Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.07.2022 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та стягнення авансу і штрафу за попереднім договором купівлі-продажу,яким просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти сплачені за попереднім договором купівлі-продажу від 15.09.2015 року № 698 в розмірі 124900,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] штраф за ухилення від укладення основного договору купівлі-продажу в розмірі 298200,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні збитки за період з 16.09.2020 року по 29.06.2022 року в сумі 36645,66 грн., 3 % річних в сумі 7634,72 грн.; встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її сестри [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анцифєровою А.М. відповідно до якого сторони зобов`язались не пізніше 10.09.2020 року укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Зазначила, що на момент укладення попереднього договору спірна квартира не перебувала у власності позивача, проте продавець гарантував, що набуде право власності на спірну квартиру не пізніше вересня 2020 року в порядку спадкування за законом. Зазначила, що 15.09.2015 року нею було передано [PERSON] грошові кошти в розмірі 124900,00 грн. 15.09.2015 року [PERSON] написала нотаріально посвідчену заяву, в якій зобов`язалась протягом 7 календарних днів з моменту отримання інформації про смерть [PERSON] підготувати і завірити у нотаріуса заяву про прийняття спадщини. [INFO] [PERSON] померла. 26.10.2015 року відповідач подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Зазначила, що станом на 15.09.2020 року відповідач так і не оформила спадщину з метою ухилення від підписання основного договору купівлі-продажу. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти сплачені за попереднім договором купівлі-продажу від 15.09.2015 року № 698 в розмірі 124900,00 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь штраф за ухилення від укладення основного договору купівлі-продажу в розмірі 298200,00 грн.; стягнути з [PERSON] на її корить інфляційні збитки за період з 16.09.2020 року по 29.06.2022 року в сумі 36645,66 грн., 3 % річних в сумі 7634,72 грн.; встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її сестри [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] . Ухвалою судді від 12 липня 2022 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява, якою позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого сторони зобов`язуються не пізніше 15.09.2020 року укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 7-8). Відповідно до п. 1.2 договору, сторонами узгоджено, що на момент укладення даного попереднього договору квартири спірна квартира не перебуває у власності продавця, проте продавець гарантує, що набуде право власності на квартиру не пізніше 15.09.2020 року в порядку спадкування за законом. [INFO] померла сестра відповідача по справі [PERSON] , про що свідчить актовий запис про смерть № 1060 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 15). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 15.09.2015 року написала нотаріально посвідчену заяву, в якій зобов`язалась протягом 7 календарних днів з моменту отримання інформації про смерть [PERSON] підготувати і завірити у нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті та надіслати її на адресу [PERSON] (а.с. 14). 26.10.2015 року відповідачем [PERSON] було складено нотаріальну заяву, відповідно до якої вона приймає все майно, що залишилось після смерті [PERSON] . Судом беззаперечно встановлено, що підписання основного договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] не відбулось, оскільки відповідачем так і не відбулось оформлення спадщини в установленому законом порядку. Станом на час розгляду справи відповідачем не повернуто позивачу грошові кошти в розмірі 124900,00 грн. сплачені при посвідченні попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. Оскільки договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, в зв`язку з не оформлення відповідачем права власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 124900,00 грн., що є авансом, підлягає поверненню позивачу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений зговором або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним судом у Постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 904/312/18, аналіз приписів частини 2 статті 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що відповідальність боржника за порушення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування кредитором на суму грошового боргу індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми настає у разі невиконання або несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання перед кредитором. Верховний Суд у Постанові від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18 вказав: формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Враховуючи, що відповідачем не було виконано грошове зобов`язання перед позивачем, наявні підстави для нарахування на суму основного боргу та стягнення із відповідача 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат. Відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку ціни позову, 3 % річних від простроченої суми, складає 7634,72 грн. Відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку ціни позову, інфляційні втрати від простроченої суми складають 36645,66 грн. З врахуванням викладено, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних від простроченої суми, що становить 7634,72 грн. та інфляційні втрати від простроченої суми, що становить 36645,66 грн. Відповідності до п. 4.2 попереднього договору купівлі-продажу, сторони домовились, що у разі відмови продавця від укладення основного договору після оформлення на себе права власності на квартиру, продавець сплачує на користь покупця штраф у розмірі подвійної ціни основного договору, що вказана в п.2.2. цього попереднього договору. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 635 ЦК України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в даному випадку предметом неустойки є саме грошова сума, розмір якої прямо встановлено сторонами попереднього Договору у сумі 100% авансу, що еквівалентно 124900,00 грн. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] допустила безпідставне ухилення від укладення основного договору та зобов`язана сплатити передбачений попереднім договором штраф, у розмірі 298200,00 грн. Отже, у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті її сестри [PERSON] , що померла [INFO] , то суд вважає встановлені наступні обставини справи. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Враховуючи викладене, у позивача відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті її сестри [PERSON] , що померла [INFO] , оскільки позивач не є учасником даних правовідносин, і її майнові права щодо спадкового майна жодним чином не порушені. Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання перерозподілу судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: partial