Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулася до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, в якому просить стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 30 000 грн шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України. Свої вимоги мотивує тим, що постановою Макарівського районного суду Київської області, яка набрала законної сили 13 жовтня 2020 року, закрито справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за статтею 44-3 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Позивач вважає, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що під час розмови з поліцейським останній називав його неадекватним водієм, постійно провокував конфлікт з пасажирами, підвищував голос та складав протокол близько 1 години. Крім того, після складання протоколу він та пасажири автомобіля, яким він керував, перебували у пригніченому стані. Через емоційне напруження він не зміг далі керувати автомобілем, тому передав керування родичеві. Також, позивач змушений був звернутися до адвоката за правовою допомогою, витративши значний час та кошти, щоб довести свою невинуватість. Незаконні дії правоохоронних органів змусили його втратити віру в справедливість, верховенство права та закону в суспільстві, в систему правоохоронних органів. Ураховуючи викладене, глибину душевних хвилювань та переживань, характер та тривалість немайнових втрат, час та зусилля, втрачені на пошук адвоката та оплату витрат на правову допомогу, вважає необхідним визначити моральну шкоду в розмірі 30 000 грн, тому звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі. 10 березня 2021 року ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова вищевказану справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 квітня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін за вищевказаним позовом. 11 червня 2021 року представником відповідача Департаменту патрульної поліції - Кривошеєвою О. В. подано відзив, в якому вона заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що протокол про адміністративне правопорушення є дише документом, в якому зафіксовані певні обставини, відтак, сам по собі протокол не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору, він не створює юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення, безпосередньо не впливає на права та обов`язки особи, щодо якої він складений, та не є обов`язковим для виконання. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. При складанні протоколу інспектор діяв на підставі і в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Крім того, вважає, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки працівниками БПП в с. Чайки УПП у Київській області ДПП відносно позивача не проводились жодні оперативно-розшукові заходи, тобто позивачем не доведено настання випадку, коли шкода відшкодовується незалежно від вини посадових і службових осіб відповідного органу. Окрім цього, позивачем не надано доказів наявності вини відповідача у спричиненні йому моральної шкоди, не зазначено яким способом йому було завдано шкоди та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди. Враховуючи викладене, просила відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 14 червня 2021 року, задоволено клопотання сторони позивача про виклик свідків та покладено обов`язок на позивача забезпечити їх явку. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належними чином, 10 жовтня 2022 року на електронну пошту суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи у її відсутність, в якому зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідачі явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. Крім того, відповідач Державна казначейська служба України, не скористалася своїм правом на подання відзиву. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не викликались, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. Судом установлено, що 06 липня 2020 року о 01-36 год. на 36 кілометрі автодороги М-06 Київ-Чоп у напрямку м. Житомир в легковому автомобілі Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , що має загальну кількість місць для сидіння 9, [PERSON] перевозив 6 осіб (більше 5), що не є членами однієї родини, чим порушив пункт 7, пункт 3 постанови КМУ № 392 від 20 травня 2020 року та протоколу № 19 засідання Київської обласної ради з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 19 червня 2020 року, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене статтею 44-3 КУпАП. Постановою Макарівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за статтею 44?3 КУпАП закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з частиною першою статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. На підставі пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР в особи право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження №61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР, є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Як установлено судом постановою Макарівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року, яка набрала законної сили 13 жовтня 2020 року, справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за статтею 44?3 КУпАП закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Отже, закриваючи провадження по адміністративній справі, судовим рішенням встановлено факт протиправності дій посадової особи патрульної поліції, яка ініціювала та здійснювала вказане провадження щодо притягнення [PERSON] до відповідальності за статтею 44-3 КУпАП, що, у свою чергу, безумовно свідчить про наявність у нього душевних страждань внаслідок таких дій посадової особи державного органу, тобто наявність моральної шкоди, і є підставою для її відшкодування державою. Що стосується визначеного позивачем розміру моральної шкоди в сумі 30 000 грн, то суд зазначає наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права. Зокрема, що відносно позивача мало місце неправомірне складення протоколу про адміністративне правопорушення та ініціювання здійснення адміністративного провадження саме з боку посадової особи державного органу. З дня складення протоколу про адміністративне правопорушення і до дня ухвалення судом рішення про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 44-3 КУпАП пройшло 2 місяці і 26 днів (з 06 липня 2020 року по 02 жовтня 2020 року). Все це призвело до відчуття несправедливості, викликаного неналежною поведінкою працівників поліції, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав, доведення своєї невинуватості, що, на думку суду, викликало у позивача відповідний психоемоційний дискомфорт та спричинило душевні переживання. На підставі викладеного та з урахуванням того, що витрати пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката процесуальним законом віднесено до судових витрат, які відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, не можуть бути визнані шкодою в розумінні положень цивільного законодавства України, вимог розумності та справедливості суд вважає, що на користь позивача у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 3 000 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною позивача не було забезпечено явку свідків в судове засідання, тому вони судом не допитувались. Доводи відповідача не спростовують наведених позивачем обставин. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання цього позову до суду, його позов до держави задоволений частково, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 90,80 грн, пропорційно розміру задоволених вимог, у цій справі віднести на рахунок держави.

Outcome: partial