Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

14.04.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріального збитку. Свої вимоги обґрунтував тим, що 30.06.2021 року о 21 год. 20 хв. на Чоколівському бульварі, 1 (Севастопольській площі) сталася дорожньо-транспортна пригода (далі -ДТП), скоєна невстановленим транспортним засобом, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль INFINITI д.н.з [NUMBER] , що належить [PERSON] , на праві власності. На місце вчинення ДТП прибули працівники патрульної поліції м.Києва, які зафіксували відповідний факт та подали у розшук зниклий з місця ДТП транспортний засіб. На виконання вимог ст.33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач невідкладно направив до Моторного (транспортного) страхового бюро України повідомлення про ДТП. 15.07.2021 року була здійснена оцінка пошкоджень автомобіля INFINITI д.н.з [NUMBER] експертом-автотоварознавцем [PERSON] 16.07.2021 року позивач отримав від відповідача лист про відмову у відшкодуванні суми завданої шкоди. 04.08.2021 року позивач отримав інформацію щодо суми завданої шкоди, яка становить 15 274 грн. 50 коп. 06.08.2021 року позивач подав до Моторного (транспортного) страхового бюро України на підставі ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» заяву про страхове відшкодування з необхідними додатками до неї та заперечення на лист про відмову у відшкодуванні від відповідача. Із повідомлення від 12.08.2021 року в особистому кабінеті на сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України позивачу стало відомо про відмову у задоволені заяви про відшкодування матеріального збитку. У телефонній розмові співробітники Моторного (транспортного) страхового бюро України повідомили, що наразі неможливо відшкодувати шкоду, завдану транспортному засобу позивача. Для такого відшкодування необхідно знайти транспортний засіб, що зник з місця ДТП та його власника. 20.04.2022 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 25.05.2022 року до суду, засобами поштового зв`язку, надійшов відзив представника відповідача Моторного (транспортного) бюро України - адвоката Купара І.Ю., в якому останній просить відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі через його безпідставність. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 06.08.2021 року позивач подав до Моторного (транспортного) бюро України заяву про виплату страхового відшкодування на підставі ДТП, що трапилась 30.06.2021 року. Відповідно до відповіді від Національної поліції України, 30.06.2021 року о 21 год. 20 хв. по бул.Чоколівському, 1, в м.Києві сталося ДТП за участі транспортного засобу «INFINITI», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та невідомого транспортного засобу, який зник з місця ДТП. Позивач подав складену працівниками поліції схему ДТП, на якій було зазначено лише один транспортний засіб «INFINITI», д.н.з. [NUMBER] , що також підтверджує відсутність другого учасника ДТП при оформленні працівниками поліції зазначеного ДТП. В усних поясненнях [PERSON] стверджував, що зниклим з місця ДТП транспортним засобом був мотоцикл «SUZUKI», д.н.з. [NUMBER] під керуванням невідомої особи, що був забезпечений страховим полісом обов`язкового страхування АК/2095185 виданого ПрАТ «СК» Провідна». Позивач посилався на рішення Вищого спеціалізованого суду України у судовій справі № 6-2328св13 від 15.05.2013 року, як підставу для звернення до Моторного (транспортного) бюро України. Відповідно до ст.6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон) - страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.39.1 Закону - Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Відповідно до п.п. б) п.41.1 ст.41 Закону - МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу. Відповідно до ст.28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Законодавець не відокремлює «транспортний засіб» від іншого «майна», а дає чіткий та вичерпний перелік, що вважається майном в розумінні даного Закону та буквально визначає, що «пошкодження чи фізичне знищення транспортного засобу» є шкодою, заподіяною в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого. Просить суд звернути увагу, що ст.29 Закону законодавець не відмежовує між собою вище згадані поняття, а лише дає ширше тлумачення, що у розумінні такого Закону є майном потерпілих. Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням належного потерпілому транспортного засобу у результаті ДТП на підставі п.п.б п.41.1 ст.41 Закону не здійснюється, оскільки цей закон не покладає такого обов`язку на МТСБУ. Крім того, п.1,2 ст.190 ЦПК України майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до п.2 ст.185 ЦК України неспоживною є річ, призначена для неодноразового використання, яка зберігає при цьому свій первісний вигляд протягом тривалого часу. Отже, не існує жодної підстави у розумінні п.2 ст.190 ЦК України, не вважати транспортний засіб «INFINITI», д.н.з. [NUMBER] - неспоживною річчю, оскільки даний автомобіль, як особливий об`єкт є окремою річчю та в процесі своєї експлуатації зберігає свій первісний вигляд та відповідно до ст.190 ЦК України загалом та однозначно вважається майном. Відповідно до ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.181 ЦК України - рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Як вбачається з п.1.10 Правил дорожнього руху України - транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. З аналізу вище зазначених норм, транспортний засіб є окремою рухомою річчю у розумінні ст.179, 181 ЦК України, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки та, який відноситься до загальновживаного терміну «майно», особливим об`єктом якого вважається річ. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно із ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право, в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що 30 червня 2021 року, приблизно о 21 год. 20 хв., в м.Києві, по бул. Чоколівському, 1, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля під керуванням [PERSON] та невідомого транспортного засобу під керуванням невстановленого водія, який після скоєння ДТП, місце пригоди залишив. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «INFINITI», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] була забезпечена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі Договору обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів Поліс № ЕР.201301217 від 04.10.2020 року, зі страховою сумою (лімітом відповідальності) за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн. Згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу транспортний засіб марки «INFINITI», моделі «М35», реєстраційний номер [NUMBER] , належить [PERSON] . За оцінкою незалежного оцінювача (звіт № 2446) ФОП [PERSON] «Дикий та партнери», призначеного МТСБУ, вартість матеріального збитку завдана власнику транспортного засобу «INFINITI», д.н.з. [NUMBER] складає 15 274,50 грн. 06 серпня 2021 року [PERSON] повідомив МТСБУ про ДТП за участю невстановленого транспортного засобу. Відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро направило позивачу лист про відмову у відшкодуванні шкоди, мотивуючи тим, що відповідно до пп. б) п. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу. З огляду на зазначене, МТСБУ, немає правових підстав для здійснення відшкодування з фонду захисту потерпілого. Позивач направив на адресу Моторно (транспортного) страхового бюро відповідь на відмову у відшкодуванні шкоди, та просив вчинити усі необхідні дії та відшкодувати шкоду, заподіяну встановленим транспортним засобом у повному обсязі. Відповідно до положень п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, надалі - Закон, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно статті 3 Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно статті 5 Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У п. 22.1 ст. 22 цього Закону зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтями 32, 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено випадки, коли шкода не відшкодовується, а також дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування. Згідно зі ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього закону, законодавства України та свого статуту. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених пп. 39.2.1, п. 39.2 ст. 39 цього Закону. Відповідно до п/п «б» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (стаття 28 Закону). Отже, дана стаття містить вичерпний перелік понять, що таке шкода, заподіяна майну потерпілого. Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням належного потерпілому транспортного засобу у результаті ДТП, на підставі положень підпункту «б» пункту 41.1 статті 41 Закону не здійснюється, оскільки цей Закон не покладає такого обов`язку на МТСБУ. Крім того, оскільки закон чітко визначає, що майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ст. 190 ЦК України), тому належний позивачу транспортний засіб є окремою річчю та відноситься за загальновживаного терміну «майно». Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України). Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі (частина друга статті 181 ЦК України). Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінетів Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. З аналізу наведених норм вбачається, що належний позивачу транспортний засіб є окремою рухомою річчю у розумінні статей 179, 181 ЦК України, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки, та який відноситься до загальновживаного терміну «майно», особливим об`єктом якого вважається окрема річ. Отже, передбачені підпунктом «б» пункту 41.1 статті 41 Закону обмеження обов`язку МТСБУ відшкодувати за рахунок коштів фонду спричинену потерпілому невстановленим транспортним засобом шкоду поширюється й на шкоду, завдану майну потерпілого пошкодженням чи знищенням його транспортного засобу. Таким чином, обмеження відшкодування передбачені вказаною нормою закону стосуються виключно шкоди, заподіяної майну, і не поширюються на шкоду, заподіяну транспортному засобу та МТСБУ може відшкодувати шкоду за невстановлену особу виключно, якщо потерпілому заподіяна шкода життю та здоров`ю. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 23.10.2019 року у справі № 607/1881/16-ц. Така правова позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 711/8964/14, а також від 01 квітня 2015 року у справі № 359/4966/14. Згідно п. 17 постанови ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року «про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За змістом положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Системний аналіз наведених вимог закону дає підстави зробити висновок про те, що закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір; наведене положення закону судами під час розгляду справи не враховано. З огляду на викладені положення законодавства, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України відшкодовувати шкоду, завдану майну позивача невстановленим транспортним засобом, не передбачено. Враховуючи повну відмову у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для розподілу між сторонами судових витрат у порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed