Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Прилуцької міської ради про визначення місця проживання дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 08 грудня 2017 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю, позивачем по справі. Крім того, рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 17 квітня 2020 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 5000грн. щомісячно, до його повноліття. Проте на даний час син почав проживати з батьком, який до цього часу не цікавився життям сина та не приймав участі в його вихованні, оздоровленні, духовному, фізичному та розумовому розвитку. Мати натомість повністю несе витрати на утримання та виховання сина, тому позивач і звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення з відповідача судових витрат по справі. 17.02.2022 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву [PERSON] , в якому відповідач зазначив що з народження дитини та по теперішній час він бере активну участь у вихованні та навчанні сина. 11 грудня 2021 року позивачка привезла додому до відповідача їх сина та повідомила що з цього часу син буде проживати з відповідачем. З цього часу син проживає з ним, вдома йому створені належні умови проживання, він займається його розвитком, водить до репетиторів, оскільки проживаючи з матір`ю син мав не достатній рівень знань з української мови, після чого з`явилося покращення з даного предмету. Крім того син почав займатися поглибленим навчанням інформатики та почав ходити до школи комп`ютерних технологій, де син почав проявляти здібності. Дитина категорично відмовляється від повернення до матері, мотивуючи, що вона йому не приділяє достатньої уваги, а навпаки влаштовує своє особисте життя з іншими чоловіками, що психологічно тисло на сина. Проживання його сина з батьком відповідає інтересам сина, він не чинитиме жодних перешкод у спілкуванні сина з матір`ю та готовий зі свого боку повністю сприяти, щоб дитина не була позбавлена піклування матері, тому в задоволені позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. На адресу суду 09 березня 2022 року надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Прилуцької міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтуванні заявлених позовних вимог зазначив, що після розірвання шлюбу з відповідачем, син проживав з матір`ю в придбаній позивачем квартирі із сучасним ремонтом та обладнанням, відповідно до мирової угоди про поділ спільного майна подружжя, проте мати недобросовісно відносилася до своїх батьківських обов`язків, забороняла сину спілкуватися з друзями, неодноразово била його ременем за дрібні провини, а позивача принижувала його як батька при сину та забороняла йому з ним спілкуватися. В грудні 2021 року вона перевезла дитину додому до позивача та повідомила що з цього часу син буде проживати з батьком. Позивач має можливість забезпечити гідний рівень життя [PERSON] , необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини і подальше його проживання з батьком відповідатиме його найкращим інтересам. Син не бажає спілкуватися з матір`ю, а тим паче проживати з нею, при згадці мами він стає психологічно пригніченим і закривається у подальшому спілкуванні на дану тему, а тому позивач просить суд визначити місце проживання сина [PERSON] з батьком, позивачем по справі, урахувавши думку дитини та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник уточнили свої позовні вимоги, просили визначити місця проживання сина [PERSON] разом з матір`ю згідно висновку органу опіки та піклування з 16 по 30(31) число кожного місяця. Проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] заперечували в повному обсязі. Відповідач по первісному позову [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог стосовно визначення місця проживання сина з матір*ю в повному обсязі. Просили задовольнити зустрічний позов та визначити місце проживання сина [PERSON] з батьком, урахувавши думку дитини. Сторони в судовому засіданні відмовилися від допиту дитини, щоб не травмувати психіку дитини. Представник третьої особи в судове засідання не з`явися, проте ним попередньо було подано письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, та просять при винесенні рішення врахувати висновок органу опіки та піклування Прилуцької міської ради виключно в інтересах дитини [PERSON] . Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. 12 листопада 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08.12.2017 року було розірвано (т. а.с.10). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] (а.с.9). У відповідності до копії виконавчого листа Прилуцького міськрайонного суду від 20.07.2020 року вбачається, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 17 квітня 2000 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття(а.с.8). Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 грудня 2017 року затверджено мирову угоду про поділ спільного сумісного майна подружжя між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якої [PERSON] за договором купівлі-продажу сплатив вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язався за власний рахунок облаштувати її, а [PERSON] сприятиме спілкуванню батька із спільним сином [PERSON] та не чинитиме у їх спілкуванні(а.с.44-46). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання відділу адміністративних послуг Прилуцької міської ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ., з 07 травня 2018 року по теперішній час(а.с.11). Згідно довідки голови об`єднання співвласників багатоквартирного будинку від 17.02.2022 року вбачається, що [PERSON] з 12 грудня 2021 року на постійній основі проживає з батьком [PERSON] за місцем його реєстрації: [ADDRESS] (а.с.49). У відповідності до Висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради від 20 травня 2022 року №02-16/1485, встановлено, що батьки неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , які не можуть погодити між собою місце проживання сина, кожен у своєму помешканні створили умови для проживання [PERSON] , характеризуються позитивно, опікуються життям та здоров`ям дитини, мають належні матеріальні можливості щодо виховання сина. Спеціалістами служби проведена бесіда з дитиною, який висловив думку, що в однаковій мірі любить батьків, але зараз хотів би проживати з батьком. А тому враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання дитини таким чином: з 1 по 15 число кожного місяця - визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] за місцем його проживання: [ADDRESS] ; з 16 по 30(31) число кожного місяця - визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] за місцем її проживання: [ADDRESS] .(а.с.62-64) Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок міститься у матеріалах справи та досліджений судом. Отже вирішити питання мировою угодою, або в позасудовому порядку сторони змоги не мають. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. У відповідності до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.4,5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до статей12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Обов`язок доказування покладається на сторін. Матеріали справи містять належні та допустимі докази стосовно працевлаштування позивача та відповідача, їх заробітку та позитивних характеристик з місць роботи. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд вважає, що батькам дитини слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного спілкування батька та матері з дитиною. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 17.08.2017 р. №9-1580/0/4-17 «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» враховуючи необхідність забезпечення однакового правозастосування у справах про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог національного сімейного законодавства, а також врахування практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі "Зоммерфельд проти Німеччини" ("Sommerfeld v. Germany") від 08.07.2003 р., "Цаунеггер проти Німеччини" ("Zaunegger v. Germany") від 03.12.2009 р.). Слід також зазначити, що порядок виховання та спілкування з дитиною встановлюється шляхом особистого спілкування, і ні законодавством України та положеннями міжнародних договорів не встановлена дистанційна участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, у тому числі шляхом залучення до такого спілкування сторонніх осіб. Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Батьками, сторонами у справі, - не досягнуто компромісу щодо способів їх участі у вихованні сина, при цьому увага обох батьків у житті дитини безкомпромісно є важливими елементом її розвитку в психологічному аспекті. Сторони по справі, як батьки малолітньої дитини, бажають забезпечити її належне виховання, однак, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення та з ким саме буде проживати дитина досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків між собою. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. При цьому, на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини між батьками, зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька та матері з дитиною, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, стан їх здоров`я, вік дитини, беручи до увагу що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, та враховуючи висновок органу опіки та піклування Прилуцької міської ради, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення первісних позовних вимог та часткового задоволення зустрічної позовної заяви, визначивши місце проживання дитини у певні періоди часу у обох батьків. Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Судовий збір за подання первісного позову покладається на відповідача за первісним позовом, а судовий збір за подання зустрічного позову покладається відповідача за зустрічним позовом.

Outcome: partial