Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

В листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, передані в якості авансу за попереднім договором купівлі-продажу квартири, у розмірі 9 300,00 дол. США. Відповідач ухиляється від укладення договору купівлі-продажу, повернути аванс відмовляється, тому позивач просить суд стягнути з неї суму авансу в розмірі 9 300,00 дол. США та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.03.2021 між сторонами був укладений у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу. Предметом договору була квартира [ADDRESS] . Відповідно до умов Договору сторони зобов`язались у строк до 15.04.2021 укласти договір купівлі-продажу (основний договір) вказаної квартири. Згідно цього ж Договору покупець передав, а продавець прийняв аванс у сумі 9 300,00 дол. США - в рахунок належних платежів за договором купівлі-продажу вказаної квартири. Зі змісту Договору встановлено, що сторони домовились, що істотними умовами основного договору купівлі-продажу будуть такі: продаж квартири буде вчинено за ціною 24 000,00 дол. США, що будуть надані з урахуванням переданої покупцем суми в розмірі 9 300,00 дол. США. В майбутньому відповідач вирішила не укладати з позивачем договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Проте до теперішнього часу кошти сплаченого авансу не повернуті, виконати свої грошові зобов`язання відповідач відмовляється. В зв`язку з викладеним позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09.11.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 09.11.2022 Ленінським районним судом м. Миколаєва постановлено хвалу, згідно якої накладено арешт на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.11.2022 представник позивача [PERSON] адвокат Куратьов А.В. приймає участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. В судовому засіданні представник позивача Куратьов А.В. , який приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, та представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Проти постановлення по справі заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомила. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Направлена на її адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористалась. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 04.03.2021 між сторонами був укладений у простій письмовій формі Попередній договір купівлі-продажу. Предметом договору є квартира [ADDRESS] . Відповідно до Договору сторони зобов`язались у строк не пізніше 15.04.2021 укласти договір купівлі-продажу (основний договір) вказаної квартири, а також здійснити повний розрахунок. Згідно цього ж Договору покупець [PERSON] передав, а продавець [PERSON] прийняла аванс у розмірі 9 300,00 дол. США - в рахунок належних платежів за договором купівлі-продажу квартири. Сторони домовились, що продаж квартири буде вчинено за ціною 24 000,00 дол. США, що будуть сплачені з урахування попередньо переданої суми 9 300,00 дол. США. У встановлений строк відповідач відмовилась від укладання з позивачем договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , та відмовилась від укладання такого договору в подальшому. Проте до теперішнього часу кошти сплаченого не відповідачем не повернуті, виконати свої зобов`язання відповідач відмовляється. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно із ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. У відповідності до ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 13.02.2013 за наслідками розгляду справи № 6-176цс12. Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що сторони домовилися укласти договір купівлі-продажу квартири, у зв`язку з цим позивач передав відповідачу кошти в загальному розмірі 9 300,00 доларів США. Однак сторони не уклали та не оформили договір купівлі - продажу квартири за формою, передбаченою ст. 657 ЦК України, відповідач не відмовилась від укладення договору та не повернула отримані кошти. За таких обставин передані позивачем відповідачу кошти вважаються авансом та підлягають поверненню в тому ж розмірі, в якому вони надавались. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц, від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц та № 373/2054/16-ц. Отже, виходячи з аналізу вищевикладеного та враховуючи доведення позивачем належними, допустимим та достовірними доказами в розумінні статей 77-79 ЦПК України обставин передання нею коштів авансу [PERSON] за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 04.03.2021 в розмірі 9 300,00 доларів США, які останньою у добровільному порядку не повернуті, позов [PERSON] щодо стягнення коштів (авансу) підлягає задоволенню. Згідно з частиною першою статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що спір розглянутий судом та позов задоволений, проте клопотання сторін про скасування заходів забезпечення позову до суду не надходило, вжиті за ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09.11.2022 у справі № 489/3169/22 (провадження № 2-з/489/34/22) заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3 896,20 грн., з яких 3 400,00 грн. - витрати на оплату судового збору, які понесені позивачем при зверненні до суду та 496,20 грн. - витрати зі сплати судового збору за заяву про забезпечення позову.

Outcome: approved