Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстровано 27 травня 2016 року в Дмитрівському відділі ЗАГС Управління ЗАГС Москви, про що складено запис акту про укладення шлюбу №712, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем, з яким мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося, шлюбні відносини припинено, спільне господарство вони не ведуть. Збереження сім`ї є неможливим і суперечить їх інтересам, тому примирення буде неможливим. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 04 жовтня 2022 року справу розподілено головуючому судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2022 року справу прийнято до провадження та постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 23 грудня 2022 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] , у якій він вказує, що визнає позовні вимоги у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 травня 2016 року в Дмитрівському відділі ЗАГС Управління ЗАГС Москви, про що складено запис акту про укладення шлюбу №712, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27 травня 2016 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим органом ЗАГС Москви №11 Багатофункціональний центр надання державних послуг району Західне Дегуніно, 19 серпня 2016 року. Позивач, звернувшись до суду з цим позовом про розірвання шлюбу, зазначила, що сімейне життя не склалося, шлюбні відносини між сторонами припинено, спільне господарство вони не ведуть. Збереження сім`ї є неможливим і суперечить їх інтересам, тому примирення буде неможливим. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного Кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу, встановлених ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право». Водночас ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Позивач [PERSON] є громадянкою Російської Федерації, має посвідку на постійне проживання в Україні, зареєстроване місце проживання - [ADDRESS] . Відповідач - громадянин України, який зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Таким чином, оскільки подружжя мало останнє спільне місце проживання в Україні, та кожен з них продовжує проживати в Україні, припинення шлюбу визначається правом держави Україна. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Як вбачається з ч.2 та ч.3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року №11, охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає дійсній волі позивача та відповідача, який визнав позов, подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, відсутні підстави для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved