Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Укржитлосервіс» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, мотивуючи тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2021 року у справі № 757/47440/19-ц з ДП «Укржитлосервіс» на користь позивача стягнуто матеріальну шкоду у сумі 134 529 грн., інфляційні втрати у сумі 26 515,11 грн., вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Оскільки відповідач до цього часу не виконав рішення суду, то на думку позивача, він зобов`язаний сплатити на користь позивача в порядку ст. 625 ЦК України, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, втрати від інфляції за період з серпня 2019 року по грудень 2022 року у розмірі 61 816,07 грн. та 3% річних за період з 24.08.2019 року по 11.01.2023 рік у розмірі 13 810,42 грн. Ухвалою від 27.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 25.01.2023 року (а.с. 38). Повідомленням суду від 27.10.2022 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подання відповідних заяв по суті справи у встановлені строки (а.с. 39). Судова повістка про виклик до суду від 27.10.2022 року була направлена судом на офіційну електрону адресу відповідача ДП «Укржитлосервіс» bcc1@ukr.net, що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного листа. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили. Представник позивача [PERSON] у заяві про збільшення позовних вимог від 11.01.2023 року просила суд розглянути справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. За таких обставин, суд розглянув відповідно до ст. 280 ЦПК України за правилами заочного позовного провадження. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Як встановлено судом, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2021 року позов [PERSON] до ДП «Укржитлосервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, задоволено частково. Стягнуто з ДП «Укржитлосервіс» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 134 529 грн., інфляційні втрати в сумі 26 515,11 грн., судові витрати в сумі 8 860,92 грн. та 2 790,42 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.09.2021 року виправлено помилку, допущену у рішенні Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2021 року, та, зокрема викладено абзац 4 резолютивної частини ухвали в наступній редакції: «Стягнути з Державного підприємства «Укржитлосервіс» на користь [PERSON] судові витрати в сумі 15 832,17 грн. та 2 790,42 грн.». Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини, встановлені вказаним рішеннями суду не підлягають доказуванню. Постановою головного державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюка Д.М. відкрито виконавче провадження № 68367306 з примусового виконання виконавчого листа №757/47440/19-ц, виданого 18.01.2022 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ДП «Укржитлосервіс» на користь [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 179 666,70 грн. (а.с. 19). Відповідно до листа Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 68367306/20 від 09.06.2022 року (а.с. 20), матеріали ВП № 68367306 направлено до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно з листом Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № О-3962 від 16.08.2022 року Вих. 17711 (а.с. 21) ВП № 68367306 входить до складу зведеного виконавчого провадження про стягнення коштів з ДП «Укрдитлосервіс» на користь фізичних юридичних осіб та держави. Станом на 16.08.2022 року, в межах виконавчого провадження на користь [PERSON] кошти не перераховувались, залишок заборгованості за даним виконавчим документом становить 179 666,70 грн. Отже, матеріали справи не містять і відповідачем суду не надано належних і допустимих доказів на підтвердження повного виконання грошового зобов`язання перед позивачем. Положеннями статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Чинним законодавством не передбачено припинення зобов`язання на підставі рішення суду. Тому, у разі відсутності інших підстав для припинення зобов`язань, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі №6-113цс14. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. При цьому, виходячи з аналізу вимог ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, тобто це зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 5 зазначеної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, на підставі вказаного судового рішення, яке набрало законної сили, у відповідача виникло грошове зобов`язання, а тому в даному випадку повинні застосовуватися, в тому числі й положення ст. 625 ЦК України, оскільки останній в примусовому порядку обов`язок зі сплати грошової суми, покладений на нього в судовому порядку, не виконав. Враховуючи, що ч. 5 ст. 11 ЦК України прямо передбачає можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення, а тому і застосування до боржника, що прострочив виконання такого зобов`язання, негативних наслідків, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку із невиконанням рішення суду, позивач [PERSON] має право на стягнення із відповідача 3% річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі цього рішення суду. При цьому, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком визначення розміру нарахування 3% річних та інфляційних витрат, оскільки останнім здійснено розрахунок за період, який передує набранню рішення суду законної сили, за яким виникло зобов`язання відповідача щодо відшкодування шкоди перед позивачем. Крім того, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2021 року було присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 26 515,11 грн. Оскільки рішення суду набрало законної сили 20.04.2021 року нарахування інфляційних втрат необхідно здійснювати за період з травня 2021 року до грудня 2022 року (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), а 3% річних за період з 20.04.2021 року по 11.01.2023 рік (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог). Тому з відповідача ДП «Укржитлосервіс» на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти за прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме, сума інфляційних втрат за період з травня 2021 року по грудень 2022 року у розмірі 44 297,85 грн. (134 529 грн. сума боргу х 132,928% сукупний індекс інфляції / 100%) та сума 3 % річних за період з 20.04.2021 року по 11.01.2023 рік у розмірі 6 988,14 грн. (134 529 грн. сума боргу х 3% / 100% х 256 кількість днів прострочення / 365 кількість днів у році). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Що стосується заявленого позивачем відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Як вбачається з матеріалів справи інтереси позивача під час підготовки справи до розгляду та під час розгляду справи на підставі договору про надання правової допомоги від 01.03.2021 року та ордеру представляв адвокат Швачка С.В. (а.с. 28-29, 34). Відповідно до вказаних документів та квитанції позивач [PERSON] сплатив адвокату 5 600 грн. (а.с. 32). У договорі про надання правничої допомоги, додатку до договору про надання правової допомоги від 05.01.2022 року, акті надання послуг №55 від 11.10.2022 року, адвокатом зазначено об`єм послуг з надання правничої допомоги з деталізацією кожного його виду із затраченим адвокатом часом та його вартістю (а.с. 30, 31). Тому, дослідивши надані стороною позивача документи на підтвердження оплати позивачем професійних послуг адвоката, суд дійшов висновку, що такі витрати підтверджені належними та допустимими доказами (надано квитанцію про оплату послуг адвоката та детальний опис наданих послуг з детальним описом виконаних робіт адвокатом з представництва інтересів позивача в суді), у зв`язку з чим наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення про розподіл понесених позивачем судових витрат на правничу професійну допомогу в загальному розмірі 5 600 грн. Окрім того, такий розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для позивача. У зв`язку із задоволенням позову у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню сума судового збору за подання позову у розмірі 992,40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial