Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з відповідачем є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Дитина народилась під час його проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зазначає, що близько п`яти років з відповідачем проживають окремо, дитина проживає разом з матір`ю. Вказує, що [PERSON] перешкоджає йому у спілкуванні та побаченнях із сином, на прохання надати можливість погуляти з дитиною відмовляє. Зі слів сина позивачу відомо, що матір налаштовує його проти батька. Зазначає, що він дуже хоче спілкуватись зі своїм сином та приймати участь у його вихованні, культурному, духовному та фізичному розвитку, спілкуватись з ним та бачити його. Крім того, спілкування з дитиною за місцем проживання батька, на його думку дасть можливість спілкуватись дитині зі своїми бабусею та дідусем. Вказує, що намагався домовитись з відповідачем про місце та час спілкування із сином, а також про участь у вихованні та утриманні дитини, однак відповідач домовлятись відмовилась, по відношенню до виховання та утримання сина діяла на свій розсуд, навмисно не даючи час, у який позивач міг би спілкуватись із сином. Зазначає, що він дуже любить свого сина, ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, має гарний стан здоров`я, не вживає спиртних напоїв та наркотичних речовин, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, спроб відібрати дитину проти волі матері не було. На підставі викладеного просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, шляхом визначення наступного порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною: систематичні побачення з сином кожний вівторок та четвер щотижня з відвідуванням дитиною місця проживання батька без присутності матері та членів її родини, з забиранням дитини зі школи та до 20:00 години, до досягнення дитиною повноліття; кожної суботи та неділі відвідування дитиною місця проживання батька без присутності матері, з 09:00 години кожної суботи до 20:00 години кожної неділі з обов`язковим поверненням дитини за місцем її постійного проживання, до досягнення дитиною повноліття; проведення дитиною не менше половини літніх та зимових шкільних канікул разом з батьком [PERSON] ; необмежене спілкування батька з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Дем`яненко О.О. надано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково, з огляду на наступне. Так, зазначає, що позивачем жодними доказами не доведено, що відповідач перешкоджає йому у спілкуванні та побаченнях з сином. Вказує, що з позивачем вони є сусідами, їх квартири розташовані на одному поверсі та в одному під`їзді, а отже у позивача відсутні перешкоди у спілкуванні з сином. Крім того, у їхнього сина [PERSON] є власний мобільний телефон, за допомогою якого він спілкується з батьком. Також зазначає, що [PERSON] відвідує батька та його родину кожні вихідні та залишається у батька на ніч. Щодо зазначеного позивачем графіку побачень із сином, зазначає, що вказаний графік суперечить інтересам дитини, оскільки останній має щільний розклад позашкільних та шкільних занять, у зв`язку з чим не заперечує щодо встановлення графіку зустрічей позивача із сином наступним чином: 1, 3 субота кожного місяця з 10:00 години по 20:00 годину; 2, 4 неділя кожного місяця з 10:00 години по 20:00 годину. Щодо проведення часу в період літніх та зимових канікул, вважає що графік повинен узгоджуватись батьками з урахуванням відпусток кожного з них. На підставі викладеного просить позовні вимоги визнає частково. Позивачем надано до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що запропонований відповідачем графік зустрічей з дитиною є категорично неприйнятним і грубо порушує права позивача і права дитини на спілкування із батьком. Вважає, що можливість бачитись із дитиною на кожних вихідних, а також двічі на тиждень по кілька годин, щоб забирати дитину зі школи та спільно робити уроки, виконувати домашні завдання, спілкуватися, а також проведення з дитиною половину часу літніх та зимових канікул у повній мірі відповідатиме інтересам як батька так і дитини, хоча і не є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини, але може бути компромісом. На підставі викладеного просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Представником третьої особи Департаментом служб у справах дітей ХМР надані до суду письмові пояснення, згідно яких орган опіки та піклування частково підтримує позовні вимоги. Справу просив розглянути без участі представника Департаменту. Також представником третьої особи був наданий письмовий висновок. Ухвалою суду від 14.12.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 01.02.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 09.12.2021 року задоволено клопотання позивача та представника відповідача про виклик да допит свідків. Ухвалою суду від 09.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 09.08.2022 року задоволено клопотання представника відповідача про проведення судових засідань по справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon. Ухвалою суду від 26.09.2022 року задоволено клопотання представника позивача про проведення судових засідань по справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon. Ухвалою суду від 27.09.2022 року витребувано у [PERSON] довідку про реєстрацію місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 18.10.2022 року вжито заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною - [PERSON] , [INFO] , засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, просили задовольнити. В судовому засіданні від 29.12.2022 року позивач додатково зазначив, що йому відомо, та він не оспорює, що наразі відповідач разом з дитиною виїхала до Італії. Вказав, що він розуміє ризики особистого спілкування з дитиною під час запровадження в Україні воєнного стану та на даний час вважає за доцільне обмежитись спілкуванням із дитиною за допомогою засобів телефонного, електронного та поштового зв`язку, натомість позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Також під час судового засідання 29.12.2022 року повідомила, що наразі відповідач разом з дитиною виїхала до Італії, у зв`язку з чим вважала неможливим особисте спілкування позивача із сином під час дії воєнного стану в Україні, натомість не заперечувала щодо задоволення позовних вимог в частині спілкування за допомогою засобів телефонного, електронного та поштового зв`язку. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника Департаменту служб у справах дітей ХМР, а також надав письмовий висновок, в якому зазначив, що вважає за доцільне встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначивши час: 1, 3 субота та 2, 4 неділя місяця з 10.00 години до 20.00 години; щовівторка та щочетверга з 17.00 до 19.00 години; один місяць влітку для оздоровлення та половина зимових канікул, але всі зустрічі проводити за згодою дитини. В обґрунтування посилається на те, що батьки малолітнього [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували, [PERSON] мешкає разом з матір`ю. Батько дитини [PERSON] мешкає у сусідній квартирі. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов за адресою позивача для дитини створено належні умови для перебування або проживання. [PERSON] на наркологічному або психоневрологічному обліку не перебуває, станом на 28.06.2018 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. З інформації наданої школою, де навчається дитина, встановлено, що [PERSON] емоційно позитивно ставиться і до матері, і до батька. Батько цікавиться навчанням сина, приймає участь в його вихованні. Також вказує, що батько тричі звертався до лікаря-педіатра з приводу стану здоров`я сина. Зазначає, що питання щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] додатково було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є матір`ю позивача, показала, що її син проживав разом з відповідачем без реєстрації шлюбу, в цей час у них народився спільний син [PERSON] . Перший рік після народження дитини відповідач сиділа разом з ним, однак постійно гуляла з подругами. Коли дитина захворіла, свідок разом з позивачем поклали його у лікарню, мати сина не навідувала. В подальшому позивач переселив [PERSON] разом з дітьми до сусідньої квартири. Починаючи з 2014 року по 2022 рік позивач з відповідачем мешкають окремо. Зазначає, що відповідач давала дитину лише якщо [PERSON] виконає якісь її умови. Як дитина пішла до першого класу мати вирішувала на свій розсуд чи дозволяти бачитись дитині з батьком, чи ні. Також свідок зазначила, що особисто була присутньою коли відповідач перешкоджала позивачу у спілкуванні з дитиною. В судовому засіданні від 27.09.2022 року позивач та представник відповідача відмовились від допиту інших свідків. Суд, заслухавши вступне слово позивача та його представника, представника відповідача, допитавши свідка, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] . Даний факт сторонами не оспорюється. Згідно довідки, наданої Харківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №150 Харківської міської ради Харківської області від 14.06.2021 року, [PERSON] навчається у Харківській ЗОШ №150 з першого класу. Мати [PERSON] опікується справами дитини, приводить та забирає зі школи, водить [PERSON] на танці, плавання та шахи. Постійно підтримує зв`язок з класним керівником. Батько [PERSON] допомагав в класних справах: рухав меблі, заклеював вікна, переносив книги з бібліотеки, робив поробки для виставок, часто приносив сніданок [PERSON] до школи. У першому класі носив рюкзак дитини до класу, батько цікавиться навчанням сина. Марк емоційно позитивно ставиться і до матері, і до батька. Відповідно до інформаційної довідки з КНП «Міська дитяча поліклініка №14» Харківської міської ради від 20.05.2021 року, дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в КНП «МДП №14» ХМР, мешкає за адресою [ADDRESS] . Доглядом за дитиною займається мати [PERSON] , відвідує разом з [PERSON] фахівців поліклініки, виконує рекомендації лікарів по лікуванню. Батько хлопчика [PERSON] тричі звертався до лікаря-педіатра поліклініки з приводу стану здоров`я свого сина [PERSON] . Зазначене вище свідчить про те, що [PERSON] дійсно опікується життям свого сина [PERSON] та бажає з ним спілкуватись, бачитись та приймати участь у його вихованні. Крім того, судом також встановлено, що на час звернення з даним позовом до суду, малолітній [PERSON] мав щільний графік з позашкільних занять, про що свідчать довідка з Колективного підприємства «Олімпійський учбово-спортивний центр «Акварена», згідно якої останній відвідує заняття з плавання з 07.09.2020 року. Розклад занять вівторок, четвер з 15.45 до 16.45 години. Крім того, [PERSON] відвідує спортивний клуб ТРО, заняття з брейку проводяться по понеділкам та п`ятницям з 18.00 по 19.00 годину, про що свідчить довідка з клубу, наявна в матеріалах справи. Також, згідно довідки з Клубу розвитку дітей «Оранжевый кот», [PERSON] відвідує заняття з шахів два рази на тиждень у понеділок та п`ятницю о 15.15 годині. Тривалість уроку 45 хвилин. Наразі між позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості щодо способів участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, у зв`язку з чим позивач звернувся із даним позовом до суду. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). У статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, передбачено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. У статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. 8 ст.7 СК України, ст.11Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статей 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Отже, із системного тлумачення частини 1 статті 3 Конвенції «Про права дитини», ст. ст.7,141,159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. У частинах першій та другій статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Судом встановлено, що [PERSON] на наркологічному або психоневрологічному обліку не перебуває, про що свідчать відповідні сертифікати серії 10 ААГ та 10 ААЖ від 12.11.2020 року. Крім того, відповідно до довідки МВС України серії ІІА №2011106, [PERSON] на території України станом на 27.11.2020 року до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Згідно акту обстеження умов проживання за місцем мешкання [PERSON] - [ADDRESS] , умови проживання задовільні. Квартира обладнана необхідними меблями та побутовою технікою, в помешканні чисто, світло та затишно. Для виховання дитини відведено окрему кімнату, обладнане спальне місце, у наявності письмовий стіл для підготовки домашніх завдань, шафа для зберігання речей, іграшки. За вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації [PERSON] (батько), [PERSON] (дідусь), [PERSON] (бабуся). Відповідно до ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради №392 від 25.06.2021 року, зазначено за доцільне встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , визначивши час: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10.00 до 20.00 години; щовівторка та щочетверга з 17.00 до 19.00 години; один місяць влітку для оздоровлення та половина зимових канікул. Всі зустрічі за згодою дитини. Однак, суд зазначає, що на час розгляду справи змінились певні обставини, які мають істотне значення для вирішення справи. Так, на час вирішення спору в Україні запроваджений воєнний стан. Під час перебування справи у провадженні суду відповідач [PERSON] змінила місце проживання, виїхала до Італії разом з дитиною [PERSON] , де перебуває до цього часу. Цей факт не заперечується представником відповідача. Європейський суд з прав людини в п.47 та 50 рішення «Савіни проти України» від 18.12.2008 року, зазначає «Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, № 307-B)…. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги). Між інтересами дитини та інтересами батьків (у цьому випадку інтересами батька) повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами дорослих. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 року, статус рішення - остаточне). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживає із матір`ю - [PERSON] , що також не заперечується сторонами по справі, тобто саме вона несе повну відповідальність за безпеку дитини. Таким чином, виїхавши до Італії разом з дитиною, мати вживає всіх необхідних заходів для забезпечення інтересів своєї дитини, аби вона перебувала та зростала в безпеці. Виходячи із особливого характеру обставин справи: складної безпекової ситуації, викликаної збройною агресією російської федерації проти України, постійні обстріли на території постійного місця проживання відповідача разом із сином, вимушений виїзд їх за кордон, на думку суду, унеможливлюють на теперішній час виконання рішення в частині особистих побачень позивача із сином, при цьому такі обставини є винятковими, а отже в частині задоволення позовних вимог про встановлення графіку особистих побачень (п.1,2 позовних вимог) слід відмовити. Однак, суд не вбачає перешкод для необмеженого спілкування позивача із сином засобами телефонного, поштового та електронного засобу зв`язку, а отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Отже, установивши характер спірних правовідносин, обставини справи, наявні у справі докази, доводи сторін, враховуючи рівність прав батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини, а також беручи до уваги ситуацію в країні, зумовлену запровадженням воєнного стану, а також збройним нападом на Україну, суд дійшов висновку про доцільність встановлення способу та порядку участі [PERSON] у вихованні сина, шляхом необмеженого спілкування із сином засобами телефонного, поштового та електронного засобу зв`язку. Суд вважає, що на даний час саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі вихованні дитини. Разом з тим, суд зауважує, що з урахуванням змін щодо місця проживання неповнолітнього сина, а також у разі зміни безпекової ситуації в Україні, що стала причиною виїзду дитини за межі території країни, беручи до уваги розвиток та потреби дитини, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial