Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

29 вересня 2021 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» б/н від 20 червня 2018 року в розмірі 71 817,83 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту та судові витрати у розмірі 2270, 00 грн. Позов мотивовано тим, що в жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект «Мonobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення. 20 червня 2018 року між АТ «Універсал Банк» та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг «Monobank» шляхом підписання анкети-заяви, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 100 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка (далі - договір). Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 07 червня 2021 року виникла заборгованість в розмірі 71\~817,83 грн. Разом з позовом представник позивача подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2021 року прийнято до провадження позовну заяву, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Роз`яснено сторонам право подати клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву, роз`яснено, що у разі неподання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Судом на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача направлялась копія ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2021 року разом із позовною заявою та доданими до неї документами, які отримані відповідачем 28 грудня 2021 року. Станом на дату ухвалення судового рішення відповідач клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та відзив на позов не надав, заяву про застосування строку позовної давності не заявив. Представник позивача клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надав. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. 20 червня 2018 року між АТ «Універсал Банк» та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг. З тексту даної анкети-заяви вбачається, що відповідач просить відкрити на його ім`я поточний рахунок, встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов, ознайомився та згоден з «Умовами і правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», «Таблицею обчислення вартості кредиту» та «Паспортом споживчого кредиту». Виразив свою згоду, що ця заява разом з «Умовами і правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», «Таблицею обчислення вартості кредиту» та «Паспортом споживчого кредиту» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, примірники яких він отримав у мобільному додатку. Також відповідач просив вважати, що наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі електронний/електронний цифровий підпис) є обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті. Засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку, з метою засвідчення дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного/електронного цифрового підпису. На підтвердження укладення договору про надання банківських послуг позивачем було додано до матеріалів справи зазначену анкету-заяву до договору про надання банківських послуг та розрахунок заборгованості. Анкета-заява містить паспортні та анкетні дані відповідача, водночас, в анкеті відсутні дані про розмір встановленого кредитного ліміту, процентну ставку, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування тощо. В даній анкеті-заяві є лише посилання на те, що відповідач погоджується на зміну в односторонньому порядку банком розміру встановленого кредитного ліміту. З підписаної відповідачем анкети-заяви вбачається, що розмір кредиту визначено не було. Згідно з п.2.1 підрозділу 2 розділу І «Умов обслуговування рахунків фізичної особи» банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування Платіжну картку. Як визначено в підрозділі 3 розділу ІІ «Умов обслуговування рахунків фізичної особи» (3. Випуск Платіжної картки) для надання послуг Банк видає Клієнту картку. Підписанням Анкети-заяви Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг «Monobank». Датою укладення договору є дата підписання клієнтом Анкети-заяви та отримання картки. Картка передається Клієнту особисто уповноваженим співробітником або доставляється рекомендованою поштою, кур`єрською службою за адресою, вказаною Клієнтом в Анкеті-заяві, або іншим способом, що дозволяє однозначно встановити, що Платіжна Картка була отримана Клієнтом. Відповідно до підрозділу 5 розділу ІІ «Умов обслуговування рахунків фізичної особи» (5. Надання та обслуговування ліміту) ліміт кредитування та строк його дії встановлюється згідно умов, зазначених в цьому договорі та відповідному додатку до нього. Ліміт до використання розраховується та встановлюється Банком виходячи з внутрішніх процедур Банку та зазначається Клієнту в електронному вигляді через мобільний додаток або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування. Сторони домовились, що Банк має право, на власний розсуд переглядати ліміт до використання в межах суми Ліміту кредитування, що зазначений в Договорі. Клієнт шляхом розрахунку за товару та послуги та/або отримання готівкових коштів з використанням Платіжної картки після встановлення або зміни ліміту до використання, підтверджує факт згоди з встановленням ліміту до використання. Пунктом 5.26 підрозділу 5 розділу ІІ «Умов обслуговування рахунків фізичної особи`визначено, що сторони погодили, що зобов`язання Банку за цим Договором та Додатками до нього за невикористаною Клієнтом сумою кредиту /ліміту кредитування є відкличними і безризиковими (Банк має право відмовитись від надання кредиту/встановлення ліміту кредитування без будь-якого обґрунтування своєї відмови). З аналізу зазначених вище положень вбачається, що підписання анкети-заяви не є обов`язковою умовою видачі картки, і банк має право відмовитись від надання кредиту/встановлення ліміту кредитування без будь-якого обґрунтування своєї відмови, Банк повинен довести, що ним було прийнято рішення про видачу картки із встановленням ліміту, така картка видавалася відповідачу і ним була отримана, крім того Банк має підтвердити суму кредитного ліміту, що був встановлений на карту. Відповідно до п. 3 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» підрозділу 8 «Додатки» розділу ІІ витягу з «Умов обслуговування рахунків фізичної особи» обслуговування рахунків фізичних осіб сума/ліміт кредиту встановлюється в розмірі від 0 до 100 000 грн. (в залежності від суми, яка погоджена в заявці на кредит та відображена у мобільному додатку) грн. Вищезазначений витяг з «Умов обслуговування рахунків фізичної особи» не містять підпису відповідача. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 20 червня 2018 року, відповідно до якого розмір заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту), станом на 07 червня 2021 року складає 71817,83 грн. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що належним доказом заборгованості наданий позивачем розрахунок не є, оскільки наведені у ньому розрахунки не підтверджені позивачем належними і допустимим письмовими (або електронними у письмовій формі) доказами. Лише при доведеності розміру боргу позивач вправі посилатися на процесуальний тягар відповідача спростувати презумпцію вини боржника за вказану заборгованість. Відповідно до ст.ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним Відповідно до ст.\~638\~ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно із ст. 3 ЗУ «Про\~електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Суд позбавлений можливості беззаперечно встановити розмір наданого відповідачу кредитного ліміту та умови надання банківських послуг, оскільки надані до суду «Умови обслуговування рахунків фізичної особи», на які посилався позивач у позові, належними доказами бути не можуть, оскільки ці докази повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки «Умови обслуговування рахунків фізичної особи» могли неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з ««Умов обслуговування рахунків фізичної особи» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу розмір кредитного ліміту, «Умови обслуговування рахунків фізичної особи», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредиту, надані банком витяги з «Умов обслуговування рахунків фізичної особи» та «Тарифів Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ч.6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Посилання позивача на «Умови обслуговування рахунків фізичної особи» та «Тарифи Банку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що «Умови обслуговування рахунків фізичної особи» та «Тарифи Банку», розміщені на офіційному сайті банку, не містять підпису відповідача, зважаючи на що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору, в тому числі розмір кредитного ліміту. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України\~від 22\~листопада 1996\~року №543/96-В\~«Про відповідальність\~за несвоєчасне\~виконання грошових\~зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42\~Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Універсал Банк» дотрималося вимог, передбачених ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Крім того, суд окремо наголошує на тому, що позивачем, окрім анкети-заяви про приєднання до договору про надання банківських послуг та розрахунку заборгованості не було надано до суду належних та допустимих доказів, з яких беззаперечно вбачаються сума заборгованості за тілом кредиту та узгоджений розмір максимального кредитного ліміту. Матеріали справи не містять даних, з яких вбачається розмір кредитної грошової суми, яка була фактично отримана відповідачем в користування. Анкета-заява до договору про надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, не містить відповідних істотних умов кредитного договору, а саме відомостей про встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, в розмірі 100\~000,00 грн., як посилається на це позивач, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом тощо. Крім того, відсутні будь-які данні про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Позивачем також не додано виписка по руху коштів по картковому рахунку відповідача, яка містить інформацію про рух коштів, що містяться на балансі кредитного рахунку, та всі операції за кредитною карткою. Відповідно до Переліку типових документів, затверджених наказом Міністрерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, виписки банків віднесені до первинних документів, які фіксують факти виконання госоперацій та служать підставою для записів у регістрах бухобліку та в податкових документах. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відсутність виписки по картковому рахунку унеможливлює встановлення факту активація відповідачем кредитної картки, користування картковим рахунком та визначення розміру заборгованості за тілом кредиту. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом банку, отже не є достатнім доказом використання відповідачем кредитних коштів в межах визначеної позивачем суми заборгованості за тілом кредиту. За відсутності доказів про розмір наданого кредиту суд позбавлений законної можливості зробити висновок про належність, достовірність та достатність розрахунку заборгованості, який є одностороннім документом позивача та не був погоджений з відповідачем. Наданий позивачем розрахунок заборгованості без його узгодження з іншою стороною є одностороннім документом, у справі відсутні докази, що цей розрахунок ґрунтується на реальних банківських операціях, здійснених за рахунком, відкритим на ім`я відповідача. В матеріалах справи також у формі додатків до «Умов обслуговування рахунків фізичної особи» наявні копія тарифів, паспорту споживчого кредиту, в яких викладені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, санкції за порушення зобов`язань, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, які мають бути підписані споживачем у вигляді його електронного цифрового підпису. Однак всупереч визначеного у ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку позивач не надав до суду належних і допустимих у розумінні ст. 100 ЦПК України доказів про те, що вказані документи були підписані електронним цифровим підписом відповідача. Щодо паспорту споживчого кредиту «Картка monobank», то він не є належним доказом укладення між сторонами договору споживчого кредиту, оскільки під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація, правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/12 (провадження № 61-14545сво20), в якій суд відступив від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду\~\~від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження\~\~№ 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів щодо розміру фактично отриманої суми кредитних коштів. З урахування того, що у наданих до позовної заяви матеріалах відсутні виписки з особового рахунку відповідача, суд вважає, що позивач не довів факт отримання відповідачем грошових коштів у вигляді кредитного ліміту в розмірі 100\~000,00 грн., а також наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 71\~817,83 грн. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/1689/15-ц та у постанові Харківського апеляційного суду від 21листопада 2022 року у справі № 638/13474/21. Зважаючи на те, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем грошових коштів у вигляді кредитного ліміту в розмірі 100\~000,00 грн., а також наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 71\~817,83 грн., анкета-заява не містить відомості про оформлення відповідачем кредитного договору на умовах, обумовлених в позові, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Outcome: dismissed