Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 1820387000:01:002:0087\~площею 0,2500 га, що розташована: Житомирська область, Андрушівський район, село Міньківці, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, яка зареєстрована за відповідачем [PERSON] та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Андрушівської державної нотаріальної контори Житомирської області Фещуком Василем Андрійовичем 02.04.2019 \~ \~ \~ \~року, зареєстровано в реєстрі за № 368, спадкова справа № 167/2018 [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 1820387000:01:002:0087 площею 0,2500 га, що розташована Житомирська область, Андрушівський район, село Міньківці, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства та судові витрати просила покласти на відповідача. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] є власницею земельної ділянки кадастровий номер 1820387000:01:002:0087 площею 0,3480 га, що розташована по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 317338. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1814019812020 від 22.09.2020 року вона дізналась, що належна їй земельна ділянка зареєстрована на праві власності за [PERSON] . Вказану інформацію підтвердило ГУ Держгеокадастру у Житомирській області у листі від 14.12.2020 р. № М-951/0-1107/6-20. Право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га кадастровий номер 1820387000:01:002:0087 зареєстровано за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.04.2019 року, яке видане державним нотаріусом Андрушівської державної нотаріальної контори Фещуком В.А.. Позивачка зазначає, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 317338 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом мають наступні розбіжності: право власності на земельну ділянку [PERSON] набула відповідно до Державного акту 22.02.2012 р., тобто раніше; право власності на земельну ділянку [PERSON] набув відповідно до Свідоцтва 02.04.2019 р., тобто пізніше, а спадкодавець [PERSON] 09.09.2013 р., тобто також пізніше за позивача. З листа та наведених відомостей вбачається, що свідоцтво про право на спадщину помилково видано нотаріусом на земельну ділянку, яка належить [PERSON] .. Крім того право власності на земельну ділянку [PERSON] набула раніше ніж [PERSON] , а також раніше ніж спадкодавець [PERSON] , земельну ділянку після смерті якої успадкував відповідач. Вважає, що свідоцтво про право на спадщину помилково видано нотаріусом на земельну ділянку, яка належить [PERSON] чим порушено її право власності на земельну ділянку, а відповідач набув право власності на земельну ділянку неправомірно. Ухвалою Андрушівського районного суду від 19.09.2022 року вищевказана справа була прийнята у провадження судді Чуб І.А. Представник позивача в судове засідання не з"явився, подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримують повністю, також подав додаткові пояснення в яких вказав, що земельну ділянку кадастровий номер 1820387000:01:002:0087 площею 0,2500 га, що розташована Житомирська область, Андрушівський район, село Міньківці, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, було безпідставно зареєстровано за [PERSON] та вважав, що позов підлягає задоволенню. Розгляд справи просив провести у його та позивача відсутність (а.с.191-193). \~ Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, заяв та клопотань не подавав. Відповідно до ст.128 ЦПК України про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подавав. Враховуючи те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін,\~ суд, у відповідності до ст.ст.223 ч.4, 280 ч.1 ЦПК України, має можливість ухвалити рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. \~ Третя\~особа державний\~нотаріус Андрушівської\~ДНК Житомирської\~області Фещук\~В.А.\~в судове\~засідання не\~з"явився,\~надав письмові\~пояснення,\~які просив\~суд врахувати,\~згідно яких доводи позивача вважав безпідставними, вказавши, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцю [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2500 га кадастровий номер 1820387000:01:002:0087 нотаріус здійснив лише перехід права власності від спадкодавця [PERSON] до [PERSON] .. Відсутні підстави, передбачені ЦК України для визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Андрушівської державної нотаріальної контори Житомирської області Фещуком В.А. 02.04.2019 р., зареєстровано в реєстрі за № 368, спадкова справа № 167/2018 [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 1820387000:01:002:0087 площею 0,2500 га, що розташована Житомирська область, Андрушівський район, село Міньківці, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, оскільки воно видане спадкоємцю на підставі документів, які підтверджують його право на спадщину та успадковане майно, в тому числі на вказану земельну ділянку площею 0,2500 га. Жодних помилок при видачі оспорюваного свідоцтва ним допущено не було. Отже, вважав позовну заяву [PERSON] про скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину необгрунтованою та безпідставною. Просив справу розглядати у його відсутність та відмовити у позові ( а.с. 44-49). Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові доводи сторін, з`ясувавши фактичні обставини у справі, оцінивши всі зібрані по справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка кадастровий номер 1820387000:01:002:0087 площею 0,3480 га, що розташована по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 317338, виданий Відділом Держкомзему у Андрушівському районі, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 182030001001771 від 22.02.2012 року (а.с.12-13). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1814019812020 від 22.09.2020 року, наданого на заяву [PERSON] земельна ділянка кадастровий номер 1820387000:01:002:0087 площею 0,3480 га, що розташована по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а.с.14-18). Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 14.12.2020 року № М-951/0-1107/6-20, за результатами розгляду звернення [PERSON] земельна ділянка за кадастровим номером 1820387000:01:002:0087 площею 0,3480 га надана для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , що посвідчено державним актом ЯМ №317338 про що міститься запис в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 182030001001771 від 22.02.2012. Однак, в Національній кадастровій системі, власником земельної ділянки за кастровим номером 1820387000.01:002:0087 зазначений [PERSON] . Відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій сатті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З 01.01.2013 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та на земельні ділянки здійснюється державними реєстраторами прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Дану технічну помилку було допущено державним реєстратором Андрушівської державної нотаріальної контори Житомирської області Фещуком Василем Андрійовичем 02.04.2019 року при реєстрації речового права на нерухоме майно (реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі 30984022) (а.с. 19). \~ Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.04.2019 року видно, що державний нотаріус Андрушівської державної нотаріальної контори Житомирської області Фещук В А., посвідчує, що на підставі заповіту посвідченого секретарем Міньковецької сільської ради Андрушівського району Житомирської області 18 липня 2018 року і зареєстрованого в реєстрі за №8, [PERSON] є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з - земельної ділянки площею 0,2500 га, що розташована Житомирська область, Андрушівський район, село Міньківці, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка, в якій уже був визначений кадастровий номер 1820387000:01:002:0087 належала померлій на підставі рішення суду та право власності на цю земельну ділянку за спадкодавцем було зареєстроване з відкриттям розділу 06 вересня 2013 року [PERSON] , державним реєстратором реєстраційної служби Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області за реєстраційним номером 151728518203 (а.с.8, 9). Із рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 04.12.2012 року вбачається, що [PERSON] успадкувала земельні ділянки після смерті свого чоловіка та вони знаходились по [ADDRESS] (а.с. 47-49). Згідно з матеріалами поземельної книги реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 1820387000:01:002:0087 площею 0.3480 га - для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , відбулась 18.10.2013 року. В поземельній книзі наявний кадастровий план даної земельної ділянки, що належить [PERSON] . Крім того дана книга містить також відомості про виникнення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1820387000:01:002:0087 за [PERSON] та в подальшому за [PERSON] (а.с. 126-141). Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ч.1 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 ч.1 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до вимог ст.1301 ЦК України - Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснено у пункті 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до\~статті 1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Як встановлено із матеріалів цивільної справи відповідач [PERSON] набув у власність земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану в с.Міньківці, Андрушівський район, Житомирська область, кадастровий номер 1820387000:01:002:0087, в порядку спадкування за заповітом майна [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.04.2019 року, виданого державним нотаріусом Андрушівської державної нотаріальної контори Фещуком В.А. (а.с. 8). При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцю [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2500 та кадастровий номер 1820387000:01:002:0087 нотаріус здійснив перехід права власності від спадкодавця [PERSON] до спадкоємця за заповітом [PERSON] . Кадастровий номер спадковій земельній ділянці нотаріус не присвоював. Отже, нотаріусом в цьому випадку не була допущена технічна помилка. Також із вказаного свідоцтва видно, що дії по державній реєєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі вчинялися державним кадастровим реєстратором в Андрушівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. Згідно зі\~статтею 79-1 ЗК України\~формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Відповідно до ст.9 ч.4 Закону України "Про Державний земельний кадастр" - державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. Виходячи з наведених вимог закону, присвоює кадастрові номера земельним ділянкам - державний кадастровий реєстратор. Як вбачається із матеріалів справи, земельним ділянкам площею 0,3480 га, яка належить позивачу [PERSON] та площею 0,25 га, яка належить відповідачу [PERSON] було присвоєно однаковий кадастровий номер під час державної реєстрації земельних ділянок. Доказів того, що це є одна і та ж земельна ділянка, та що [PERSON] не мав права на спадкування суду не надано. Таким чином, в ході судового розгляду судом не встановлено правових підстав, передбачених ЦК України для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, не наведено вказаних правових підстав також і стороною позивача в позовній заяві та в ході судового розгляду. З позовної заяви вбачається, що позивач та її представник вказують як на підставу визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину допущену технічну помилку нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину, який видав відповідачу свідоцтво на земельну ділянку з кадастровим номером земельної ділянки, яка належить їй на праві власності площею 0,3480 га, проте вказана обставина не є правовою підставою в розумінні Цивільного Кодексу України для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Оскільки присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам здійснює державний кадастровий реєстратор, а не нотаріус, то доводи позивача та її представника щодо того, що технічна помилка допущена нотаріусом при видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом є безпідставною. З врахуванням наведеного суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним. Відповідно до\~ст. 24 Закону України\~"Про\~Державний земельний\~кадастр"\~ державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Даною статтею передбачені підстави скасування Державної реєстрації земельної ділянки та відповідні наслідки. Однак, заявляючи вимогу про скасування державної реєстрації земельної ділянки позивачем не зазначено, яке саме та чиє рішення про державну реєстрацію земельної ділянки слід скасовувати та з яких підстав. Не надано суду доказів неможливості виправлення помилки, що виникла у відомостях Державного земельного кадастру під час державної реєстрації земельної ділянки, можливість виправлення якої регламентовано ст.37 Закону «Про Державний земельний кадастр», пунктами 138,139,142,148,150 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 №1051. При цьому наявність помилок та їх виправлення шляхом внесення змін відображено і в копії поземельної книги щодо земельної ділянки із спірним кадастровим номером, які вносились в тому числі і під час розгляду справи судом (а.с.126 141). Позивач, згідно вимог статей 13, 12, 81 ЦПК України не довів доказами, які б відповідали вимогам статей 76-80 ЦПК України, порушення його прав державною реєстрацією земельної ділянки з кадастровим номером 1820387000:01:002:0087 площею 0,25 га - для ведення особистого селянського господарства в с. Міньківці Андрушівського району та наявність підстав для скасування реєстрації даної земельної ділянки. За таких обставин позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина першастатті 13 ЗК України). Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтересиу спосіб, визначений законом або договором (частина першастатті 5 ЦПК України). Суд вважає, що в даному випадку обраний позивачем та її представником спосіб захисту не відповідає способу, визначеному законодавством. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають. Відмовляючи в задоволенні позову, суд, виходячи із вимог\~ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у виді судового збору та витрат на правову допомогу залишає за позивачем.

Outcome: dismissed