Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Ковальов Віктор Михайлович, звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою до Виробничого кооперативу «Кооператив «Асфальтобетонщик» про стягнення заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що згідно наказу № 20/к від 01 березня 2018 року, вона з 01 березня 2018 року працює на посаді юриста в Кооперативі «Асфальтобетонщик», код ЄДРПОУ 19413928, який з 14 жовтня 2022 року змінив назву на Виробничий кооператив «Кооператив «Асфальтобетонщик». З березня 2018 року заробітну плату позивачка не отримувала. Даний позов стосується вимог за період з лютого по вересень 2022 року, за попередній період вона вже звернулася до суду з вимогою про стягнення заборгованості. Відповідно до довідки роботодавця від 09.02.2022 року посадовий оклад [PERSON] становить 6600 гривень, тому заборгованість по заробітній платі з лютого по вересень становить 52800 гривень. Оскільки відповідач має перед нею борг по виплаті заробітної плати, [PERSON] змушена була звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з Виробничого кооперативу «Кооператив «Асфальтобетонщик» на її користь заборгованість по заробітній платі з лютого 2022 по вересень 2022 року в розмірі 52800 гривень. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 жовтня 2022 року було відкрито провадження у даній справі. Представник позивачки [PERSON] надав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. В заяві зазначив, що позивачка підтримує позовні вимоги, та просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник по довіреності відповідача Виробничого кооперативу «Кооператив «Асфальтобетонщик» Омельченко Оксана Вячеславівна в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. В заяві зазначила, що позов визнається частково. Раніше нею був поданий відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що позовні вимоги не визнає, оскільки кооператив фактично зупинив свою діяльність після смерті керівника [PERSON] , а саме з 27.03.2022 року після звільнення Київської області. Після звільнення з під окупації Київської області позивачка не з`являлася на своє робоче місце, жодного разу не повідомляла про своє місцезнаходження та заяв щодо заборгованості по заробітній платі від неї не надходило. Крім того засновники кооперативу за весь період роботи були не задоволені працівником [PERSON] . Також, враховуючи, що позивачка являється дружиною (вдовою) екс-голови кооперативу, безперешкодно розпоряжалася фінансами кооперативу та користувалася особистими коштами колишнього керівника [PERSON] в особистих цілях. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ч. 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01 березня 2018 року прийнята на посаду юриста в Кооперативі «Асфальтобетонщик», код ЄДРПОУ 19413928, яке з 14 жовтня 2022 року змінило назву на Виробничий кооператив «Кооператив «Асфальтобетонщик», що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] , копією наказу № 20/К від 01 березня 2018 року Кооперативу «Асфальтобетонщик» про прийняття [PERSON] на роботу, копією довідки від 09 лютого 2022 року, відповідно до якої заробітна плата позивачці не виплачувалась з березня 2018 року. З лютого 2022 року заробітна плата нараховувалась в розмірі 6600 гривень за місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Ч. 3 ст. 94 КЗпП України передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. За положеннями ст. 2 ЗУ «Про оплату праці»: 1. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. 2. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. 3. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно з ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши, надані в силу положень ст. 81 ЦПК України, докази в їх сукупності, судом дійсно встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що відповідач має борг перед позивачем по виплаті заробітної плати, а тому суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, у зв`язку з чим вони підлягають захисту судом шляхом стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати в розмірі 52800 гривень 00 копійок. Обставини, викладені у відзиві суд не приймає до уваги, оскільки не підтверджені відповідними доказами та не мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, рішення в частині виплати заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Крім того, враховуючи положення ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992 гривні 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved