Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просили суд стягнути заборгованість за кредитом спадкодавця у розмірі 7 913,67 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.05.2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 13 000,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] помер. За життя позичальник належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим на момент його смерті утворилася заборгованість у сумі 7 913,67 грн., яка складається з наступного: 7 913,67 грн. заборгованість за тілом кредиту. Позивач зазначає, що відповідачі є спадкоємцями [PERSON] , оскільки проживали з ним на момент смерті, та вважаються такими, що прийняли спадщину, відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України. На виконання вимог частини другої статті 1281 Цивільного кодексу України банк направив претензію кредитора до Новомосковської державної нотаріальної контори. Крім того, 30.09.2019 року до спадкоємців боржника було направлено лист-претензію, проте заборгованість спадкоємцями не погашено. Оскільки відповідачі не відмовилися від прийняття спадщини та до складу спадщини увійшли в тому числі і кредитні зобов`язання померлого, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором становить 7 913,67 грн., яка складається з наступного: 7 913,67 грн. заборгованість за тілом кредиту. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження (а.с. 79-80). В судове засідання представник позивача повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір без номеру від 29.05.2007 року, відповідно до якого позичальник отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с. 14). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 52). В порядку ст. 1281 ЦК України, АТ КБ «ПриватБанк» 14.11.2018 року направило претензію кредитора до Новомосковської районної державної нотаріальної контори (а.с. 59). 30.09.2019 року позивач направив на ім`я відповідачів, лист-претензію про обов`язок сплати заборгованості перед банком в розмірі 7 913,67 грн. (а.с. 61). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3, 4 ст. 1268 та в ст. 1269 ЦК України. Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Разом з тим, суд враховує наступне. Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором). Аналіз ч. 2 ст.1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно. За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені. Крім того, суду не надано належних та допустимих доказів про те, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом померлого [PERSON] , наявність у їхніх паспортах відмітки про реєстрацію за однією адресою, не являється доказом кровного споріднення. У відповідності до вимог ст.. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed