Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №2029, спадкова справа №103/2010, видане Борзнянською державною нотаріальною конторою та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно земельну ділянку з кадастровими номерами 7420881600:05:001:0898 та 7420881600:05:002:0898; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №155, спадкова справа №103/2010, видане Борзнянською державною нотаріальною конторою та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності колгоспу КСП «Племзавод-Головеньківський» с. Головеньки Борзнянського району Чернігівської області. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що після смерті її матері [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з вищевказаних земельних ділянок та земельної частки (паю), яку вона успадкувала, але не оформила після смерті своєї матері [PERSON] . Після смерті матері спадщину прийняв [PERSON] (брат позивачки) в тому числі і Ѕ частку спадкового майна від якої відмовився її чоловік [PERSON] (батько позивачки), отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину. [INFO] помер її батько [PERSON] і вона звернулася до суду з позовом до брата про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок. Під час розгляду справи була призначена судово-почеркознавча експертиза та з`ясувалося, що підписи у заявах про відмову від спадщини виконані не її батьком, а іншою особою. У разі відсутності заяви про відмову від спадщини її батька, вона має право на Ѕ частину майна яке він успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] . З огляду на це вважає, що свідоцтва про право на спадщину видані [PERSON] необхідно визнати недійсними. Позивачка була вчасно та належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Представник позивачки позов підтримала із вказаних у ньому підстав та повідомила, що під час розгляду Борзнянським районним судом цивільної справи про визнання права власності на частину житлового будинку, який позивачка успадкувала після смерті батька, вона дізналася, що той відмовився від спадщини після смерті його дружини (матері позивачки), у результаті чого все материне майно успадкував відповідач. Після смерті матері, [PERSON] постійно проживала разом з батьком у с. Головеньки Борзнянського району, доглядала його, у них були тісні стосунки і він ніколи не повідомляв, що відмовляся від спадщини дружини на користь її брата. Також, батько завжди говорив їй, що належне йому майно він заповідає їй та її брату [PERSON] порівну. Також вказала, що у разі відсутності зазаначення у рішення суду про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, державні реєстратори відмовляють у вчиненні таких дій. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку та за адресою місця проживання про яке вказує сторона позивача (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення, але у судове засідання не з`явився, у встановлений судом строк відзиву на позов не подав. Третя особа Борзнянська районна державна нотаріальна контора своїм правом на участь в підготовчому судовому засіданні не скористалась, представника не направила, надавши заяву, в якій просить розглядати справу в їх відсутність. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 11.10.2022 позовна заява прийнята до розгляду, відкрите загальне позовне провадження у справі, призначене підготовче судове засідання, задоволене клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 02.12.2022 закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, за наявності до того підстав зі згоди представника позивача, суд постановив про заочний розгляд справи. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд установив, що [INFO] померла мати позивачки та відповідача [PERSON] . До майна [PERSON] . Борзнянською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №103/2010. Спадщину після її смерті прийняв відповідач [PERSON] , подавши 25.02.2010 року відповідну заяву до Борзнянської районної державної нотаріальної контори. Із заявою про відмову від спадщини звернувся чоловік [PERSON] та батько сторін у справі [PERSON] , який проживав та був зареєстрований за однією з нею адресою на час її смерті. 01.10.2010 [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстроване в реєстрі за №2029, спадкова справа №103/2010, на майно [PERSON] , у тому числі із у рахуванням Ѕ частки від якої відмовився її чоловік [PERSON] , а саме на земельну ділянку площею 2,76 га, надану для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Головеньківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області,\~з кадастровими номерами 7420881600:05:001:0898 та 7420881600:05:002:0898. 23.02.2016 року відповідач також отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, у спадковій справі № 103/2010, зареєстроване в реєстрі за № 155, на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності колгоспу КСП «Племзавод-Головеньківський» с. Головеньки Борзнянського району Чернігівської області, розміром 3,5 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частини в натурі (на місцевості), посвідчене сертифікатом на право на земельну частку(пай) серії ЧН №0218913. Вказане майно [PERSON] успадкувала після смерті матері [PERSON] , однак за життя не оформила його. [INFO] помер батько сторін у справі [PERSON] , до майна якого Борзнянською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №424/2012. Спадщину після його смерті, як спадкоємці першої черги за законом прийняли позивачка та відповідач шляхом подачі до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини та отримали свідоцтва про право на спадшину на Ѕ частину земельної ділянки належної [PERSON] . Як вбачається зі змісту рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 15.11.2021 №730/878/20, що набрало законної сили 16.12.2021 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на Ѕ частину житлового будинку, ухвалою суду від 17.12.2020 по вказаній справі була призначена посмертна почеркознавча експертиза. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №4107-4109/21-24 від 28.10.2021, підписи від імені [PERSON] у двох заявах про відмову від спадщини від 25.02.2010 виконані рукописним способом, письмовими приладами без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів. Підпис від імені [PERSON] у двох заявах про відмову від спадщини від 25.02.2010 виконані не [PERSON] , а іншою особою. Також вказаним рішенням суду встановлено, що [PERSON] на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебував, за медичною допомогою не звертався, на стаціонарному та амбулаторному лікуванні не перебував. Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 357/15284/18 (провадження № 61-13518св21) вказано, що «правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном, одностороння відмова від договору. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків). Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини, відповідно, поділяються на: суворо односторонні - не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особами. До них відноситься, зокрема, відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини; такі, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, до яких можливо віднести, зокрема, оголошення конкурсу, публічну обіцянку винагороди, відмову від спадщини на користь іншої особи, видачу довіреності, видачу векселя, розміщення цінних паперів, односторонню відмову від договору». Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до п. 207 розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 N 20/5 (чинної на час подання заяви про відмову від спадщини) письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. У ст.203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно із ч.2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У постанові колегії суддів другої судової палати КЦС від 22.01.2020 у справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Таки чином, законом передбачено обов`язкову письмову форму заяви про відмову від спадщини, невід`ємним реквізитом якої, є підпис особи, яка подає таку заяву. Так, висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №4107-4109/21-24 від 28.10.2021, встановлено, що підпис від імені [PERSON] у двох заявах про відмову від спадщини від 25.02.2010 виконані не [PERSON] . Вказаний висновок експерта, не викликає у суду сумнівів у його достовірності, а тому суд не вбачає підстав для відхилення вказаного висновку та вважає його належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження вказаних обставин, оскільки їх з`ясування потребує спеціальних знань. Будь яких інших доказів на спростування вказаного висновку, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, відповідач не надав. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність волевиявлення [PERSON] на відмову від спадщини після смерті дружини, а отже, такий односторонній правочин є нікчемним. З огляду на вищевказане, відмова [PERSON] від своєї частини спадкового майна після смерті дружини, є недійсною. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом частини першої\~статті 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За змістом\~ст.ст\~1258,\~1261,\~1267\~ ЦК\~України спадкоємці\~за законом\~одержують право\~на спадкування\~почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав. Як зазначено у\~ст. 1296 ЦК, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчувальний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7). Оскільки відмова від спадщини [PERSON] визнана судом недійсною, то свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та на право на земельну частку пай. видані [PERSON] у спадковій справі 103/2010, слід визнанти недійсними, оскільки у цьому випадку наявне порушення спадкових прав позивачки [PERSON] , що є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , так як [PERSON] має право на Ѕ частину майна яке батько успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] , тобто на ј частину земельних ділянок та земельної частки паю. За таких обставин, вимоги позивачки про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Стосовно позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку з кадастровими номерами 7420881600:05:001:0898 та 7420881600:05:002:0898 та земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності колгоспу КСП «Племзавод-Головеньківський» с. Головеньки Борзнянського району Чернігівської області, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1299 ЦК (у редакції чинній на час видачі свідоцтва про право на спадщину), якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на 27.12.2022 щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 7420881600:05:001:0898 та 7420881600:05:002:0898, зареєстроване право оренди вказаного нерухомого майна за СТОВ «Гетьманське», орендодавцем вказаного майна значиться відповідач. Стороною позивача не надано доказів того, що реєстрація права власності на вказані земельні ділянки була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення. Також, згідно зі ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. \~Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ст.79, 79-1 ЗК України). Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. На відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах. Місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені. Відповідно до ст.3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» власники земельних сертифікатів наділені правом на одержання належної їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Отже, земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не відноситься до об`єктів нерухомого майна, речові права щодо яких у відповідності з законом підлягають державній реєстрації. Крім того, вимоги про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно є похідними від вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. За змістом ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування, на підставі рішення суду, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав. З огляду на вищевказане, визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав є самостійною підставою для внесення державним реєстратором запису про скасування державної реєстрації прав до Державного реєстру прав. Таким чином, вимоги про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку з кадастровими номерами 7420881600:05:001:0898 та 7420881600:05:002:0898 та земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності колгоспу КСП «Племзавод-Головеньківський» с. Головеньки Борзнянського району Чернігівської області, не підлягають до задоволення. Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] слід задовольнити частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial