Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-28 00:00:00

Позивач звернувся у серпні 2022 до суду з позовом до відповідача. Просив розірвати договір оренди б/н від 09.09.2015 (з додатковою угодою до договору оренди землі б/н від 09.09.2015) укладеного між [PERSON] та ТОВ «Стандарт Агро»; стягнути з відповідача заборгованість з виплати орендної плати згідно з договором оренди за 2021 рік та на момент розірвання договору; стягнути з відповідача пеню за невиплату орендної плати у розмірі 0,01% за 2021 рік починаючи з 01.01.2022 до моменту розірвання договору; стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. Ухвалою від 30 серпня 2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 04.10.2022 відповідачем надано відзив на позовну заяву та клопотання про залучення документів до матеріалів справи. Ухвалою від 12.10.2022 розгляд справи продовжено з викликом сторін. У судові засідання 15.11.2022, 19.12.2022 сторони не з`явились. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 вересня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Стандарт Агро» було укладено договір оренди землі б/н. Об`єктом оренди є земельна ділянка площею 2,7976 га, що знаходиться на території Рашівської сільської ради. [INFO] Яловець [PERSON] помер. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцем вищевказаної земельної ділянки є позивач. У подальшому між позивачем та ТОВ «Агро Край» було укладено додаткову угоду, якою було змінено орендаря на ТОВ «Агро Край». Згідно п.11 договору орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року на рахунок орендодавця або сплачується в іншій формі. Як вбачається з наданої відповідачем довідки розрахунку заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати по договору оренди землі за 2021 рік складає 11575,74 грн. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі ЗК України), ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частинами першою та другою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. У частині першій та другій статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України зазначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Таким чином, законодавство передбачає як необхідну умову для розірвання договору оренди землі систематичне невиконання умов договору, в тому числі і несплату орендної плати. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Отже, за змістом статті 141 ЗК України та статті 32 Закону України «Про оренду землі» підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що на час ухвалення рішення відповідач не сплатив суму орендної плати за 2021 рік, а строк виплати орендної плати за 2022 рік ще не наступив, підстави для розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з виплати орендної плати за 2022 рік відсутні. У частині стягнення заборгованості з виплати орендної плати за 2021 рік позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки наявність заборгованості не заперечується відповідачем згідно наданої довідки. Позовні вимоги щодо стягнення пені за невиплату орендної плати не підлягають задоволенню в зв`язку ненаданням позивачем обгрунтованого розрахунку суми пені, що є порушенням вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, оскільки суд не може здійснювати за власною ініціативою розрахунок суми пені, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Outcome: partial