Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну (майнову) шкоду у розмірі 378494,00 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 417300,00 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пожиттєве відшкодування втраченого заробітку внаслідок зменшення працездатності; - зобов`язати комунальний заклад «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» провести судово-медичну експертизу для визначення ступеня загальної та професійної втрати працездатності у відсотковому відношенні [PERSON] ; - витребувати з Долинського районного суду Кіровоградської області матеріали справи № 388/1142/17 по кримінальному провадженню № 12016120150000789 від 06.10.2016; - звільнити [PERSON] від сплати судового збору в порядку п. 2, п. 6, п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як позивача у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`ю та як особі з інвалідністю пожиттєво. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), яка сталася 06.10.2016, обставини якої встановлені вироком суду, винним у вчиненні злочину, за яким визнано [PERSON] . Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження у вигляді: рани лобної ділянки, вдавлений перелом лобної кістки з переходом на передню черепну ямку, оскольчатий перелом 7 грудного хребця, уламковий перелом дужок поперечних відростків 6-7 хребців, забій часткове розміжчення спинного мозку, перелом кісток носа, переломи 6-8 ребер зліва, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення, та став інвалідом першої групи пожиттєво та потребує постійного стороннього догляду. З моменту ДТП і протягом чотирьох років він проходив лікування та реабілітацію у медичних та реабілітаційних закладах на що витратив 378494,00 грн. Зазначив, що на час ДТП він працював у ТОВ «Спецтрансбуд» на посаді виконроба. Його заробітна плата за три останні календарні місяці роботи, що передували ДТП складала 11500,00 грн., середньомісячний дохід становив 3833,33 грн. У наслідок ДТП він втратив працездатність, а тому має право на пожиттєве відшкодування відповідачем втраченого заробітку внаслідок зменшення працездатності. Також зазначив, що протиправними діями [PERSON] йому було завдано моральну шкоду, що виразилося, зокрема, у відчутті фізичного болю, душевних (емоційних) стражданнях, непоправному ушкодженні здоров`я. Розмір моральної шкоди, яку він зазнав оцінив у сто мінімальних заробітних плат станом на час ухвалення вироку, що становить 417300,00 грн. виходячи із розрахунку: 4173,00 (ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік») х 100. Ухвалою від 10.09.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження у справі. \~ \~ \~ \~Зазначеною ухвалою також витребувано у Долинського районного суду Кіровоградської області для огляду у судовому засіданні матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.10.2016 за № 12016120150000789, за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, справа № 388/1142/17 (провадження № 1-кп/388/21/2019). Копія зазначеної ухвали разом з позовною заявою та додатками до неї були надіслані відповідачу [PERSON] на адресу державної установи «Крюківська виправна колонія (№ 29)», у якій він відбуває покарання. Крім того, зазначеною ухвалою, відповідачу було роз`яснено, що згідно з положенням ч. 13 ст. 212 ЦПК України, суд за клопотанням учасника судового процесу, який тримається в установі попереднього ув`язнення або в установі виконання покарань, може постановити ухвалу про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні такої установи. \~ \~ \~ \~Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Ухвалою від 11.10.2021 за клопотанням позивача у справі призначено судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експерту(ам) комунального закладу «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи». Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 17.11.2021 провадження у справі поновлено та призначено судове засідання. Ухвалою від 23.11.2021 постановлено надати у розпорядження експерта(ів) КЗ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» для проведення судово-медичної експертизи медичні документи та копію трудової книжки [PERSON] . Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою від 08.12.2021 провадження у справі поновлено та призначено судове засідання. Ухвалою від 22.12.2021 постановлено надати у розпорядження експерта(ів) КЗ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» для проведення судово-медичної експертизи консультативний висновок спеціаліста та посадову інструкцію. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. На адресу суду надійшов висновок експерта № 44 від 31.12.2021, складений за наслідками проведення судово-медичної експертизи. Ухвалою від 06.05.2022 провадження у справі поновлено та призначено судове засідання. Від представника позивача до суду надійшла заява, зареєстрована у суді 26.05.2022 за вх. № 2465/22, про збільшення позовних вимог, яка була надіслана відповідачу [PERSON] на адресу державної установи «Крюківська виправна колонія (№ 29)», у якій він відбуває покарання. У зазначеній заяві, окрім раніше заявлених позовних вимог, позивач просив: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] втрачений заробіток у розмірі 7250,00 грн. щомісячно, починаючи з дня постановлення судом рішення по справі та до моменту досягнення [PERSON] пенсійного віку; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на медичну і соціальну допомогу у розмірі 4350,00 грн. щомісячно, починаючи з дня постановленням судом рішення по справі та пожиттєво. Свої вимоги позивач додатково обґрунтовував тим, що йому встановлено стійку втрату працездатності у 100%, професійної працездатності - 100% у зв`язку з чим він потребує щомісячного відшкодування втраченого внаслідок каліцтва заробітку (доходу), у розмірі 7250,00 грн. виходячи із розрахунку: 1450,00 грн. (мінімальної заробітної плати у 2016 році у період з 01.05.2016 до 01.12.2016) помножити на 5 її розмірів. Крім того, він став інвалідом І групи пожиттєво та потребує постійного стороннього догляду, йому встановлено ІІІ ступінь обмеження життєдіяльності, що полягає у нездатності до самообслуговування та повній залежності від інших осіб, у зв`язку з чим він потребує спеціального медичного догляду, а відтак відшкодування додаткових медичних і соціальних витрат у розмірі 4350,00 грн. виходячи із розрахунку: 1450,00 грн. (мінімальної заробітної плати у 2016 році у період з 01.05.2016 до 01.12.2016) помножити на 3 її розміри. Ухвалою від 09.06.2022 відкладено підготовче судове засідання та відповідачу надано час для реалізації права на надання відзиву на позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. \~ \~ \~ \~Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Інші заяви по суті справи від учасників справи до суду не надходили. Підготовче провадження у справі проводилось за участю: представника позивача - адвоката Міщенко Л.Г., відповідача [PERSON] (у режимі відеоконференції), представника відповідача - адвоката Балюри С.В. Ухвалою від 28.07.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Представник позивача звернулася до суду із заявою, зареєстрованою у суді 25.01.2023 за вх. № 818/23, у якій просила розглянути справу за відсутності позивача та його представника за наявними у справі матеріалами. Відповідач, якого належним чином було повідомлено про день, час та місце проведення судового засідання та роз`яснено можливість брати участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, - у судовому засіданні участі не брав та участь у ньому свого представника не забезпечив. Відповідач звернувся до суду із заявою зареєстрованою у суді 20.01.2023 за вх. № ЕП88/23, у якій просив проводити судове засідання за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності її учасників без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи та заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. Долинським районним судом Кіровоградської області у межах розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені\~до Єдиного\~реєстру досудових\~розслідувань 06.10.2016 за № 12016120150000789, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, встановлено такі обставини з послідуючим їх викладенням у вироку суду від 20.12.2019 у справі № 388/1142/17. [PERSON] 06.10.2016 близько 00 год. 20 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер [NUMBER] , в салоні якого знаходився [PERSON] та [PERSON] , маючи відповідні документи на право керування транспортним засобом, рухався по вулиці Войкова у місті Долинська Долинського району Кіровоградської області. В цей час [PERSON] під час руху, грубо порушуючи вимоги пунктів: п. 2.3 (б), п. 2.9 (а), п. 20.2, п. 20.3, п. 20.5 (б,в) - Правил дорожнього руху, що виразилося у тому, що він керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, будучи неуважним, не стежачи за дорожньою обстановкою, під`їжджаючи до переїзду не керувався опущеним положенням шлагбауму, увімкненим заборонним сигналом світлофора та звуковим сигналом, відволікся від керування, перед перетином залізничного переїзду, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не урахував дорожню обстановку, не переконався в тому, що наближається локомотив, виїхав на залізничну колію та допустив зіткнення з локомотивом 2ТЕ10Ут № 0073А/0032В, внаслідок якого [PERSON] , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 117 від 24.07.2017 отримав тілесні ушкодження у вигляді: рани лобної ділянки, вдавлений перелом лобної кістки з переходом на передню черепну ямку, оскольчатий перелом 7 грудного хребця, уламковий перелом дужок поперечних відростків 6-7 хребців, забій часткове розміжчення спинного мозку, перелом кісток носа, переломи 6-8 ребер зліва, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя у момент спричинення. Порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з виниклою дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричинення [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень. Вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 20.12.2019 у справі № 388/1142/17, крім іншого, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Згідно з оглянутими у судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.10.2016 за № 12016120150000789, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, справа № 388/1142/17 (провадження № 1-кп/388/21/2019) ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19.11.2020 та постановою Касаційного Кримінального Суду у складі Верховного Суду від 06.04.2021 вищезазначений вирок суду першої інстанції залишено без змін. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд констатує доведеність факту порушення [PERSON] правил безпеки дорожнього руху, як особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження. Зі змісту вироку вбачається, що цивільний позов у межах зазначеного кримінального провадження було залишено без розгляду. Шкода [PERSON] [PERSON] не відшкодовувалась, що стверджувалось позивачем та докази на спростування цього відповідачем не надавались. За даними довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ № 182333 від 31.03.2020 [PERSON] встановлено першу «Б» групу інвалідності, загальне захворювання, безтерміново із висновком про умови та характер праці: значна залежність від інших осіб в забезпеченні життєво важливих соціально-побутових функцій. Зазначене також підтверджується даними пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 08.07.2020 про те, що [PERSON] встановлено першу групу інвалідності підгрупа «Б», загальне захворювання, термін дії довічно. Згідно з висновком експерта КЗ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 44 від 31.12.2021 за наслідками проведеної судово-медичної експертизи, експерт дійшов висновків про таке. У громадянина [PERSON] мала місце закрита хребтова спино-мозкова травма, компресійно-уламковий перелом тіла 7-грудного хребця, підвивих6-грудного хребця, уламковий перелом дуг поперечних паростків 6-7 грудних хребців, забій часткове розтрощення спинного мозку, відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку 1 ступеню, уламковий перелом лобної кістки з переходом на основу черепа, забій рани голови, закрита тупа травма грудної клітки, перелом 6-8 ребер зліва. В теперішній час у громадянина [PERSON] маються наслідки перенесеної поєднаної травми у вигляді спастичної параплегії нижніх кінцівок, легкого лівобічного монопареза верхніх кінцівок, порушення функцій тазових органів за центральним типом. Обмеження здатності до пересування ІІІ ст. Даний стан пов`язаний з мавшою місце травмою 06.10.2016 при ДТП. Згідно «таблиці відсотків втрати загальної працездатності внаслідок різних травм» «Инструкции о порядке организации и проведения врачебно-страховой экспертизы» від 08.01.1986, стійка втрата загальної працездатності може бути визначена 100 %, професійної працездатності 100 %. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Відповідно до положень п. 8, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної (майнової) шкоди, судом відзначається таке. У наслідок травмування під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06.10.2016 [PERSON] було доправлено до Долинської центральної районної лікарні. Згодом [PERSON] проходив лікування та реабілітацію у таких медичних закладах у відповідні періоди: - з 06.10.2016 по 17.10.2016 лікування у КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2»; - з 10.11.2016 по 16.12.2016 - урологічне відділення КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2»; - з 16.12.2016 по 07.02.2017 - неврологічне відділенні КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 3»; - з 04.04.2017 по 14.04.2017 - Долинська центральна районна лікарня; - з 26.06.2017 по 26.07.2017 реабілітація у Центрі реабілітації «Модричі»; - з 03.07.2017 по 10.07.2017 лікування та знаходження під наглядом у Трускавецькій міській лікарні; - з 18.10.2017 по 28.10.2017 - неврологічне відділення КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 3»; - 05.12.2017 по 19.12.2017 - урологічне відділення КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2»; - 01.08.2018 по 31.08.2018 реабілітація у Фізкультурно-оздоровчому центрі «Гута» (м. Запоріжжя); - 20.09.2019 по 17.10.2019 - Український науково-дослідний інститут протезування, протезобудування та відновлення працездатності (м. Харків). Протягом зазначених періодів [PERSON] було понесено витрати на придбання ліків, медикаментів, проведення лікування, реабілітації та протезування на загальну суму 378494,00 грн., що підтверджено наданими товарними, медичними чеками на оплату призначених лікарями препаратів та процедур (т. І а.с. 119-180). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 Постанови № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Пленумом Верховного суду України у п.п. «в» п. 19 Постанови № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Отже, [PERSON] підлягає відшкодуванню матеріальна шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки з вини [PERSON] , що призвело до каліцтва [PERSON] та виразилося у витратах на лікування, реабілітацію, придбання ліків та протезування, що підтверджено документально, - у розмірі 378494,00 грн. Поряд з цим судом відзначається, що цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер [NUMBER] , на час дорожньо-транспортної пригоди 06.10.2016 була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується полісом обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7100493 від 07.05.2016, із визначенням страхової суми (ліміту відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200000,00 грн.; за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн., розмір франшизи «0». Не проведення страхових виплат за зазначеним полісом підтверджується листом ПАТ «УПСК» № 7116 від 20.07.2021 та не спростовано сторонами у справі. При цьому, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Положеннями п. 23.1 ст. 23 Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: - шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; - шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; - шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; - моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; - шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Згідно зі сталою позицією відображеною у ряді постанов Верховного Суду, у тому числі і у рішеннях Великої Палати, винуватець повинен відшкодувати потерпілому різницю між завданим збитком та страховою виплатою. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик на винуватця - суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Суть зводиться до того, що з винуватця можна стягнути лише ті суми, які не платить страхова, до яких, як правило відносяться: знос авто, франшиза, розмір збитку понад страхову суму. Якщо потерпілий заявляє вимогу до винуватця про відшкодування тих платежів, які повинна сплатити страхова компанія, то суд повинен відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Єдине виключення - сам винуватець згоден самостійно покрити розмір завданого збитку, який повинен бути покритий страховою компанією. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: № 204/5314/18 від 25.11.2021; № 208/2600/17 від 27.10.2021; № 205/1314/16-ц від 20.10.2021; № 362/3043/18 від 06.10.2021; № 753/311/17 від 06.10.2021; № 128/1453/18 від 06.10.2021; № 369/11644/16-ц від 04.08.2021; № 759/24061/19 від 28.07.2021; № 523/7115/18 від 30.06.2021; № 204/4050/17 від 03.06.2021; № 607/17727/18 від 19.05.2021; № 523/3212/19 від 24.03.2021; № 753/11069/16 від 17.02.2021; № 760/5686/17 від 17.02.2021; № 592/8115/18 від 03.02.2021. Отже, [PERSON] , який не висловив згоду самостійно покрити розмір завданого збитку, який повинен бути покритий страховою компанією, підлягає відшкодуванню [PERSON] шкода, пов`язана з лікуванням останнього, що підтверджена документально, у розмірі 178494,00 грн. виходячи з розрахунку: 378494,00 грн. (розмір спричиненої шкоди, пов`язаної з лікуванням) - 200000,00 грн. (страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю). Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, судом відзначається таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995). Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій [PERSON] [PERSON] дійсно зазнав моральних страждань, пов`язаних із фізичними та душевними стражданнями у наслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень та настанням невідворотних наслідків у вигляді довічного встановлення інвалідності першої групи і стійкої, повної втрати загальної та професійної працездатності. Отже, внаслідок винних дій [PERSON] . [PERSON] було завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню. Визначаючи розмір спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав потерпілий, характер немайнових втрат, зокрема, враховує глибину душевних та фізичних страждань, яких зазнав останній безпосередньо у зв`язку із самою подією дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, які є тривалими та у більшості своїй є не відновлюваними. При цьому, надаючи оцінку позиції позивача у частині визначення розміру спричиненої моральної шкоди у кратному розмірі до мінімальної заробітної плати, яка діяла станом на 2019 рік (на час оголошення вироку у справі № 388/1142/17), у розмірі сто мінімальних заробітних плат, судом відзначається, що такий підхід до визначення розміру моральної шкоди не суперечить чинному законодавству та за умови підтвердження спричинення моральної шкоди, визнання позивачем такого розміру достатнім і не висловлення заперечень проти такого розміру відповідачем, таке визначення визнається судом обґрунтованим. Поряд з цим, розрахунок моральної шкоди у розмірі кратному до мінімальної заробітної плати, що була станом на 2019 рік є безпідставним, у зв`язку з чим суд вважає за доречне у цьому випадку застосувати розмір мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час події дорожньо-транспортної пригоди, у період з 01.05.2016 до 01.12.2016 - 1450,00 грн. (ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»). При цьому, судом зауважується, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, та у жодному разі не може вважатися покаранням винної особи. З урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням принципу пропорційності, суд дійшов висновку, що розмір компенсації моральної шкоди, завданої [PERSON] у грошовому виразі становить 145000,00 грн. Відповідно до ст. 26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Однак, суд зауважує, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 200000,00 грн. (поліс № АЕ/7100493 від 07.05.2016) у даному випадку вичерпана у частині передбаченого відшкодування шкоди страховиком, пов`язаної з лікуванням потерпілого про що зазначено вище, а тому моральна шкода у даному випадку підлягає відшкодуванню у повному обсязі винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди слід стягнути 145000,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення втраченого заробітку у розмірі 7250,00 грн. щомісячно, починаючи з дня постановлення судом рішення по справі та до моменту досягнення [PERSON] пенсійного віку, судом відзначається таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Згідно з абз. 1, 2 п. 22 Постанови Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (у редакції Постанови Верховного Суду України № 9 від 24.10.2003) у рішенні суд повинен навести точний розрахунок присуджених сум для відшкодування шкоди, зазначені строки їх виплати. Відшкодування шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я складається зі щомісячних платежів (страхових виплат), що виплачуються протягом строку, на який встановлено втрату працездатності, та додаткових витрат, що виплачуються протягом строку, на який визначено потребу в них. На час події, яка призвела до каліцтва [PERSON] , останній працював у ТОВ «Спецтрансбуд» на посаді виконроба і його середньомісячний дохід за три останні календарні місяці роботи липень-вересень 2016 року становив 3833,33 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Спецтрансбуд» від 19.07.2021 № 3. Розмір мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час події дорожньо-транспортної пригоди, у період з 01.05.2016 до 01.12.2016 становив 1450,00 грн. (ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»). Таким чином, середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а тому розмір втраченого заробітку (доходу) слід обчислювати виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати 7250,00 грн. виходячи з розрахунку: 1450,00 х 5. За даними висновку експерта № 44 від 31.12.2021 втрата [PERSON] професійної працездатності становить 100 %. Отже, [PERSON] , як особа, яка завдала [PERSON] шкоду каліцтвом зобов`язаний відшкодувати останньому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати професійної працездатності у розмірі 7250,00 грн. (100 % від 7250,00) щомісячно та з урахуванням меж позовної вимоги - з дня ухвалення судом даного рішення до досягнення [PERSON] загального пенсійного віку - 60 років. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на медичну і соціальну допомогу у розмірі 4350,00 грн. щомісячно, починаючи з дня постановленням судом рішення по справі та пожиттєво, судом відзначається таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. [PERSON] встановлено першу «Б» групу інвалідності, загальне захворювання, безтерміново із висновком про умови та характер праці: значна залежність від інших осіб в забезпеченні життєво важливих соціально-побутових функцій, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ № 182333 від 31.03.2020. За даними індивідуальної програми реабілітації інваліда № 343 від 31.03.2020 [PERSON] встановлено ІІІ ступінь обмеження життєдіяльності, що полягає у нездатності до самообслуговування та повній залежності від інших осіб. Йому показаний лікувальний масаж та лікувальна фізкультура, постійна медична реабілітація та спостереження, Він потребує постійного соціального-побутового патронажу, забезпечення спеціальними засобами пересування (крісло-коляска) та допоміжними засобами для підіймання, має значну залежність від інших осіб в забезпеченні життєво-важливих соціально-побутових функцій. Відповідно до абз. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (у редакції Постанови Верховного Суду України № 9 від 24.10.2003) якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону № 1105-XIV. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі ст. 455 ЦК. За встановленими обставинами справи слід відзначити, що на [PERSON] дія Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV не поширюється, а тому потреба [PERSON] у додаткових витратах та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи. При цьому, такий висновок судово-медичної експертизи стороною позивача суду не надавався і такі питання на вирішення призначеної судом за клопотанням позивача судово-медичної експертизи (висновок експерта № 44 від 31.12.2021) не ставилися, а позовна вимога про стягнення додаткових витрат на медичну і соціальну допомогу була заявлена після проведення зазначеної експертизи. Поряд з цим, відповідно до пп. «б» абз. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (у редакції Постанови Верховного Суду України № 9 від 24.10.2003) розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров`я у зв`язку з виконанням трудових обов`язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); її половини - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Для інвалідів І групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Якщо потерпілий потребує допомоги кількох видів, йому відшкодовуються витрати на кожен із них незалежно від того, ким вона здійснюється. Таким чином, [PERSON] , потреба якого у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу та їх тривалість не підтверджена відповідним висновком судово-медичної експертизи, при цьому доведено, що останній є інвалідом першої групи безтерміново, - має постійну потребу у звичайному сторонньому догляді та у побутовому обслуговуванні, а тому потребує щомісячного відшкодування витрат на такі види догляду у розмірі 1087,50 грн. виходячи з розрахунку: 725 грн. (1450,00 / 2) + 362,5 (1450 / 4). При цьому суд зауважує, що посилання сторони позивача на положення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 у редакції Постанови Верховного Суду України № 7 від 08.07.1994 є помилковим, оскільки на час події, що призвела до каліцтва та на час ухвалення рішення у цій справі чинною є редакція з урахуванням змін, внесених Постановою Верховного Суду України № 9 від 24.10.2003. Отже, [PERSON] , як особа, яка завдала [PERSON] шкоду каліцтвом зобов`язаний відшкодувати останньому додаткові витрати стороннього догляду та побутового обслуговування у розмірі 1087,50 грн. щомісячно та з урахуванням меж позовної вимоги - з дня ухвалення судом даного рішення пожиттєво. Враховуючи встановлені обставини справи та наведені вище положення процесуальних норм та норм матеріального права, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, беручи до уваги те, що винними протиправними діями [PERSON] [PERSON] було завдано тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до каліцтва, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди на лікування та реабілітацію, моральної шкоди, втраченого заробітку та додаткових витрат є обґрунтованими та доведеними, а тому такі вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням обсягу їх доведення позивачем та наведених судом розрахунків, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи, що позов задоволено частково з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 2, п. 6, п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», - суд дійшов висновку, що з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 6236,44 грн. (1 % від задоволеної частини позовних вимог з урахуванням ціни позову - 623644,00 грн. (178494,00 + 145000,00+((7250,00 + 1087,50) х (12 х 3 (п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 176 ЦПК)).

Outcome: partial