Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

13.01.2023 року представник [PERSON] - адвокат Біцулова А.А. звернулася до суду з даною заявою на обґрунтування вказавши, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у фактичних шлюбних відносинах, за час яких у них [INFO] народилася спільна дитина [PERSON] . Вказує, що донька була народжена у пологовому будинку, який розташований на тимчасово окупованій території у м. Макіївка Донецької області, а реєстрація її народження проведена на території так званої ДНР. На підтвердження даної обставини було видано відповідне свідоцтво, яке на території України є недійсним. Враховуючи наведене, просить суд встановити факт народження громадянкою України, уродженкою м. Ясинувата Донецької області, [PERSON] , [INFO] , другої дитини жіночої статті - [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Макіївка, Донецької області, Україна, батьком якої є громадянин України [PERSON] , [INFO] , урордженець м. Макіївка, Донецької області. Представник заявника в судове засідання не з`явилася, у своїй заяві розгляд справи просила проводити за її відсутності та відсутності заявника (а.с. 2). Заінтересована особа [PERSON] до початку судового засідання подала заяву з проханням розгляд справи проводити без її участі, заявлені вимоги підтримує (а.с. 15). Представник заінтересованої особи Відділ ДРАЦС у м. Луцьк ЗМУ Міністерства юстиції, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань чи пояснень по суті заявлених вимог від нього не надходило. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] народилася друга дитина - дівчинка, що підтверджується копією медичного свідоцтва про народження № 103 від 05.07.2022 року, виданого МЗ ДНР «Перинатальним центром м. Макіївка» (а.с. 12). З оглянутої в судовому засіданні копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.07.2022 року, виданого «Міським відділом РАЦС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР» вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] в м. Макіївка Кіровського р-ну Донецької області, батьками вказані заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] (а.с. 14). Судом також встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] є громадянами України, що підтверджується відповідними копіями їх паспортів серії [NUMBER] , який виданий Кіровським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області 08.07.1996 року та серії [NUMBER] , який виданий Ясинуватським МРВ УМВС України в Донецькій області 04.11.2002 року (а.с. 5-7, 9-11). Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Відповідно до п.п. «б» п. 2 ч. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводитися за письмовою або усною заявою батьків чи одного з батьків за місцем її проживання або за місцем проживанням батьків. Згідно з п. 4 ч. 4 ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 проведення державної реєстрації народження дитини здійснюється за оригіналом або дублікатом медичного свідоцтва про народження. Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 144 СК України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Заявник не має іншої можливості здійснити реєстрацію народження своєї дитини згідно вимог законодавства України та одержати відповідне свідоцтво про народження. З врахуванням викладеного, суд вважає заяву [PERSON] про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Як слідує з ч. 4 ст. 317 ЦПК України рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справі про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Таким чином, рішення у даній справі підлягає до негайного виконання. На підставі ст.ст. 10-13, 77-81, 317, 352, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved