Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

01.11.2022 до суду із позовною заявою звернулась [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в сумі 3000 грн. щомісячно, та витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що з 11 липня 2019 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . З вересня 2021 року сторони однією сім`єю не проживають, після розірвання стосунків відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Не зважаючи на те, що позивач на даний час знаходиться в декретній відпустці та офіційно не працює, ніякої матеріальної допомоги їй відповідач не надає. Дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Також зазначила, що за захистом своїх прав позивач змушена звернутись за допомогою до адвоката та витрати на правовому допомогу складають 3000 грн. Посилаючись на викладене позивач просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 04.11.2022 року провадження по справі було відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання не з`явився, суду надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до судового засідання не з`явився, хоча про час і місце засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.07.2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Дитина проживає з матір`ю, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Позивач потребує матеріальної допомоги, відповідач добровільно такої допомоги не надає. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст.180 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сторони самостійно не погодили розмір аліментів, а тому аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. Аліменти, заявлені в розмірі, передбаченому законодавством, при визначенні розміру аліментів судом враховані обставини, передбачені ст. 182 СК України, та взято до уваги те, що відповідач визнав позов, а тому спроможний сплачувати аліменти на дитину в розмірі, заявленому у позовній заяві. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на дитину підлягають до задоволення, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи із дня подання позовної заяви - 01.11.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Щодо стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років, слід зазначити наступне. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та з врахуванням того, що відповідач позов визнав в цій частині, а отже може надавати матеріальну допомогу, тому суд вважає необхідним задовольнити заявлену позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, що передбачено законодавством, та надано належні і допустимі докази щодо доведення обставин, на яких ґрунтуються така вимога, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на дружину у розмірі 3000 грн щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку підлягає задоволенню. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. Судові витрати слід стягнути з відповідача в такому порядку. Позивач при зверненні до суду з цим позовом не сплачувала судовий збір за дві вимоги у розмірі по 992,40 грн., так як звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 1 п. 3 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому підлягають стягненню з відповідача в сумі 1984,80 грн. Щодо стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судом встановлено, що позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн., що підтверджуються матеріалами справи: детальним описом виконаних робіт згідно договорів про правову допомогу №17 від 30.10.2022 року, актом виконаних робіт згідно договорів про правову допомогу №17 від 30.10.2022 року, прибутковим касовим ордером та квитанцією №81 від 30.10.2022 на суму 3000 грн., копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 359, ордером на надання правничої (правової) допомоги № 17 від 30.10.2022. Тому суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування судових витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн. повинні бути задоволені та стягнуті з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного.

Outcome: approved