Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом направлення 11.08.2022 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 17.08.2022. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі ТВБВ № 10015/0510 філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] , 10.07.2014 укладено Договір № 855155 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки. Згідно з п. 1.1., п. п. 1.1.1, 1.1.2. Договору, Банк, на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів, відкриває Клієнту рахунок за тарифним пакетом «Зарплатний», поточний рахунок № [NUMBER] (№ [NUMBER] ) в гривні України і надає клієнту платіжну картку типу MasterCard Debit Gold 0 грн. та ПІН - конверт до неї. 14 липня 2014 року було укладено Додатковий договір № 1 до Договору № 855155, відповідно до п. п. 1.1.4. якого, Банк встановлює Клієнту кредит у сумі 20 000 гривень. Строк дії кредиту (користування ним) встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24 % річних та сплачується щорічно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35 % річних. Встановлені Договором термін повернення наданого кредиту (основної суми) та терміни сплати відсотків за кредит Позичальником не дотримуються. З огляду на вище наведене, за Договором № 855155 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 10.07.2014 , виникла заборгованість, яка станом на 27.07.2022 складає - 31 233,88 грн. (тридцять одна тисяча двісті тридцять три грн., 88 копійок) з яких: *заборгованість за основним боргом (кредитом) - 19 318,96 гри.; *проценти за користування кредитом - 2 526,94 грн.; *пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 460,29 грн.; *3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1 791,11 грн.; *3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 557,64 грн.; *втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 4 436,49 грн.; *втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом -2 142,45 грн. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 509, 526, 530, 536, 610, 1046-1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 31233 грн. 88 коп. та судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 29.08.2022 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, зазначив, що не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача подала клопотання, в якому просить справу розглядати в її відсутність та у відсутність відповідача. Також представник відповідача подала клопотання про закриття провадження у справі. Клопотання обгрунтовує тим, що з позовною заявою АТ «Державний ощадний банк України » в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Голованівського районного суду Кіровоградської області 11 серпня 2022 року . В якості доказів до позовної заяви позивачем додано : ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 31 липня 2019 року про повернення позовної заяви ПАТ «Державний ощадний банк України » в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; Договір № 855155 від 10 липня 2014 року про відкриття та обслуговування рахунку , випуск та надання платіжної карти ; Додатковий договір № 1 до Договору в № 855155 від 10 липня 2014 року про відкриття та обслуговування рахунку , випуск та надання платіжної карти від 14.07.1914 року ; виписка з карткового рахунку . Тобто з документів слідує , що відповідно до п. 4.1. Договору № 855155 від 10 липня 2014 року про відкриття та обслуговування рахунку , випуск та надання платіжної карти договір набирає чинності з дня його підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх обов`язків, тобто з моменту звільнення [PERSON] . Відповідно до п. 4.4 Додаткового договору : звільнення з організації , з якою Банком укладено про надання послуг по нарахуванню заробітної плати та інших виплат , через поточний рахунок фізичних осіб (працівників Організації) з використанням платіжних карток (для тарифного пакету « Зарплатний »); з виписка по картковому рахунку (сторінка 6) слідує , що останнє зарахування заробітної плати було здійснено 07 липня 2015 року та остання транзакція по картковому рахунку здійснена 14 червня 2015 року (сторінка 20) . \~ \~ \~ \~Таким чином з наданих банком документів слідує , що з липня 2015 року позивач мав право на звернення до [PERSON] про повернення кредитних коштів та закриття банківського рахунку у зв`язку звільненням , докази , що такі дії вчинялися позивачем не надано . \~ \~ \~ \~З огляду на вищезазначене позивачем пропущено строк звернення до суду з позовною заявою та клопотання про поновлення такого строку з обґрунтуванням причин не подавалося . \~ \~ \~ \~Також відсутні докази про домовленість сторін про застосування іншого ніж передбачено чинним законодавством строку позовної давності . В зв`язку з чим представник відповідача, просить в задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з пропуском строку пред`явлення позову до суду, провадження у справі закрити. Враховуючи норми ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи зі слідуючого. В судовому засіданні встановлено, що 10 липня 2014 року між сторонами було укладено договір №855155 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки. Відповідно до п. 1.1., п. п. 1.1.1, 1.1.2. Договору, Банк, на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів, відкриває Клієнту рахунок за тарифним пакетом «Зарплатний», поточний рахунок № [NUMBER] (№ [NUMBER] ) в гривні України і надає клієнту платіжну картку типу MasterCard Debit Gold 0 грн. та ПІН - конверт до неї (а.с. 5). 14 липня 2014 року між сторонами було укладено Додатковий договір № 1 до Договору № 855155, відповідно до п. п. 1.1.4. якого, Банк встановлює Клієнту кредит у сумі 20 000, 00 гривень. Строк дії кредиту (користування ним) встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24 % річних та сплачується щорічно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35 % річних (а.с. 6). Відповідно до додатку №1 до Договору № 855155 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки від 10.07.2014 термін дії картки типу MasterCard Debit Gold за пакетом «Зарплатний» до 2- років, віртуальної відповідно до терміну дії основної картки, тобто термін дії карти , виданої за договором № 855155 до 10.07.2016. 27.12.2022 представник відповідача подав до суду заяву, у якій просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 27.07.2022 складає - 31 233,88 грн. (тридцять одна тисяча двісті тридцять три грн., 88 копійок) з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 19 318,96 гри.;проценти за користування кредитом - 2 526,94 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 460,29 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1 791,11 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 557,64 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 4 436,49 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом -2 142,45 грн. Відповідач заявляє про пропуск позивачем строку позовної давності відповідно до ст.257 ЦК України. Вирішуючи питання щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд також враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно з ст. 257 та ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Суд вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки. Як встановлено в ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ст. ст. 257, 264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). При цьому, за змістом норми ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Зі змісту цієї норми вбачається, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно до копії договору та копії додаткового договору позивачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] на умовах тарифного плану «Зарплатний» та надано плтіжну картку та банком позивачу було встановлено кредит у сумі 20000 грн. Строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки ( п. 1.1.4. додаткового договору). Поняття строк договору, строк виконання зобов`язання та термін виконання зобов`язання згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. В ст. 252 ЦК України визначено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом положень ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору, хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Поняття строк виконання зобов`язання і термін виконання зобов`язання охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що кредитна лінія встановлена відповідачу на картковий рахунок, строк користування кредитними коштами безпосередньо пов`язаний зі строком дії картки. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою укладеного між сторонами договору, картка діє в межах визначеного на ній строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Такий правовий висновок висловлений неодноразово Верховним судом України у справах № 6-14цс14, № 6-61цс14. Отже, за кредитною карткою строк погашення кредиту закінчився в останній день 10.07.2016. Позивач до суду з даними позовними вимогами звернувся 17.08.2022, тобто після спливу трирічного строку з часу закінчення терміну дії кредитного ліміту. Крім того,\~ як\~ вбачається\~з виписки по картковому рахунку останнє зарахування заробітної плати на поточний рахунок відповідача було здійснено 08 липня 2015 року. Позивач до суду не надав доказів про випуск платіжної картки на новий термін. Як вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої 28.01.2000 на ім`я [PERSON] , останнього звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію 07.06.2015, тобто платіжну картку відповідачу позивачем неможливо було випустити на новий термін на умовах тарифного плану «Зарплатна», оскільки станом на 10.07.2016 відповідач був звільнений з робати. Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами пред`явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності. При цьому, позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення позовної давності суду й доказів існування поважних причин пропуску строку звернення до суду. Не здобуто судом також і доказів існування домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду в справі 6-2891цс16 від 08.11.2017. Відповідно до положень пункту 3 розділу Х Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року за № 55-XII, яка належить до актів конституційного законодавства, та положень статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року за № 1906-IV, в Україні закріплено принцип пріоритету загальновизнаних норм міжнародного права перед нормами внутрішньодержавного права, відповідно до яких, в разі, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, - то застосовуються правила міжнародного договору. 07.07.1997 Верховною Радою України прийнято закон України за N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», які відповідно до положень статті 9 Конституції України стали частиною національного законодавства України. В свою чергу, відповідно до положень Протоколу № 1 до цієї Конвенції, не можуть застосовуватися норми внутрішньодержавних нормативно-правових актів (за винятком норм конституційних актів), що суперечать цим положенням. Крім того, відповідно до положень статті 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, до якої Україна приєдналась згідно Указу Президії Верховної Ради Української РСР «Про приєднання Української Радянської Соціалістичної Республіки до Віденської конвенції про право міжнародних договорів» від 14 квітня 1986 року за № 2077-XI, яка також є частиною внутрішнього законодавства України, не можна посилатись на положення внутрішнього права України, як на виправдання для невиконання умов Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року і протоколів до неї. Згідно положень статті 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, юрисдикція Європейського суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування цієї Конвенції та протоколів до неї. Вищезазначені тлумачення містяться у рішеннях, що постановляє Європейський суд з прав людини. Відповідно до положень статті 46 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Україна, як сторона цієї Конвенції, зобов`язалась виконувати рішення Європейського суду з прав людини. Положеннями статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV, Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року та практику Європейського суду з прав людини визнано джерелом права в Україні та покладено на суди обов`язок при здійсненні судочинства застосовувати у своїх рішеннях тлумачення Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, які надані Європейським судом з прав людини. В положеннях пункту 53 Рішення по справі «Сичов проти України» (справа за заявою № 4773/02) Європейський суд з прав людини зазначає, що держава несе відповідальність за недотримання своїх обов`язків, передбачених положеннями статті 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, щодо забезпечення збереження, закріплених цією Конвенцією та Протоколом № 1 до неї, прав та свобод на національному рівні для кожного, хто знаходиться під їх юрисдикцією. Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Як роз`яснено в абаці 3 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином відмова в задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи те, що позов про стягнення заборгованості представником банку поданий у 17.08.2022, представник відповідача заявив клопотання про застосування строків позовної давності, позивач не заявляв про поважність причин пропуску строку позовної давності, дійшов висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати зі сплати позивачем судового збору при зверненні до суду в сумі 2481 грн., що підтверджується меморіальним ордером №6273656416 від 10.08.2022, покладаються на позивача. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed