоров`я людей продукцією відповідачів, тому підстав для відшкодування моральної шкоди, передбаченої відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» немає, за таких обставин суд вважає за необхідне позивачці у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди у сумі 50000 грн. відмовити. Щодо заяви про застосування позовної давності. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суді при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо). На підставі вищенаведеного, відсутні правові підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності. Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,\~Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Так, відповідно до п.п. 1,3 ч.1 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що п.1 ст.6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Згідно зі ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Відповідно до ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено ст.ст.7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі ст.9\~Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч.1 ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Права та законні інтереси споживачів захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживача. Тобто, за змістом вказаної норми суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих іншими органами, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов`язковий характер для учасників правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акту. Таку ж позицію підтримано Верховним Судом України у справі N 6-4ц11 (постанова від 06.06 2011), а також у справі N 6-26441св09, зокрема, в ухвалі від 23.02.2011 зазначено, що, як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін. З урахуванням наведеного у сукупності суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено факт порушення її прав та охоронюваних законом інтересів в межах спірних правовідносин, а тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed