Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-02 00:00:00

30 червня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №SUS1GA0000000001 від 12.02.2008 в розмірі 13969,11 євро, що за курсом 30,96 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.03.2020 складає 432483,65 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань. 28 липня 2020 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали та направлена відповідачу за місцем його реєстрації. 02.10.2020 до суду повернуто поштове повідомлення від відповідача. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. 15 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив [PERSON] , в якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви, мотивуючи тим, що позивач звернувся із позовом до суду поза межами строку позовної давності. Крім того, відповідач вказала, що змінила своє прізвище і додала до відзиву копію свідоцтва про укладення шлюбу. 12 листопада 2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, в якій представник позивача заперечив проти доводів відзиву на позов, та просив повністю задовольнити вимоги позову, мотивуючи тим, що вимоги позивача відповідають вимогам закону та визначені умовами договору, яким, відповідно до п. 5.5 умов договору, строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 5 років. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 12.02.2008 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № SUS1GA0000000001 ( далі- Кредитний договір), згідно з умовами якого банк зобов`язується надати відповідачу кредит у розмірі 42500 доларів США на наступні цілі: у розмірі 35000 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 7500 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезорвованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу. Періодом сплати визначеного період з 10 по 15 число кожного місяця. Щомісячна сплата позичальником коштів для погашення заборгованості за кредитом складає 401,44 доларів США. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань виступає іпотека чотирьох кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 61,20 кв.м. Додатком №1 до Кредитного договору визначена загальна вартість кредиту, Додатком №2 до Кредитного договору погоджено графік погашення кредиту, які є невід`ємними частинами Кредитного договору (а.с. 9-14). 24 листопада 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду до Кредитного договору (далі Додаткова угода), згідно з якою п.1 Кредитний договір №SUS1GA0000000001 від 12.02.2008 викладено у новій редакції. Зокрема, п. 8 Додаткової угоди визначено, що банк надав « Позичальникові» кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 24 листопада 2008 року по 12 лютого 2028 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 27740,60 євро на споживчі цілі. Додатковою угодою також визначено, що на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу. Періодом сплати визначено\~ період з «10 по «15» число кожного місяця. Погашення кредиту проводиться\~ щомісяця в період\~ сплати\~ у сумі не менше 319 євро. Пунктом 5.5. сторони погодили, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. (а.с. 15-18) При цьому, умовами Додаткової угоди від 24.11.2008 р. не визначено загальної вартості кредиту. Крім того, додатковою угодою визначено, що невід`ємним\~ додатком\~ до даного договору є Додаток №2 «Графік погашення кредиту», який позивач не надав суду, як і не надав суду будь-яких пояснень відсутності невід`ємного Додатку №2 Додаткової угоди. 03 листопада 2017 року відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого 03 листопада 2017 року, Шосткинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 03 листопада 2017 року, про що в цей день зроблено відповідний актовий запис №338. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка « [PERSON] », дружини « [PERSON] ». (а.с. 44) Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.03.2020 складає 68048,94 євро, з яких: заборгованість за тілом кредиту 24428, 04 євро; заборгованість за відсотками 13969,11 євро; заборгованість по комісії за користування кредитом 558,19 євро; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 29093,60 євро. (а.с. 7-18) Як вбачається з вимог позовної заяви, позивач на свій розсуд просить суд стягнути частину заборгованості, а саме 13969,11 євро заборгованість по відсоткам за користування кредитом. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Згідно з ст. 526, 527, 530, ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, судом при досліджені матеріалів справи, в розрахунку заборгованості виявлено необґрунтоване збільшення заборгованості за тілом кредиту, а саме: 11.02.2009 на 151,25 евро, 11.02.2010 на 171,07 євро, 11.02.2011 на 177,32 євро, 10.02.2012 на 180,36 євро, 11.02.2013 на 82,36 євро, 13.02.2013 на 93,52 євро, що загалом складає 855,88 євро. (а.с. 4,5-7) При цьому, розрахунок не містись даних щодо походження збільшення тіла кредиту. Також, при дослідженні розрахунку заборгованості щодо відповідності розміру процентної ставки до суми нарахованих процентів на суму поточної заборгованості за тілом кредиту встановлено, що сума нарахованих процентів на залишок поточної заборгованості за кредитом розрахована позивачем по вищій процентній ставці ніж вказана в розрахунку заборгованості, і така невідповідність спостерігається упродовж всього періоду нарахування процентів на залишок поточної заборгованості за кредитом, що не узгоджується з пунктами 4, 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пунктами 2.3, 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Крім того, в матеріалах справи відсутній повний обсяг документів бухгалтерського обліку, зокрема виписка по рахунку відповідача, яка відображає облік здійснених операцій за кредитним договором за досліджуваний період (з 12.02.2008 по 31.03.2020), що позбавляє суд можливості в повній мірі дослідити відповідність розрахунку заборгованості умовам кредитного договору. Верховний Суд 30 січня 2018 року (ВС/КЦС у справі №161/16891/15-ц) дійшов до висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна норма міститься і в п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018р. №75, згідно якої виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Крім того, ненадання позивачем Додатку №2 Додаткової угоди, а саме графіку погашення заборгованості, яким визначено розмір щомісячних платежів у розрізі погашення основного боргу, відсотків та винагороди за надання фінансового інструменту), також позбавляє суд можливості встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, зокрема, неможливо встановити документально обґрунтований розмір щомісячних платежів (в т.ч. за кредитом, процентів за користування кредитом, комісії, страхових та інших платежів). Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити правові підстави звернення до суду з позовом та відповідність й узгодженість нарахованої суми заборгованості матеріалам справи і вимогам закону. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи те, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, та приймаючи до уваги те, що відповідач заперечує щодо суми стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, позивач не надав доказів на підтвердження викладених позовних вимог, а тому у суду відсутні підстави вважати розрахунок заборгованості за кредитним договором наданий до суду позивачем обґрунтованим. Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що суд позбавлений можливості перевірити правові підстави звернення до суду позивача з даним позовом та обґрунтованість і відповідність нарахованої заборгованості умовам договору, її розмір та складові частини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, є недоведеними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Стосовно заяви відповідача про застосування позовної давності, то суд зазначає, що оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, у задоволенні такого позову відмовляється саме з цієї підстави. Тобто сплив позовної давності, є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог (постанова Верховного Суду від 03.02.2022 № 758/10335/16-ц). Позивачеві відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі, що виключає стягнення судових витрат з відповідача в силу ст. 141 ЦПК України, тому вимога позивача про стягнення на його користь сплаченого судового збору з відповідача, також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed