Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), у якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2016 по справі №607/91/16-ц з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з 1400,00 грн. до 5000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. А також, просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину в розмірі 26846,63 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2016 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1400,00 грн., щомісячно. Однак, з часу ухвалення рішення матеріальне становище позивача погіршилось, у позивача в новому шлюбі народилась ще одна дитина, по догляду до досягнення трьох років якої, вона перебуває у відпустці. Єдиним доходом позивача на даний час є лише 860,00 грн. на місяць державної соціальної допомоги при народженні дитини. Донька сторін [PERSON] потребує значних коштів, пов`язаних із харчуванням, одягом, навчанням, доглядом за здоров`ям, всебічним розвитком, на що аліментів у розмірі 1400,00 грн. на місяць не вистарчає. Даний розмір аліментів є навіть меншим, ніж рекомендований Сімейним кодексом України. Відповідач разом із своєю новою сім`єю виїхав на проживання до США, тобто країни із високим рівнем розвитку, де у нього є можливість отримувати достатній дохід, який дозволить йому сплачувати аліменти у більшому розмірі, які необхідні для забезпечення повсякденного життя дитини, а саме 5000,00 грн. Разом з цим, позивач несе додаткові витрати, пов`язанні з навчанням, лікуванням та розвитком дитини. А саме, позивач понесла витрати з купівлі нового ноутбука вартістю 16999,00 грн, який необхідний для навчання дитини у школі та всебічного розвитку. Окрім того, позивач оплатила вартість навчання дитини у вокальній студії за період 2019 - 2022 років на загальну суму 33600,00 грн. А також, позивачем сплачено за консультації дитини у лікаря-дерматолога та відповідні ліки 3094,27 грн. Таким чином, половину цих витрат (26846,63 грн.) відповідач повинен компенсувати позивачу. Тому, враховуючи необхідність забезпечення дитині належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, рівність обов`язку батьків утримувати своїх дітей, просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 26.09.2022 відкрите провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 25.10.2022 судом отримано відзив на позов, у якому відповідач частково визнає позовні вимоги, а саме, не зважаючи на тимчасову відсутність доходів, погоджується сплачувати аліменти в більшому розмірі, а саме 2500,00 грн. щомісяця. Однак, більшу суму аліментів він сплачувати не зможе, так як з роботи в Приватбанку звільнився, виїхав із теперішньою дружиною та їх малолітнім сином на проживання до США, де на роботу ще не влаштувався. Отже, на його утриманні на даний час є ще дружина та малолітній син. Окрім того, відповідач має ряд захворювань, а також син відповідача страждає від алергії, а тому потребує значних коштів для лікування. Відповідач, як батько, ніколи не відмовлявся і не відмовляється від матеріальної допомоги, своєчасно сплачує позивачу встановлені рішення суду аліменти, та, по мірі можливості, надає додаткові кошти на утримання та потреби дитини. Також, відповідач частково визнає необхідність компенсувати позивачу додаткові витрати на дитину, а саме погоджується сплатити половину сплачених позивачем суми на лікування дитини в розмірі 1547, 13 грн. та половину усіх документально підтверджених витрат позивача на оплату занять дитини у вокальній студії. Згідно долучених до позовної заяви копій квитанцій, позивач оплатила за період 2019 - 2021 років кошти в розмірі 11354,00 грн, половину з яких, в розмірі 5677,00 грн., відповідач не заперечує, що слід з нього стягнути. У задоволенні ж решти вимог позивача, а саме стягнення не підтверджених документально витрат на заняття дитини у вокальній студії та витрат на купівлю ноутбука просить відмовити, у зв`язку із їх необґрунтованістю. Зокрема, придбання ноутбука позивачем із відповідачем не погоджувалось, а також у відповідача є сумніви щодо того, що ноутбук придбаний саме для їх дочки, а не для позивача. У відповіді на відзив позивач зазначає, що наведені відповідачем у відзиві обставини не доводять неможливості сплачувати аліменти у більшому розмірі. А також, додаткові витрати на дитину є належно підтверджені та половина їх має бути компенсована відповідачем. Тому, вимоги позивача про стягнення аліментів та витрат на дитину є обґрунтовані і просить їх задовольнити. У запереченні відповідач не погодився із аргументами, викладеними позивачем у відповіді на відзив. Вважає, що сума аліментів, яку просить стягнути позивач є зависокою, а розмір додаткових витрат частково не обґрунтований, про що описано у відзиві на позов. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні позов частково визнав, а саме аліменти в розмірі 2500,00 грн. до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати в розмірі 7224,13 грн. У задоволенні решти вимог просив відмовити. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2016 по справі №607/91/16-ц стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1400,00 грн., щомісячно, починаючи з 11.01.2016 та до досягнення дитиною повноліття. Вищенаведеним рішенням суду встановлено, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.01.2016. Під час шлюбу в сторін [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23.03.2009 відділом РАЦС Тернопільського МУЮ, актовий запис №621. Дитина [PERSON] проживає разом із позивачем, що не заперечується відповідачем, а також підтверджено довідкою ОСББ «Білецька, 53» від 22.08.2022 за №150. Згідно цієї ж довідки, до складу сім`ї позивача входить, окрім доньки позивача [PERSON] , чоловік позивача [PERSON] та син позивача та [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21.11.2020 Тернопільським міськрайонним відділом ДРАЦС, 21.11.2020 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Прізвище дружини після шлюбу - « [PERSON] ». У цьому шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 11.01.2022 Тернопільським відділом ДРАЦС. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25.10.2017 Тернопільським міськрайонним відділом ДРАЦС, 25.10.2017 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. У цьому шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 08.02.2019 Тернопільським міськрайонним відділом ДРАЦС. Відповідно до довідки №084 виданої 08.08.2022 ТОВ «Інтертоп Україна», позивач з 24.09.2018 по теперішній час працює в товаристві на посаді керуючого магазином «Інтертоп-2» м. Тернопіль. З 23.03.2022 по 03.01.2025 позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , до досягнення ним трьох років. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 17.08.2022, позивач отримала у квітні, травні та червні 2022 року дохід (соціальну виплату) від Управління соціальної політики Тернопільської міської ради в розмірі 860,00 грн. кожного місяця. Згідно довідки Пенсійного фонду України від 30.09.2022 [PERSON] (теперішня дружина відповідача) у 2022 році отримувала дохід лише в січні в розмірі 6500,00 грн. та в лютому в розмірі 2725,00 грн. Відповідач 18.10.2022 звільнений з посади старшого інкасатора-водія Департаменту регіональної інкасації АТ «Приватбанк» за власним бажанням. Протягом 2019-2022 років позивачем сплачено фізичній особі підприємцю [PERSON] за заняття дитини сторін [PERSON] з вокалу 11359,50 грн., що підтверджено 22 квитанціями, які надала позивач до матеріалів справи, а також не заперечується відповідачем. У зв`язку із виявленим у дитини дерматологічним захворюванням, позивач сплатила за дві консультації дитини у лікаря-дерматолога [PERSON] 750,00 грн. (17.06.2022 - 500,00 грн., 25.07.2022 - 250,00 грн.), а також придбала ліки на суму 2344,27 грн. (23.08.2022 - на суму 873,00 грн., 24.08.2022 - на суму 1471,27 грн), що підтверджено відповідними товарними чеками, копії яких надала позивач, а також визнає відповідач. З 08.09.2022 по 20.09.2022 відповідач перебував на стаціонарному лікуванні в Тернопільській комунальній міській лікарні №2, у зв`язку із загостренням хронічного захворювання внутрішніх органів (виписка із медичної карти хворого №07638 від 20.09.2022). Восени 2022 року відповідач разом із дружиною [PERSON] та сином [PERSON] виїхали до США відповідно до програми уряду США «United for Ukraine», де й проживають станом на день розгляду справи. Дана обставина визнається двома сторонами. Суд зазначає, що будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України від 17 травня 2017 року №037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін до статті 182 СК України - 30 %). Поряд з цим, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, встановлений частиною 2 статті 182 СК України, становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Судом встановлено, що з часу ухвалення 21.03.2016 рішення суду про стягнення аліментів сімейне становище як позивача, так і відповідача змінилось. Сторони зареєстрували нові шлюби, і в цих шлюбах і в позивача, і у відповідача народилось по одній дитині. Однак, матеріальне становище позивача погіршилось, так як остання з березня 2022 року не працює та перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років і отримує місячний дохід лише в розмірі 860,00 грн. У той же час, відповідач звільнився з роботи в АТ «Приватбанк» за власним бажанням та, згідно його ж твердження у запереченні, здійснив одноразову витрату більше 3 тисяч доларів США (еквівалент близько 120000 тисяч гривень) для купівлі квитків до США, що, на переконання суду, вказує на можливість утримання ним дитини у більшому розмірі, ніж визначений рішенням суду від 21.03.2016. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня - 2833 гривні. Зважаючи на матеріальне становище платника аліментів, який за віком та станом здоров`я є працездатним (виписка з медичної карти цього не спростовує), вік дитини, враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд доходить до переконання, що аліменти, які стягуються на утримання дитини слід збільшити з 1400,00 грн. до мінімального рекомендованого розміру 2833,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення аліментів слід відмовити, так як позивач не надала суду доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у ще більшому розмірі (5000,00 грн. щомісячно). Такий розмір, на думку суду, відповідає встановленому законодавцем рекомендованому мінімальному розміру аліментів на одну дитину. Менший розмір аліментів не буде достатнім для належного утримання дитини та забезпечення рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину. Відповідно до ч.1 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч.2 ст. 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем надані належні та допустимі докази витрат на лікування дитини від дерматологічного захворювання (товарні чеки про сплату коштів за консультацію дитини у лікаря-дерматолога на суму 750,00 грн., товарні чеки про сплату коштів за ліки на суму 2344,27 грн.) на загальну суму 3094,27, які також визнаються відповідачем. Тому, суд вважає, що половину цих витрат в розмірі 1547,13 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Також, позивачем ставиться вимога про стягнення 16800,00 грн. (половина від 33600,00 грн.) витрат, пов`язаних із розвитком здібностей дитини, а саме заняттями вокалом. Однак, позивачем доведено належними та допустимими доказами лише сплату 11359,50 грн., що підтверджено наданими позивачем 22 квитанціями. Тому, ця вимога є обґрунтованою лише частково та, відповідно, підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 5679,75 грн. цих витрат, як половину від 11359,50 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача половини витрат на купівлю ноутбука. З огляду на те, що відповідач заперечує доцільність купівлі ноутбука та ставить під сумнів, що ноутбук купувався саме для дитини, ці обставини повинні бути доведені саме позивачем. В якості доказу понесення цих витрат позивачем надано копію чеку виданого 15.12.2021 товариством з обмеженою відповідальністю «ФТД-Ритейл» (магазин «Фокстрот») про продаж ноутбука Lenovo IdeaPad за ціною 16999,00 грн. Однак, хто придбав цей ноутбук з чека встановити неможливо. Відповідно, для кого купувався ноутбук може бути лише припущенням. Надана позивачем копія фотографії дівчини, яка сидить за столом, на якому лежить ноутбук, також не може бути достатнім доказом, так як з фотографії неможливо встановити чи це саме той ноутбук, про який йдеться у чеку магазину. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 статті 81 ЦПК України). Тому, суд дійшов висновку про недоведеність цієї вимоги та необхідність відмовити у задоволенні позову у цій частині. Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial