Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

У серпні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначає, що [PERSON] , [INFO] , у спірній квартирі ніколи не проживав, квартирну плату та комунальні платежі не сплачував, його реєстрація у вказаній квартирі покладає тягар на позивача, оскілки комунальні платежі нараховуються за надані послуги з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Також зазначає, що на підставі довіреності від 02.07.2021, посвідченої Савченко В.Ю., першим секретарем консульських питань посольства України в Республіці Австрія №570/729, позивачем було здійснено звернення до Оболонського районного відділу головного управління ДМС у м. Києві з метою зняття з реєстраційного обліку в Україні свого сина [PERSON] , [INFO] . Проте їй було відмовлено. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.08.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.10.2021, яка занесена до протоколу судового засідання в рамках п. 7 ч. 2 ст. 248 ЦПК України підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Матеріали справи містять заяву позивача з проханням проводити розгляд справи без участі позивача та його представника за наявними в матеріалах справи доказами. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Матеріали справи містять клопотання представника відповідача про заміну неналежного відповідача належним. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей та сім`ї Оболонської РДА в м. Києві. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Позивач [PERSON] у серпні 2021 року звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить зобов`язати Оболонський районний відділ Головного управління ДМС у м. Києві визнати особу [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в редакції на час звернення позивача до суду, визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування. Разом із заявою особа подає: документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника (законного представника). Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Особа може доручити в установленому законодавством порядку подати заяву про зняття з реєстрації місця проживання відповідній посадовій особі виконавців послуг з управління (утримання) багатоквартирного будинку (гуртожитку), об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельного кооперативу, управителя багатоквартирного будинку за місцем її проживання. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно зі статтею 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови. Згідно довіреності №570/729 від 02.07.2021, [PERSON] бути представником з питань пов`язаних із зняттям з реєстраційного обліку в Україні, зокрема за адресою: [ADDRESS] (а.с.45). Фактично, як убачається зі змісту позовної заяви, позивач не згодний з відмовою відповідача у знятті з реєстраційного обліку її сина - [PERSON] . Як вказує сам позивач, вона зверталася до відповідача на підставі довіреності від 02.07.2021, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником з питань зняття його з реєстраційного обліку. Таким чином, позивач діяв як представник свого сина, тому відповідач не порушував її особисті права, за захистом яких, вона може звертатися до суду із позовною заявою. Окрім того, як на момент звернення до суду так і до вирішення питання про закриття підготовчого провадження, матеріали справи не містили відмови відповідача у задоволенні заяви позивача. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. У постанові ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16(пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19. Згідно ч.5 ст. 177 ЦК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких гуртуються позовні вимоги. У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин враховуючи те, що позовні вимоги до відповідача ґрунтуються на начебто порушеному праві позивача, як особи, яка діяла на підставі довіреності, то суд вважає, що з підстав відмови у знятті з реєстраційного обліку [PERSON] є неналежним позивачем, оскільки вона діяла на підставі довіреності, тому з цих підстав, позовна заява задоволенню не підлягає. Щодо вимоги з підстав тривалого не проживання [PERSON] у спірній квартирі, то суд вважає, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, яким може бути сама особа, яка тривалий час не проживає у житловому приміщенні. Позивач, у встановленому законом порядку не зверталася до суду із заявою про заміну неналежного відповідача належним, тому визначений позивачем відповідач, із зазначених підстав є неналежним, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації місця проживання є передчасними, необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed