Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 11 серпня 2001 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Дніпроруденською міською радою Василівського району Запорізької області, актовий запис № 88. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Шлюбні відносини з відповідачем припинені на початку вересня 2022 року. Причиною розпаду сім`ї стали несумісність їхніх характерів, протилежні погляди на шлюб та сім`ю, внаслідок чого вони перестали розуміти один одного, почали виникати суттєві непорозуміння, зникла любов та спільні інтереси. На сьогоднішній день спільне господарство між ними не ведеться. Кожен з них живе своїм власним життям. На даний час шлюб носить формальний характер. Вважає за недоцільне подальше перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. На примирення не згідна. Майнових спорів між ними на даний час немає. Спору щодо місця проживання дитини між ними немає. Вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу, є обгрунтованими і подальше спільне життя з відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Відзиву на позовну заяву від відповідача не надійшло. Крім того, повідомлення відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 11.08.2001 року сторони зареєстрували шлюб 11.08.2001 року у Дніпрорудненській міській раді Василівського району Запорізької області, актовий запис №88. Як вбачається з копії свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що через непорозуміння в сім`ї сторони припинили взаємовідносини як подружжя. Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved