Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 05 вересня 2019 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Коломийському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 4. Позивач зазначає, що від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що донька проживає спільно з нею за адресою [ADDRESS] , що сімейне життя з відповідачем не склалось. Зазначає, що вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю. Вказує, що фактично шлюбні відносини між ними припинені. Позивач просить шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 05 вересня 2019 року у Коломийському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 4 розірвати. Малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , просить залишити проживати з нею [PERSON] .. В судове засідання сторони не з`явилися. В судове засідання позивач не з`явилася, однак попередньо подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Не заперечила щодо заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, у встановленому законом порядку. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 вересня 2019 року сторони зареєстрували шлюб у Коломийському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 4 (а.с.4). Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Враховуючи наявність стійкого волевиявлення позивача, спрямованого на розірвання шлюбу, у суду склалася достатня впевненість в тому, що подальше сумісне життя подружжя неможливе, шлюб та сім`я розпалися остаточно та існують формально. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Щодо вимоги про залишення малолітньої доньки сторін проживати разом з позивачем, то суд вважає її необгрунтованою й такою, що до задоволення не підлягає. Так, Сімейним кодексом України не передбачено залишення проживання дитини з одним із подружжя при розірванні шлюбу. Про таку можливість зазначив Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18, вказавши, що «за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу». Тобто, ключовим у даному випадку є відсутність спору про те, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти після розірвання шлюбу. Крім того, вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу суд може, але не повинен, оскільки Сімейним кодексом України такий обов`язок не встановлений. Виходячи з обставин справи, в якій Верховний Суд виклав цю правову позицію, ключовим було те, що Верховний Суд не вважав помилкою суду першої інстанції вирішення питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Долученими до позовної заяви доказами не підтверджено відсутності спору між сторонами щодо того, з ким з батьків буде проживати дитина сторін після розірвання шлюбу. За вказаних обставин, позов підлягає до часткового задоволення. На підставі ст. ст.104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial