Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

26.11.2020 позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Мотузюк Б.М. звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного сумісного майна. Просить суд ухвалити рішення, яким: визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] : квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] та машиномісце № [NUMBER] , що за адресою [ADDRESS] ; у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] та машиномісце № [NUMBER] , що за адресою [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 1 021 600 грн, а саме грошову компенсацію вартості Ѕ частини квартири [ADDRESS] в розмірі 486 000,00 грн, грошову компенсацію вартості Ѕ частини квартири [ADDRESS] в розмірі 458 100,00 грн, грошову компенсацію вартості Ѕ частини машиномісця № [NUMBER] за адресою: за адресою: [ADDRESS] в розмірі 77 500,00 грн. Вимоги позову обґрунтовує наступним. 29.09.2018 між сторонами укладено шлюб, який було розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2020. За час шлюбу з позивачем відповідачем набуто право власності на наступне нерухоме майно: квартира [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469177180000), загальною площею 64,8 кв.м., набута на підставі договору купівлі-продажу (серія та номер:1716, виданий 17.10.2018) (далі квартира [ADDRESS] ); квартира [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469229380000), загальною площею 50,9 кв.м., набута на підставі договору купівлі-продажу (серія та номер:1717, виданий 17.10.2018) (далі - квартира [ADDRESS] ); машиномісце [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1463094180000), загальною площею 15,5 кв.м., набуте на підставі договору купівлі-продажу (серія та номер: 1788, виданий 25.10.2018) (далі - машиномісце № [NUMBER] ). За твердженням позивача, що квартира 26 була придбана за 972 000,00 грн, квартира 26 була придбана за 916 200,00 грн. у позивача наявна перша сторінка договору купівлі-продажу машиномісця № [NUMBER] , з якої вбачається, що його вартість становила 155 000,00 грн. Отже, загальна вартість спірного майна становить 2 043 200,00 грн. За результатами проведеної оцінки 08.12.2020 суб`єктом оціночної діяльності ПП «Габ`яно» складено Звіт №1515/12/20 про експертне дослідження ймовірної ринкової вартості майна. Так, відповідно до зазначеного звіту вартість квартири [ADDRESS] становить 3 175 000,00 грн, вартість квартири [ADDRESS] становить 2 497 000,00 грн, а вартість машиномісця № [NUMBER] становить 539 000,00 грн. Таким чином, визначено, що ціна позову становить 6 211 000,00 грн, що підтверджується звітом №1515/12/20 про експертне дослідження ймовірної ринкової вартості майна від 08.12.2020. Отже, на підставі ст. 60 СК України позивач просить суд визнати спірне майно спільним сумісним майном подружжя. А також, на підставі ст.ст. 69,70, 71 СК України та ст. 372 ЦК України позивач вважає доцільним та справедливим здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом присудження позивачу грошової компенсації вартості Ѕ частини спірного майна саме на момент придбання такого майна в розмірі 1 021 600 грн. Ухвалою суду від 15.12.2020 у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 07.04.2021, яка відображена у протоколі судового засідання, постановлено прийняти до розгляду заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Мотузюк Б.М. про збільшення позовних вимог від 30.03.2021, відповідно до якої просить суд: визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] : квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] та машиномісце № [NUMBER] , що за адресою [ADDRESS] ; у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] та машиномісце № [NUMBER] , що за адресою [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 3 105 500,00 грн, а саме грошову компенсацію вартості Ѕ частини квартири [ADDRESS] в розмірі 1 587 500 грн, грошову компенсацію вартості Ѕ частини квартири [ADDRESS] в розмірі 1 248 500,00 грн, грошову компенсацію вартості Ѕ частини машиномісця № [NUMBER] за адресою: за адресою: [ADDRESS] в розмірі 269 500,00 грн. Вимоги заяви про збільшення позовних обґрунтовує тим, що ціна позову становить 6 211 000,00 грн, що підтверджується звітом №1515/12/20 про експертне дослідження ймовірної ринкової вартості майна від 08.12.2020. 10.03.2021 відповідач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Ухвалою суду від 11.03.2021, яка відображена у протоколі судового засідання, постановлено прийняти до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною . Так, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким: визнати особистою приватною власністю [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ): квартиру [ADDRESS] , загальною площею 64,8 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1469177180000), право власності на яку було зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2018 року, зареєстрованого у реєстрі за номером 1716 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою O.A.; квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,9 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1469229380000), право власності на яку було зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2018 року, зареєстрованого у реєстрі за номером 1717 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою O.A.; машиномісце [ADDRESS], розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 15,5 кв. м. (рєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1463094180000), право власності на яке було зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2018 року, зареєстрованого у реєстрі за номером 1788 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою O.A. Вимоги зустрічного позову обґрунтовує наступним. 29.09.2018 між сторонами було укладено шлюб. З початку травня 2019 року сторони почали проживати окремо, а 17.11.2020 шлюб було розірвано. Зі змісту первісного позову вбачається, що [PERSON] вважає об`єктами спільної сумісної власності наступне майно: квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] та машиномісце № [NUMBER] , що за адресою [ADDRESS] . Визначене у первісній позовній заяві майно, хоч і було придбане у період шлюбу, проте є приватною власністю [PERSON] , оскільки було придбане за його особисті кошти. Визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У разі придбання майна хоча й не у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Так, як було зазначено шлюб між сторонами було укладено 29.09.2018. правочини щодо набуття у власність квартир [ADDRESS], [ADDRESS] були укладені [PERSON] 17.10.2018, тобто через 18 днів після укладення шлюбу. Правочин щодо придбання машиномісця № [NUMBER] був укладений [PERSON] на 21-й день після реєстрації шлюбу, тобто [INFO] . Таким чином, до набуття у власність майна, яке [PERSON] вважає спільною сумісною власністю подружжя, подружжя проіснувало менше місяця. Так, 23.07.2018 (за 67 днів до укладення шлюбу) [PERSON] та [PERSON] передали [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 500 000,00 грн для придбання останнім квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] . Вказане підтверджується заявою, яка посвідчена того ж дня приватним нотаріусом КМНО Григорян Д.Г. (реєстр. номер 155, 156). Квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] за 545 162,40 грн, а квартира [ADDRESS] за 428 221,70 грн. Загальна вартість двох квартир скала 973 384,10 грн. Окрім того, 25.10.2018 [PERSON] було сплачено 155 000,00 грн в рахунок оплати вартості машиномісця №85 за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач за зустрічним позовом стверджує, що спірні об`єкти нерухомого майна були набуті [PERSON] у власність хоч і після реєстрації шлюбу, проте за рахунок особистих коштів, джерела виникнення яких жодним чином не пов`язані зі спільною працею подружжя. Відтак, факт витрачання [PERSON] особистих (власних) коштів на придбання спірних об`єктів нерухомого майна підтверджується отриманням 23.07.2018 (за 67 днів до укладення шлюбу) в особисту приватну власність грошових коштів у сумі 1 500 000,00 грн від [PERSON] та [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] . Представник позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом [PERSON] 30.03.2021 через канцелярію суду подала відзив на зустрічну позовну заяву, де просить відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви у зв`язку з недоведеністю. В обгрунтування відзиву вказує, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. [PERSON] не надано жодного доказу, який би підтверджував витрати на покращення спірного майна. Окрім того, згідно зі звітом №1515/12/20 орієнтовна ринкова вартість такого майна за рахунок покращень може коригуватися лише в межах 10%. Основний аргумент позивача за зустрічним позовом, що спірне майно було придбане за його особисті кошти, а тому згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК є його особистою приватною власністю. Вказує, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних відносинах з 27.06.2015, рішення укласти шлюб було прийнято сторонами 08.04.2018 і після цієї дати подружжя проживало разом. Окремо зазначають, що в день купівлі спірних квартир та відповідно здійснення за них оплати [PERSON] перебувала при здійсненні вказаних дій з [PERSON] . У АТ «АСВІО Банк» при здійсненні оплат запитували інформацію про походження коштів. З приводу заяви [PERSON] та [PERSON] яка посвідчена приватним нотаріусом КМНО Григорян Д.Г., то вона не може бути належним та допустимим доказом, оскільки нотаріус не несе жодної відповідальності за текст заяви та жодним чином не перевіряє справжність чи хибність фактів, які вказують особи, справжність підписів яких нотаріус посвідчує. [PERSON] у зустрічній позовній заяві чітко стверджує, що кошти було отримано ним від батьків 23.07.2018. Проте вказаний факт не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] разом з [PERSON] з 20.07.2018 перебували на базі відпочинку у Дніпропетровській області. Приватний нотаріус, який посвідчував заяву територіально може вчиняти дії лише в межах Київського міського територіального округу. Жодних доказів для підтвердження факту передачі коштів позивачем за зустрічним позовом не надано. Окрім того, договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Заява від 23.07.2018 не замінює нотаріально посвідчений договір дарування коштів, що ще раз підтверджує, що такий правочин не вчинявся. Те, що квартири будуть купуватися за адресою: [ADDRESS] станом на 23.07.2018 не могло бути відомо, оскільки за тою адресою сторони почали дивитися квартири 04.10.2018 та 09.10.2018. [PERSON] вказує, що отримувала дохід від договору від 14.06.2018 оренди житлового приміщення (квартири) за адресою: [ADDRESS] в розмірі 14 500 грн за місяць оренди. Після розлучення [PERSON] повертав особисті кошти [PERSON] . Окрім того, 07.04.2021 судом було долучено до матеріалів справи письмові пояснення представника позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом [PERSON] від 02.04.2021, відповідно до яких просить прийняти та врахувати уточнення до відзиву на зустрічну позовну заяву. На сторінці 8 відзиву на зустрічну позовну заяву міститься абзац наступного змісту: «Після розлучення [PERSON] повертав особисті кошти [PERSON] (надаємо скріншоти переписки)». Однак, представником [PERSON] було допущено описку. Насправді, після розлучення [PERSON] не повертав [PERSON] її особисті кошти, які знаходились у нього. Між сторонами велися перемовини щодо такого повернення, проте жодні кошти позиву за первісним позовом від відповідача за первісним позовом так повернуті і не були. У свою чергу представником позивача за зустрічним позовом [PERSON] 06.04.2021 подано відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, яку ухвалою суду від 07.04.2021 долучено до матеріалів справи. Так, представник позивача за зустрічним позовом вказує, що до реєстрації шлюбу і станом на день подання позовної заяви [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В період шлюбу подружжя проживало за місцем реєстрації [PERSON] . Проте [PERSON] ніколи не була зареєстрована і не проживала у спірних квартирах по [ADDRESS] , які були придбані [PERSON] у власних інтересах за особисті кошти. Долучена до відзиву копія договору оренди та акту приймання-передачі квартири житлового приміщення від 14.06.2018 не містять підпису орендодавця ( [PERSON] , як власника квартири). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Окрім того, до відзиву не долучено жодного доказу на підтвердження наявності підстав та передачі коштів у сумі 29 000,00 грн [PERSON] , адже мова йде про отримання коштів у червні 2018 року, тоді як шлюб було укладено тільки 29.09.2018. За твердженням [PERSON] після розлучення [PERSON] не повертав їй особисті кошти. У якості доказу зазначених обставин до відзиву додано три скріншота переписки, з яких вбачається, що мова йде про рухомі речі, які не стосуються предмета спору, а саме: прикраси, подарунок та грошові кошти в розмірі 56 000,00 грн для придбання ліжка. З тексту первісної позовної заяви слідує, що [PERSON] не зверталась до суду з позовними вимогами щодо повернення вказаного майна, компенсації його вартості тощо. Окрім того, зауважують, що якби [PERSON] передавала грошові кошти для придбання спірних квартир, вона могла вказати у первісній позовній заяві точну суму внесених коштів та підтвердити даний факт первинними платіжними документами або у інший передбачений законом спосіб. Ухвалою суду від 20.05.2021 постановлено долучити до справи заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, яка подана представником відповідача за зустрічним позовом [PERSON] 20.04.2021. Так, представник просить суд відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви з огляду на таке. [PERSON] не заперечує той факт, що з травня 2019 року сторони не проживають разом. Щодо ремонту в спірних квартирах, то такий ремонт сторони розпочали проводити після їх придбання в період з жовтня 2018 року по травень 2019 року. Дійсно, [PERSON] рівень використаних матеріалів при оздобленні спірних квартир невідомий, але як чітко зазначалося у відзиві на зустрічну позовну заяву при складенні звіту №1515/12/20 оцінювачем було прийнято рівень використаних при оздобленні об`єкта матеріалів - середній, а стан об`єктів - добрий. Позивачем було використано своє право збільшити позовні вимоги. Також, зазначають, що факт реєстрації чи відсутності реєстрації місця проживання у спірних квартирах будь-кого із сторін жодним чином не впливає на визначення статусу майна яке спільної сумісної чи особистої приватної власності. На виконання ухвали суду про витребування доказів у справі №756/15338/20 приватним нотаріусом КМНО Могильницькою О.А. було надано копії заяв [PERSON] про згоду подружжя на придбання спірного нерухомого майна. У текстах всіх заяв чітко зазначено «Я, [PERSON] , відповідно до ст.ст. 60, 65 СК України, надає згоду своєму чоловіку [PERSON] … на купівлю …». При цьому, ст. 60 СК України має назву «Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя», а ст. 65 СК України - «Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя». Тобто при укладенні правочинів щодо придбання спірного майна [PERSON] жодним чином не заперечував, що таке майно придбавається саме в інтересах сім`ї та за спільні кошти подружжя, за згодою другого з подружжя. При укладенні договорів купівлі спірних квартир та машиномісця нотаріусом чітко було дотримано процедури отримання згоди другого з подружжя для придбання такого майна у спільну сумісну власність, про що і зазначено у вказаних договорах, суду надано копії згод. Таким чином, при укладенні Договорів купівлі спірного майна [PERSON] не надавалось будь-яких документів, які би посвідчували, що такі договори можуть бути укладені без згоди другого з подружжя, і не було надано жодних документів, щоб підтвердити, що майно придбавається в особисту приватну власність одного з подружжя за кошти, які належить йому особисто, тому нотаріусом таких обставин не встановлено. Вказане однозначно свідчить про те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними. Ухвалою суду від 20.05.2021, яка відображена у протоколі судового засідання, постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 21.10.2021 задоволено заяву представника позивача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Мотузюк Богдани Миколаївни про забезпечення позову, якою постановлено накласти арешт на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 64,8 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469177180000), що належить на праві власності [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві 10 березня 2010 року); накласти арешт на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,9 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469229380000), що належить на праві власності [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві 10 березня 2010 року); накласти арешт на машиномісце № [NUMBER] , яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] , загальною площею 15,5 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1463094180000), що належить на праві власності [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві 10 березня 2010 року) (т. 2, а.с. 172-174). Відповідно до Розпорядження керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва Шаровар М.В. щодо призначення повторного автоматизованого розподілу у справі від 20.05.2022 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2022 визначено головуючого суддю у справі №756/15338/20 - Луценка О.М. (т. 2, а.с. 193). Ухвалою суду від 19.08.2022, яка відображена у протоколі судового засідання, судом постановлено на підставі ч. 12 ст. 33 ЦПК України про повторне проведення підготовчого провадження. Ухвалою суду від 14.12.2022, яка відображена у протоколі судового засідання, постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Під час розгляду справи по суті представник позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом вимоги первісного позову підтримала, просила задовольнити. Щодо вимог зустрічного позову просила суд відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні підтримала вимоги зустрічного позову, просила їх задовольнити, разом з тим позовні вимоги первісного позову не визнала, заперечувала щодо їх задоволення. Заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування та розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим та підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 29.09.2018 було укладено шлюб, який зареєстровано у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складено актовий запис №2963 (т. 1, а.с. 18). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2020 у справі №757/37845/20-ц ухвалено шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати (а.с. 19-20). Сторони у справі визнали, що з травня 2019 року не проживають разом, спільних дітей від шлюбу не мають. Як убачається з договору купівлі-продажу квартири від 17.10.2018 [PERSON] прийняв у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,9 кв.м, житловою площею 19,6 кв.м (т. 1, а.с. 243-244). Відповідно до п. 2.1. вказаного договору продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 428 221,70 грн, які продавець отримав від покупця до підписання договору шляхом переказу коштів на рахунок продавця № [NUMBER] , відкритий в ПАТ «Асвіо Банк». Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.10.2018 [PERSON] прийняв у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64,8 кв.м, житловою площею 32,7 кв.м (т. 1, а.с. 245-246). Відповідно до п. 2.1. вказаного договору продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 545 162,40 грн, які продавець отримав від покупця до підписання договору шляхом переказу коштів на рахунок продавця № [NUMBER] , відкритий в ПАТ «Асвіо Банк». Відповідно до договору купівлі-продажу машиномісця від 25.10.2018 [PERSON] прийняв у власність машиномісце № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] , загальною площею 15,5 кв.м (т. 1, а.с. 249а-249б). Згідно п. 2.1. даного договору продаж машиномісця за домовленістю сторін вчинено за 155 000,00 грн, які продавець отримав від покупця шляхом переказу коштів на рахунок продавця № [NUMBER] , відкритий в ПАТ «Асвіо Банк». Позивач за первісним позовом на виконання ухвали суду 30.11.2020 здійснено оцінку вартості спірного майна. Відповідно до звіту №1515/12/20 про експертне дослідження ймовірної ринкової вартості майна суб`єктом оціночної діяльності ПП «Габ`яно», що діє на підставі Сертифіката від 26.10.2018 №825/18, виконано експертне дослідження ймовірної ринкової вартості квартири [ADDRESS] , загальною площею 50,90 кв.м. та квартири [ADDRESS] та машиномісця № [NUMBER] , загальною площею 15,50 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Так, ймовірна ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 2 497 000,00 грн, ймовірна ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 3 175 000,00 грн, ймовірна ринкова вартість машиномісця №85 становить 539 000,00 грн. Отже, загальна ймовірна ринкова вартість спірного майна становить 6 211 000,00 грн. Позивач за первісним позовом стверджувала, що оскільки спірне майно придбано [PERSON] у період перебування в шлюбі з нею, то воно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу шляхом присудження позивачу [PERSON] грошової компенсації замість її частки у спільному сумісному майні. При цьому, відповідач не погоджуючись з вимогами позову подав до суду зустрічну позовну заяву про визнання спірного майна його особистою приватною власністю, посилаючись на те, що спірне майно було придбане ним за його особисті кошти. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу, покладається на того з подружжя, який її спростовує. На підтвердження доводів зустрічної позовної заяви [PERSON] надав копію заяви [PERSON] , [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. 23.07.2018 та зареєстровано в реєстрі за №№155, 156 (т. 1, а.с. 249в). Як убачається зі змісту вказаної заяви [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що вони передали їхньому сину [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , грошові в сумі 1 500 000,00 грн для майбутньої купівлі ним на своє ім`я квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] . Заперечуючи факт передання грошових коштів [PERSON] вказувала, що [PERSON] у період з 20.07.2018 перебував разом з нею на відпочинку у Дніпропетровській області, та не міг фізично знаходитися 23.07.2018 на території, де здійснює повноваження приватний нотаріус Київського міського територіального округу Григорян Д.Г. Суд зауважує, що приватний нотаріус КМНО Григорян Д.Г. лише посвідчила заяву [PERSON] та [PERSON] , а не посвідчила договір дарування грошових коштів саме 23.07.2018, тому суд відхиляє заперечення [PERSON] , оскільки при посвідченні даної заяви фізична присутність [PERSON] у м. Києві 23.07.2018 не мала бути обов`язковою. Ухвалою суду від 07.04.2021 постановлено зобов`язати акціонерне товариство "АСВІО БАНК" надати суду інформацію та належним чином засвідчені копії документів, які надавалися банку платником за квитанціями від 17 жовтня 2018 року № 1242012 на суму 545162,40 грн та від 17 жовтня 2018 року № 1242017 на суму 428221,70 грн [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ; зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) при здійсненні цих платежів щодо підтвердження фактів походження таких грошових коштів як подарунок подружжю на весілля та відповідно приналежність таких коштів подружжю. На виконання ухвали суду від 07.04.2021 ПАТ «Асвіо БАНК» надіслав на адресу суду копію опитувальника до програми ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів клієнта [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що у п. 12 [PERSON] вказав характеристику джерел проведення фінансових операцій без відкриття рахунку - власні заощадження. Окрім того, відповідно до виписок по рахунку [PERSON] , відкритого у АТ КБ «ПриватБанк», за період з 05.12.2016 по 05.12.2017 усього на рахунок надійшло 481 426,39 грн (т. 2, а.с. 209-212), за період з 05.12.2016 по 05.12.2017 усього на рахунок надійшло 408 836,82 грн (т. 2, а.с. 214-217). Суд зауважує, що [PERSON] не заявляла вимогу про встановлення факту спільного проживання як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з [PERSON] до укладення шлюбу. [PERSON] заперечуючи щодо вимог зустрічного позову посилалась на те, що вона надавала згоду подружжя на укладення договорів купівлі спірного майна, а отже це свідчить про спільну сумісну власність спірного майна. Так, відповідно до заяви [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом КМНО Могильницькою О.А. 25.10.2018 та зареєстровано в реєстрі за №1787, надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на купівлю машиномісця, розташованого за адресою: [ADDRESS] . При цьому ствердила, що даний договір укладається її чоловіком в інтересах сім`ї, які вони вважають вигідними, і укладання якого відповідає їхньому дійсному та вільному волевиявленню (т. 2, а.с. 72). Відповідно до заяви [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом КМНО Могильницькою О.А. 17.10.2018 та зареєстровано в реєстрі за №1715, надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на купівлю квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . При цьому ствердила, що даний договір укладається її чоловіком в інтересах сім`ї, які вони вважають вигідними, і укладання якого відповідає їхньому дійсному та вільному волевиявленню (т. 2, а.с. 74). Відповідно до заяви [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом КМНО Могильницькою О.А. 17.10.2018 та зареєстровано в реєстрі за №1715, надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на купівлю квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . При цьому ствердила, що даний договір укладається її чоловіком в інтересах сім`ї, які вони вважають вигідними, і укладання якого відповідає їхньому дійсному та вільному волевиявленню (т. 2, а.с. 76). Однак, заяви [PERSON] свідчать лише про те, що вона надає згоду на придбання спірного майна, оскільки сторони на той час перебували у зареєстрованому шлюбу, але не спростовує того, що майно придбавалось [PERSON] за його особисті кошти. Позивачем [PERSON] надано копію договору від 14.06.2018 оренди житлового приміщення (квартири) за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого вартість за місяць оренди становить 14 500 грн. При цьому, позивачем за первісним позовом інших належних та достатніх доказів про ступінь трудової та (або) фінансової участі в придбанні спірного майна до суду надано не було. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення встановити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно та його вимога за зустрічним позовом про визнання спірного майна його особистою приватною власністю підлягає задоволенню, та відповідно вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 350,00 грн.

Outcome: approved