Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовною\~заявою,\~в якій\~після уточнення\~позовних вимог\~просить визначити\~йому додатковий\~строк тривалістю\~два місяці\~з моменту\~набрання судовим\~рішенням законної\~сили для\~подання заяви\~про прийняття\~спадщини після\~смерті [INFO] [PERSON] .В обґрунтування своїх вимог зазначив, що похованням бабусі займався позивач, він же здійснював оплату предметів та послуг похоронного призначення. 17.12.1996 року [PERSON] було складено заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори Матвеєнко В.О. Відповідно до заповіту [PERSON] заповіла усе належне їй майно, в тому числі належну їй квартиру [ADDRESS] , своєму онуку [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. від 19.05.2022 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що позивач не подав до органу нотаріату у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини. В спадковому реєстрі відсутня інформація про заведення спадкової справи щодо [PERSON] , а отже інші особи не зверталися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини. Щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини зазначив, що на піклуванні позивача знаходиться його батько [PERSON] , який є інвалідом ІІ групи безтерміново по психічному захворюванню. Хвороба батька пов`язана із значними обмеженнями рівня його життєдіяльності, останній має обмежену здатність контролювати свою поведінку, обмежену здатність до спілкування, самообслуговування та самостійного пересування. Вказаний стан батька вимагає від позивача постійного перебування з ним. Крім того, оскільки разом з ними проживає малолітня дитина позивача, останній зобов`язаний постійно контролювати поведінку батька. Інші родичі, які б могли доглядати за [PERSON] , відсутні. В жовтні 2021 року позивач захворів на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2. У листопаді 2021 року позивач проходив лікування з приводу остеохондрозу шийного відділу хребта ускладнений нестабільністю С5-С6, С6-С7 міжхребцевих дисків зі стійким больовим синдромом, в тому числі і на денному стаціонарі. Крім того зазначив, що про існування заповіту позивачу стало відомо лише наприкінці березня 2022 року, оскільки за життя бабуся про це не згадувала, а лише незадовго до смерті повідомляла про своє бажання, щоб після її смерті позивач разом із донькою мешкали в її квартирі. З урахуванням викладеного, вважав, що народження дитини незадовго до відкриття спадщини, психічне захворювання його батька, хвороба позивача на COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, погіршення внаслідок хвороби його стану здоров`я, необізнаність про наявність заповіту є поважними причинами для пропущення строку на своєчасне прийняття спадщини, а тому просив позовні вимоги задовольнити. Позивач та його представник надали суду заяви з проханням розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала. В поданому до суду відзиві на позовну заяву зазначила, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з правовою позицією, викладеної у постанові Верховного Суду України від 06.02.2013 року по справі №6-167цс 12, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняття спадщини. Крім того, законодавець передбачає декілька варіантів порядку реалізації права подання заяви про прийняття спадщини, а саме: у разі, якщо особа за станом здоров`я або іншими причинами не може прийти до нотаріальної контори, вона може запросити нотаріуса додому або ж направити таку заяву поштою. Отже, позивач мав можливість направити поштою заяву про прийняття спадщини на адресу нотаріуса, запросити нотаріуса додому, чим він не скористався. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно (а.с.4). 17.12.1996 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори Матвеєнко В.О. за реєстровим №4-4022. Зі змісту даного заповіту вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось в тому числі нелажну їй квартиру [ADDRESS] повністю заповіла своєму онуку [PERSON] (а.с. 8). Позивач по справі є онуком [PERSON] (а.с.8, 11-12,18-21). Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. від 19.05.2022 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке залишилося після смерті його бабусі [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини (а.с. 9). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №68987639 від 19.05.2022 року інформація про наявність спадкової справи після смерті [PERSON] відсутня (а.с. 10). Згідно довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №35 від 03.08.2022 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним зареєстровані його батько (а.с.21) [PERSON] , [INFO] , та донька позивача [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0079409 від 05.08.2019 року, [PERSON] , [INFO] , є інвалідом ІІ групи з 01.07.2019 року безстроково за загальним захворюванням (а.с. 15). Згідно довідки №38.1-21/613 від 22.03.2022 року, яка видана завідувачем поліклінічного відділення КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради», [PERSON] , [INFO] , є інвалідом ІІ групи безтерміново по психічному захворюванню (а.с. 16). Згідно висновку лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи, [PERSON] визнаний таким, що потребує стороннього догляду та допомоги, у зв`язку із обмеженням самообслуговування, обмеженням здатності самостійно пересуватися, обмеженням здатності до спілкування, обмеженням здатності контролювати свою поведінку (а.с. 17). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого, [PERSON] , [INFO] , з 15.10.2021 року по 28.10.2021 року перебував на лікуванні у зв`язку із гострим респіраторним вірусним захворюванням, Covid-19 (а.с.22). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого, [PERSON] , [INFO] , з 09.11.2021 року до 23.05.2022 року проходив лікування з діагнозом: остеохондроз шийного відділу хребта ускладнений нестабільністю С5-С6, С6-С7 міжхребцевих дисків зі стійким больовим синдромом (а.с. 23). Згідно відповіді приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. та інформаційної довідки зі спадкового реєстру №70388355 від 21.10.2022 року, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкова справа не заводилася (а.с. 47, 56-57). Згідно відповіді Другої полтавської державної нотаріальної контори №481/01-16 від 21.10.2022 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилася (а.с. 58). Відповідно до статей 1216, 1217\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частинами першою, третьою статті 1268\~ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із частиною першою статті 1270\~ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до частини третьої статті 1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, строк на подання заяви позивачем про прийняття спадщини складав з 17.08.2021 року по 17.02.2022 року. З питань спадкування позивач звернувся до нотаріуса 19.05.2022 року, значно пропустивши строк для подання заяви про прийняття спадщини. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, [PERSON] посилався на народження доньки, хворобу свого батька, який в силу психічних розладів позбавлений можливості обходитися без сторонньої допомоги. Крім того, позивач зазначив, що у жовтні 2021 року він хворів на гостру респіраторну хворобу Covid-19, внаслідок ускладнень якої у листопаді 2021 року позивач отримував лікування за діагнозом остеохондроз шийного відділу хребта ускладнений нестабільністю С5-С6, С6-С7 міжхребцевих дисків зі стійким больовим синдромом. Вказане лікування відбувалося у період з 09.11.2021 року по 23.05.2022 року. Таким чином, позивач посилається на обставини, які можуть бути взяті судом до уваги лише тоді, коли особа, яка вважає себе спадкоємцем, знала про необхідність подання заяви про прийняття спадщини в певний строк, але не змогла це зробити. В своїй позовній заяві позивач зазначає про те, що про існування заповіту позивачу стало відомо лише наприкінці березня 2022 року, оскільки за життя бабуся про це не згадувала, а лише незадовго до смерті повідомляла про своє бажання, щоб після її смерті позивач разом із донькою мешкали в її квартирі. Наприкінці березня 2022 року бабусина сусідка [PERSON] під час прибирання в квартирі бабусі знайшла зазначений вище заповіт і повідомила про це позивача. Таким чином, позивач стверджує, що про наявність заповіту він дізнався наприкінці березня 2022 року, тобто після спливу строку для прийняття спадщини. Зазначені вище пояснення позивача в контексті з іншими його поясненнями в позовній заяві свідчать про те, що лише наприкінці березня 2022 року позивач дізнався про те, що може бути спадкоємцем за заповітом. Не знаючи про те, що він може бути спадкоємцем за заповітом, позивач не міг мати труднощі з прийняттям спадщини. Зважаючи на викладене, беручи до уваги надані суду позивачем докази, суд не вважає поважними причинами пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини обставини народження доньки позивача, її проживання із позивачем, хворобу батька позивача, а також хворобу самого позивача. Вказані обставини не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій по прийняттю спадщини. Посилання позивача на те, що лише наприкінці березня 2022 року йому стало відомо про наявність заповіту, а отже і про можливість прийняття спадщини за заповітом, не підтверджено належними, достатніми та допустимими доказами. Ні позивач, ні його представник не заявляли суду клопотання про витребування інших доказів, окрім копії спадкової справи. Крім того, позивачем не заявлялося клопотання з приводу виклику та допиту у якості свідка [PERSON] , яка згідно пояснень позивача знайшла в квартирі заповіт. Факт того, що позивач в кінці березня 2022 року дізнався про існування заповіту, не є загальновідомою обставиною, а тому такий факт підлягав доказуванню. Беручи до уваги принцип диспозитивності (ст.13 ЦПК України), а також вимоги ст.83 ЦПК України про те, що суд за власною ініціативою не витребовує докази, суд дійшов висновку про те, що факт того, що позивач лише в кінці березня 2022 року дізнався про існування заповіту, не встановлено судом, хоча позивач на це і посилається. Крім того, суд бере до уваги і те, що з позовом про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач звернувся лише в серпні 2022 року. Беручи до уваги викладене, що позивач та його представник не надали суду належних, достатніх та допустимих доказів необізнаності позивача про існування заповіту, що зазначені позивачем обставини суд не вважає поважними причинами пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд в задоволенні позовних вимог відмовляє. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача відносяться на його рахунок.

Outcome: dismissed