Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, в якому просить: - встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , в період часу з 01 січня 1991 року по 17 грудня 2021 року; - визнати, що житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 117,1 кв.м., житловою площею - 62,6 кв.м., літ.«Б» - гараж, літ.«б» - підвал, літ.«В» - сарай, літ.«Г» - душ, літ.«Д» - вбиральня, літ.«Є» - котельня, №1-3 - споруди, а - ганок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 117,1 кв.м., житловою площею - 62,6 кв.м., літ.«Б» - гараж, літ.«б» - підвал, літ.«В» - сарай, літ.«Г» - душ, літ.«Д» - вбиральня, літ.«Є» - котельня, №1-3 - споруди, а - ганок. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18.07.1974 року позивач [PERSON] та [PERSON] 18.06.1974 року уклали шлюб, актовий запис №1912. Від шлюбу мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.08.1979 року, актовий запис №96 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.09.1984 року, актовий запис №134. 06.03.1989 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06.03.1989 року, актовий запис №21. З січня 1991 року вона спільно з [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу по день його смерті [INFO] , мали спільний побут, спільний бюджет та господарство, взаємні права та обов`язки. Ще до розірванню шлюбу [PERSON] та [PERSON] вирішили отримати земельну ділянку у м.Білгород-Дністровському для будівництва власного жилого будинку. Рішенням Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів виконавчого комітету №498 від 20.04.1989 року Зайцеву надано дозвіл на виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку по [ADDRESS] . Після отримання дозволу на будівництво житлового будинку, [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти почали будівництво. Відповідно до акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 14.11.2007 року спільний житловий будинок [ADDRESS] був прийнятий в експлуатацію. 11.12.2007 року виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради на підставі рішення №1290 від 22.11.2007 року на імя [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] на житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 117,1 кв.м., житловою площею - 62,6 кв.м., літ.«Б» - гараж, літ.«б» - підвал, літ.«В» - сарай, літ.«Г» - душ, літ.«Д» - вбиральня, літ.«Є» - котельня, №1-3 - споруди, а - ганок. 25.12.2007 року [PERSON] зареєстрував право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 117,1 кв.м., житловою площею - 62,6 кв.м., літ.«Б» - гараж, літ.«б» - підвал, літ.«В» - сарай, літ.«Г» - душ, літ.«Д» - вбиральня, літ.«Є» - котельня, №1-3 - споруди, а - ганок, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17209930 від 25.12.2007 року. 28.10.2011 року позивач [PERSON] зареєструвалась у житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується відміткою у домовій книзі. Рішенням Білгород-Дністровськоїх міської ради №437-VІІІ від 25.11.2021 року була затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та [PERSON] у власність була передана земельна ділянка площею 0,0810 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:006:1347. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.12.2021 року, актовий запис №1686. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина яка складається з житлового будинку [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 117,1 кв.м., житловою площею - 62,6 кв.м., літ.«Б» - гараж, літ.«б» - підвал, літ.«В» - сарай, літ.«Г» - душ, літ.«Д» - вбиральня, літ.«Є» - котельня, №1-3 - споруди, а - ганок. Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно позивачу для реалізації спадкових прав. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.08.2022 року позов був залишений без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.08.2022 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.11.2022 року за клопотанням представника позивача - адвоката Братінова Івана Петровича замінено процесуальне положення сторони по справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2022 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2022 року від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського нотаріального округу Чухрай Тетяни Юріївни витребувана належним чином завірена копія спадкової справи, яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини які зазначені в позові та просили задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.268 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18.07.1974 року позивач [PERSON] та [PERSON] 18.06.1974 року уклали шлюб, актовий запис №1912. Від шлюбу мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.08.1979 року, актовий запис №96 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.09.1984 року, актовий запис №134. 06.03.1989 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06.03.1989 року, актовий запис №21. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 11.12.2007 року, видане виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №1290 від 22.11.2007 року [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 117,1 кв.м., житловою площею - 62,6 кв.м., літ.«Б» - гараж, літ.«б» - підвал, літ.«В» - сарай, літ.«Г» - душ, літ.«Д» - вбиральня, літ.«Є» - котельня, №1-3 - споруди, а - ганок. 25.12.2007 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 117,1 кв.м., житловою площею - 62,6 кв.м., літ.«Б» - гараж, літ.«б» - підвал, літ.«В» - сарай, літ.«Г» - душ, літ.«Д» - вбиральня, літ.«Є» - котельня, №1-3 - споруди, а - ганок, було зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17209930 від 25.12.2007 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.12.2021 року, актовий запис №1686. За життя спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповідального розпорядження стосовно свого майна не складав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 117,1 кв.м., житловою площею - 62,6 кв.м., літ.«Б» - гараж, літ.«б» - підвал, літ.«В» - сарай, літ.«Г» - душ, літ.«Д» - вбиральня, літ.«Є» - котельня, №1-3 - споруди, а - ганок. Позивач просить встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з 01.01.1991 року по 17.12.2021 рік, встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно позивачу для реалізації спадкових прав. В судовому засіданні позивач пояснила, що з січня 1991 року вона спільно з [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу по день його смерті [INFO] , мали спільний побут, спільний бюджет та господарство, взаємні права та обов`язки. Ще до розірванню шлюбу [PERSON] та [PERSON] вирішили отримати земельну ділянку у м.Білгород-Дністровському для будівництва власного жилого будинку. Рішенням Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів виконавчого комітету №498 від 20.04.1989 року Зайцеву надано дозвіл на виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку по [ADDRESS] . Після отримання дозволу на будівництво житлового будинку, [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти почали будівництво. Відповідно до акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 14.11.2007 року спільний житловий будинок [ADDRESS] був прийнятий в експлуатацію. 11.12.2007 року виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради на підставі рішення №1290 від 22.11.2007 року на імя [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] на житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 117,1 кв.м., житловою площею - 62,6 кв.м., літ.«Б» - гараж, літ.«б» - підвал, літ.«В» - сарай, літ.«Г» - душ, літ.«Д» - вбиральня, літ.«Є» - котельня, №1-3 - споруди, а - ганок. 25.12.2007 року [PERSON] зареєстрував право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 117,1 кв.м., житловою площею - 62,6 кв.м., літ.«Б» - гараж, літ.«б» - підвал, літ.«В» - сарай, літ.«Г» - душ, літ.«Д» - вбиральня, літ.«Є» - котельня, №1-3 - споруди, а - ганок, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17209930 від 25.12.2007 року. 28.10.2011 року позивач [PERSON] зареєструвалась у житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується відміткою у домовій книзі. Рішенням Білгород-Дністровськоїх міської ради №437-VІІІ від 25.11.2021 року була затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та [PERSON] у власність була передана земельна ділянка площею 0,0810 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:006:1347. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.12.2021 року, актовий запис №1686. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина яка складається з житлового будинку [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 117,1 кв.м., житловою площею - 62,6 кв.м., літ.«Б» - гараж, літ.«б» - підвал, літ.«В» - сарай, літ.«Г» - душ, літ.«Д» - вбиральня, літ.«Є» - котельня, №1-3 - споруди, а - ганок. Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно позивачу для реалізації спадкових прав. За вимогами п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст.21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом із тим згідно зі ст.74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст.74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визнання осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК , суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Оскільки відносини між подружжям мають, насамперед, глибоко особистий характер, то й правовому регулюванню особистих немайнових відносин у сімейному праві надається особливе значення. Суспільні зв`язки, що складаються в сім`ї, є глибоко особистими, багато в чому інтимними і ґрунтуються на почуттях любові та взаємної прихильності. В новому Сімейному кодексі, порівняно з КЗпШС, збільшена кількість норм, які регулюють особисті немайнові відносини подружжя. Проте велика кількість особистих відносин між подружжям знаходиться поза сферою правового регулювання. В силу своєї делікатності та інтимності вони не піддаються зовнішньому впливу, що вказує на їх особливий характер. До особистих немайнових прав подружжя СК відносить ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов 'язків та спільне вирішення питань життя сім`ї; право на особисту свободу. Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст.7 СК є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст.24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей. Відтак суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю «сім`ї», є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обов`язків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 01.01.1991 року по 17.12.2021 рік проживали разом в спільному житловому будинку, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, піклувалися одне про одного, планували та здійснювали спільний відпочинок, облаштовували спільний побут. Зазначені пояснення позивача були підтверджені [PERSON] , яка була допитана в якості свідка, яка підтвердила, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, були поєднані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки. Підстав ставити під сумнів показання свідка, у суду не має, ці показання є переконливими та логічними. Тому суд вважає за можливе встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з 01.01.1991 року по 17.12.2021 рік. Щодо визнання спірного майна спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, слід встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 29.03.2019 року. На підставі наданих позивачем доказів та показу свідка наданих під час розгляду справи, суд приходить до переконання, що житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 117,1 кв.м., житловою площею - 62,6 кв.м., літ.«Б» - гараж, літ.«б» - підвал, літ.«В» - сарай, літ.«Г» - душ, літ.«Д» - вбиральня, літ.«Є» - котельня, №1-3 - споруди, а - ганок набутий [PERSON] та [PERSON] в результаті спільної праці за спільні кошти під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період встановлений судом, а тому є спільною сумісною власністю. Щодо визнання права власності на Ѕ частину спадкового майна. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1264 ЦК України, в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2,4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1, 3 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 117,1 кв.м., житловою площею - 62,6 кв.м., літ.«Б» - гараж, літ.«б» - підвал, літ.«В» - сарай, літ.«Г» - душ, літ.«Д» - вбиральня, літ.«Є» - котельня, №1-3 - споруди, а - ганок, як спільно нажитого майна з [PERSON] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved