Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

24.01.2022\~року до\~Червонозаводського районного\~суду м.\~Харкова звернувся\~представник позивача АТ «КредоБанк» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № CL/294532 від 16.11.2020 року у сумі 247138 грн. 86 коп. Також просить стягнути із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» понесені судові витрати, що складаються із судового збору у сумі 3707,08 грн. та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 24 713 грн. 88 коп.. В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано, що 16 листопада 2020 року між АТ «КредоБанк» та Відповідачем було укладено Кредитний договір № CL/294532, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу у власність грошові кошти (далі Кредит), на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Відповідач зобов`язався використовувати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, Позивач видав Відповідачу Кредит у розмірі 200\~000 грн 00 коп., на строк до 14.11.2025. В порушення умов договору Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 21.10.2022 року виникла заборгованість у розмірі 247138 грн. 86 коп., з яких: 198676,33 грн. заборгованість за тілом кредиту; 48462,53 грн. заборгованість за відсотками. Позивач зазначає, що на виконання вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Таким чином, Банк вважає, що порушене його договірне право як кредитора підлягає судовому захисту шляхом стягнення з Відповідача суми заборгованості, яка виникла у зв`язку із невиконанням умов Договору. Справа перебувала в провадженні судді Червонозаводського районного суду м. Харкова, призначалася до розгляду, проте по суті не розглянута. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. Згідно акту приймання-передавання справ від 08.09.2022 з Червонозаводського районного суду м.Харкова до Ленінського районного суду м.Полтави надійшла справа № 646/320/22. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 23.09.2022 року вищевказану справу прийнято до провадження та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подававав. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ухвали суду від 23.01.2023 року, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд за згодою представника позивача розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч.4\~ст.223 ЦПК України\~постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд дослідивши матеріали справи, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку що позов слід задовольнити частково з наступних підстав Судом встановлено, що 16 листопада 2020 року між АТ «КредоБанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № CL/294532 про надання банківських послуг, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу у власність грошові кошти (далі Кредит), на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Відповідач зобов`язався використовувати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, Позивач видав Відповідачу Кредит у розмірі 200\~000 грн 00 коп., на строк до 14.11.2025. З матеріалів справи вбачається, що датою видачі кредиту по Кредитному договору CL/294532 [PERSON] є 16.11.2020 року. На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За умовами кредитного договору позивач (банк) свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у кредит відповідачу виконав, тоді як відповідач взяті на себе зобов`язання по кредитному договору виконує неналежно з порушенням строків їх виконання, що суперечить вимогам ст. 530 ЦК України, яка визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання, тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. На підставі ч. 2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника\~повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. У порушення умов договору Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 21.10.2022 року виникла заборгованість у розмірі 247138 грн. 86 коп., з яких: 198676,33 грн. заборгованість за тілом кредиту; 48462,53 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до п. 6.9 \~ \~ \~ \~Кредитного договору Позивач у випадках передбачених п. 3.3 Договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів та належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Відповідача. Відповідно до п. 6.10 Кредитного договору, Відповідач повинен після отримання повідомлення Позивача, передбаченого п. 6.9 Кредитного договору усунути порушення умов Кредитного договору, вказаний у повідомленні протягом 30 днів із дня отримання такого повідомлення. Судом встановлено, що АТ «КредоБанк» надсилав відповідачу досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості, на підтвердження чого у матеріалах справи наявні докази, однак відповідач не спростував наявність у нього заборгованості. Судом достеменно встановлено, що на час розгляду справи судом Відповідачем не було надано даних, які б свідчили про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Враховуючи те, що відповідач порушив зобов`язання перед банком, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь банку кредитну заборгованість. Поряд з цим, позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24713 грн 88 коп., суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог в даній частині з наступних підстав. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3ст.137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Як вбачається з матеріалів цивільної справи АТ «Кредобанк» надав довіреність на представництво інтересів позивача на ім`я адвоката Павленка Сергія Валерійовича, а також копії свідоцтва та посвідчення адвоката. Проте, окрім вказаних документів на представництво інтересів позивача на ім`я адвоката Павленка Сергія Валерійовича, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обсягу наданих послуг правничої допомоги, а також факту оплати за надану правничу допомогу, зокрема: документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги (квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або іншого банківського документа, касових чеків, тощо. Також, представником позивача не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.). Крім цього, суд бере до уваги ту обставину, що представник позивача не приймав участі у судових засіданнях з розгляду вказаної цивільної справи. Враховуючи, що позивачем не надано доказів про надання йому правничої допомоги, зокрема адвокат Павленко С.В. не надав договору про надання правничої допомоги із зазначенням виду, обсягу та вартості виконаних робіт, а також не надав доказів на підтвердження факту оплати послуг професійної правничої допомоги та доказів щодо того, суд доходить висновку, що у задоволенні вимог в частині стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 24713 грн 88 коп. необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 3707, 08 гривень 08 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial