Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що [INFO] померла\~її мати\~ [PERSON] .\~За життя\~від імені\~останньої заповіти\~не складалися\~та не\~посвідчувалися.\~ [PERSON] належним чином прийняла спадщину, згідно зі ст. 1270 ЦК України, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Спадкова справа заведена за № 136/2020 в Другій Лохвицькій державній нотаріальній конторі. До складу спадщини входить земельна ділянка площею 4,3137 га, що розташована на території Заводської міської (колишньої Бодаквянської сільської) ради, Миргородського (колишнього Лохвицького) району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки: 5322681100:00:007:0817, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 163295, виданого Лохвицьким районним відділом земельних ресурсів 07.06.2006 року. Проте, нотаріусом Другої Лохвицької державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки Інформація про власника земельної ділянки та про документ, що посвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку, з невідомих причин відсутня у державному земельному кадастрі, що було встановлено на підставі витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5317992462021, виданого 07.04.2021 року. Просить суд визнати за нею, як спадкоємицею за законом після померлої [INFO] [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 4,3137 га, що розташована на території Заводської міської (колишньої Бодаквянської сільської) ради, Миргородського (колишнього Лохвицького) району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки: 5322681100:00:007:0817, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 163295, виданого Лохвицьким районним відділом земельних ресурсів 07.06.2006 року. Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 07.12.2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 23). Ухвалою суду від 09.01.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 32). В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] до позову додала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує (а.с. 21). Представники відповідача-\~Заводської міської\~ради Полтавської\~області,\~та третьої\~особи-\~Другої Лохвицької\~державної нотаріальної\~контори надіслали\~заяви про\~розгляд справи\~у їх\~відсутність.\~(а.с.\~28,\~30). Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст.\~13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1216\~ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до частини 1 ст.\~1258\~ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст.\~1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 9), свідоцтвом про шлюб [PERSON] (а.с. 10), Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу (а.с. 11-13). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.07.2020 року (а.с. 8). Згідно довідки № 454 від 05.08.2020 року [PERSON] на день смерті проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). До складу спадщини входить земельна ділянка площею 4,3137 га, що розташована на території Заводської міської (колишньої Бодаквянської сільської) ради, Миргородського (колишнього Лохвицького) району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки: 5322681100:00:007:0817, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 163295, виданого Лохвицьким районним відділом земельних ресурсів 07.06.2006 року (а.с. 19). Проте, постановою нотаріуса Другої Лохвицької державної нотаріальної контори Корсак В.С. було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки Інформація про власника земельної ділянки та про документ, що посвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку, з невідомих причин відсутня у державному земельному кадастрі, що було встановлено на підставі витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5317992462021, виданого 07.04.2021 року (а.с. 15), що також підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5317992462021 (а.с. 16-18). Пунктом 9 частини 1 ст.\~27\~Закону №\~1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. За ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення. За ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 10 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008р.\~№ 7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» роз`яснено, що відповідно до ст.\~1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). В даному випадку, відповідно до закону спадщина належить [PERSON] з часу відкриття спадщини. Як спадкоємець, позивач має право на набуття майна у власність в порядку спадкування, зобов`язана утримувати майно, здійснити його державну реєстрацію, проте не може цього робити у нотаріальному порядку. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також те, що [PERSON] не може реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження об`єктом нерухомого майна та оформити спадщину, зареєструвати право власності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за останньою права власності на земельну ділянку. Судові витрати суд вважає залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved