Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

7 травня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "Теплопостачсервіс" (далі - позивач, ТОВ "Теплопостачсервіс") звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, яким позивалося до [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, надає ці послуги, в тому числі і відповідачу [PERSON] за адресою: будинок [ADDRESS] , в якому відповідач є власником квартири [ADDRESS] , та нараховує плату за них, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів - рахунки на оплату послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води. Між відповідачем і позивачем не укладено Договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, однак споживач зобов`язаний оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом. З моменту набуття права власності на квартиру відповідач отримує від позивача комунальні послуги, не відмовляється від них, та фактично споживає їх. Оскільки Відповідач не виконує належним чином своїх зобов`язань з оплати житлово-комунальних послуг внаслідок чого у споживача утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з грудня 2016 року по лютий 2020 року - 18105,91 гривень; за надані послуги з централізованого постачання гарячої води за період з грудня 2018 року по лютий 2020 року - 2221,07 гривень. Відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України заборгованість боржника становить: -сума інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за централізоване опалення у розмірі 1268,23 грн; -сума інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за послугу з централізованого постачання гарячої води у розмірі 20,01 грн; -сума 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за централізоване опалення у розмірі 714,88 грн; -сума 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за послугу з централізованого постачання гарячої води у розмірі 44,81 грн; Таким чином, ТОВ "Теплопостачсервіс" просило суд стягнути з [PERSON] на їх користь зазначену вище заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, а також відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду - 2102,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 29 травня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 17-18). Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позов ТОВ «Теплопостачсервіс», у якому заперечує проти позову, вважає що заява подана зі спливом позовної давності, тому просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача. Зазначає, що ціну позову визначено безпідставно, а заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на законі. Також відповідачем заявлено зустрічні позовні вимоги до ТОВ «Теплопостачсервіс» про визнання протиправними (незаконними) сформованих рахунків на оплату житлово-комунальних послуг за період здійснених нарахувань з 10.06.2018 по серпень 2020 року. Вказує на те, споживач житлово-комунальних послуг не може бути примушений сплачувати рахунки, які сформовано відповідачем з порушенням та з недодержанням вимог законодавства України. Враховуючи те, що між [PERSON] і ТОВ «Теплопостачсервіс» індивідуальний договір про надання комунальної послуги з постачання гарячої води не укладено, відсутні законні підстави застосування щодо нього «Методики визначення та розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та «Правил надання послуги з постачання гарячої води» при формуванні рахунків на оплату послуги з постачання гарячої води. Зазначає, що ТОВ «Теплопостачсервіс» за всі періоди опалювальних сезонів включаючи і період з лютого 2019 року по серпень 2020 року, порушуючи вимоги законодавства, оформило та надало йому до сплати рахунки у яких неправомірно визначило плату за послугу з постачання теплової енергії та опалення місць загального користування. Ухвалою від 26 жовтня 2020 року прийнято до провадження у справі № 752/8597/20 зустрічну позовну заяву [PERSON] та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ТОВ «Теплопостачсервіс» (а.с. 75). У відповіді на відзив позивач ТОВ «Теплопостачсервіс» за первісним позовом наголошує на тому, що доводи [PERSON] не спростовують факту надання і споживання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи особливості перехідного періоду Закону України від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги» до моменту укладення нових договорів про надання комунальних послуг, нарахування плати за комунальні послуги підприємствами тепло, водопостачання та водовідведення здійснюватиметься відповідно до договорів, укладених до 01.05.2019. [PERSON] , у спірний період, систематично оплачував рахунки на оплату послуг, які ТОВ «Теплопостачсервіс» надавало відповідачу, що підтверджується Довідкою про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення та гаряче водопостачання. Зазначає, що відповідач як співвласник будинку [ADDRESS] за зазначеною адресою зобов`язаний брати участь у витратах на утримання будинку, у тому числі оплачувати за спожите тепло МЗК. Щомісячні рахунки містять необхідні відомості про нарахування за послугу з опалення МЗК, що включаються до загальної суми до сплати. Враховуючи, що [PERSON] протягом 2017-2019 року здійснював платежі у розмірі більшому ніж сума місячного (поточного) нарахування за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що свідчить про визнання ним свого боргу, позивач заперечує проти застосування строків позовної давності і просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні учасники справи відсутні. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Судова повістка відповідача [PERSON] повернута поштовим відділенням з відміткою: «за закінченням терміну зберігання». Представник позивача ТОВ «Теплопостачсервіс» надіслала заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти зустрічних позовних вимог заперечує. З огляду на те, що відповідач скористався своїм правом подати до суду заяви з процесуальних питань, позивач, у свою чергу, скористався правом відповіді, суд дійшов до висновку розглянути справу по суті за відсутності представника позивача та відповідача, ухвалити судове рішення на підставі доказів наявних у матеріалах справи. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] перебуває на утриманні та обслуговуванні товариства з обмеженою відповідальністю "Теплопостачсервіс". Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору № 41 купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно - квартиру в будинку, розташованому за будівельною адресою: [ADDRESS] (будівельний № 7) від 28 травня 2012 року; Додатку № 1 до Договору на відчуження майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва (а.с. 12) та споживачем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, які постачає позивач. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Голосіївської РДА № 12351031 від 27.05.2020 відповідач [PERSON] [INFO] зареєстрований за вказаною вище адресою з 18.02.2015 року (а.с. 16). Доказів на підтвердження того, що послуги у вказану квартиру, власником якої є відповідач, не постачались, та/або постачались неналежної якості, матеріали справи не містять, так само як і звернень останнього з приводу відмови від отримання таких послуг. Згідно з ч. 6 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідач отримує послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, і, хоча договір між ним та позивачем не укладено, між сторонами встановились фактичні договірні відносини. Зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг. Це відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України 20.04.2016 у справі 6-2951цс15, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судом. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фізичні особи зобов`язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку. Частиною 3 ст. 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що порядок подання фізичними особами, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результатами вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов`язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції, чинній на час повідомлення позивача про сплив строку повірки його приладу обліку і нарахування їй за послуги з водопостачання за нормами споживання) періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з матеріалів справи у квартирі відповідача за адресою: [ADDRESS] був встановлений лічильник тепла CF-UltraMaXX № 14932789, що підтверджується актом введення в експлуатацію вузла комерційного обліку тепла від 02.11.2014 року (а.с. 36). У листопаді 2018 року відносно лічильника тепла CF-UltraMaXX № 14932789 була проведена процедура повірки, що підтверджується свідоцтвом про повірку від 01.11.2018 №24-1-2К/9890 (чинне до 01.11.2022 року) (а.с. 39). Відповідно до Акту від 02.11.2018 вузол комерційного обліку теплової енергії був введений в експлуатацію і опломбований (а.с. 40). Сторонами не заперечується, а отже, не підлягають доказуванню обставини того, що ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який надає ці послуги та нараховує плану за них, згідно затверджених тарифів, що підтверджується наявними у справі доказами, які стороною відповідача не спростовані. Так, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила). Згідно із п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства. Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 ЖК УРСР передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства. У пункті 10 Правил № 630 вказано, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Згідно п. 20 Правил плата за надані послуги вносяться споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплої енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Відповідно до п. 11 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Згідно п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. За приписами п. 21 Правил у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством. Як вбачається з матеріалів справи, у квартирі відповідача встановлений лічильник тепла, а отже нарахування оплати за надані послуги повинно здійснюватись відповідно до показників лічильника. Так, відповідно до рахунків за січень 2019 року, лютий 2020 року, які містяться в справі, оплата за послуги з централізованого опалення у [PERSON] нараховується згідно з діючими нормативами споживання, а не за показаннями індивідуального засобу обліку, що суперечить положенням Правил № 630. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 521/6670/18. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач ТОВ «Теплопостачсервіс» стверджує, що відповідач, будучи власниками квартири [ADDRESS] , не виконує своїх зобов`язань щодо оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. З матеріалів справи вбачається, що у відповідача перед позивачем за період із грудня 2016 р. по лютий 2020 р. утворилась заборгованість за постачання гарячої води в сумі 2221,07 грн, та заборгованість за централізоване опалення в сумі 18105,91грн, що підтверджується довідкою № 5а-120Т від 11.03.2020 (а.с. 6), наданою позивачем. Надана позивачем довідка заборгованості про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення за період з 01.12.2016 по 18.02.2020 не містить інформації щодо методики нарахування заборгованості дані про фактичну отриману кількість кубометрів теплової енергії, їх поточну вартість на момент отримання та відповідні розрахунки, а отже суд позбавлений можливості прийти до обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру заборгованості з централізованого опалення були враховані показники теплолічильника. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Разом з тим, суд відмічає, що наведені відповідачем доводи в обґрунтування заперечень на позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2221,07 грн не спростовують наведених висновків суду про наявність зобов`язань між сторонами, в тому числі, не спростовано розміру нарахованої суми заборгованості, не доведено виконання грошових зобов`язань перед позивачем належним чином. Враховуючи вищевикладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в цій частині ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 20,01 грн та суми 3-х відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 44,81 грн є обґрунтованими, і в цій частині позов також підлягає задоволенню. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності слід зазначити наступне. Перевіряючи доводи сторони відповідача про застосування до позовних вимог строків позовної давності, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач, відповідно до ст. 267 ЦК України, заявив клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного для після відповідної календарних дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Абзац 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, передбачає, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, При цьому визнання боргу повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з його наявністю. Коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі. Якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нараховано, виконавець на власний розсуд може віднести надлишок та непозначену суму до сплати заборгованості за попередні періоди. В цьому випадку суду потрібно встановлювати намір особи: чи хотіла вона сплатити попередню заборгованість. Усвідомлена оплата за попередній період є підставою для переривання строку позовної давності. Дослідивши розрахунок заборгованості, наданий ТОВ «Теплопостачсервіс», судом встановлено, що [PERSON] за послуги з централізованого постачання гарячої води у жовтні 2017 року було сплачено весь борг, який виник станом на 01.05.2017 року, а тому відсутні підстави для застосування судом строків позовної давності за заявою відповідача. Щодо заявлених [PERSON] зустрічних позовних вимог щодо визнання протиправними (незаконними) сформованих рахунків на оплату житлово-комунальних послуг суд зазначає наступне. Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Положеннями ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. З огляду на викладені норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання та права вимоги його виконання є, зокрема, правочин, який зумовлює виникнення прав і обов`язків. Відповідно до ч.1. ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.4. ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Правочин є таким юридичним фактом, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків. Такі права й обов`язки реалізуються в межах цивільних правовідносин і вони є, відповідно, його складовими елементами. Не можуть розглядатися як правочини факти, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків (позиція ВГС України, викладена в постанові від 04.04.2017 року у справі №924/821/16). Законом України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" (далі - Закон) визначено засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, а також забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг. Статтею 8 Закону передбачено основні вимоги щодо формування рахунків на оплату комунальних послуг та надання облікової інформації про споживання комунальних послуг. Зокрема, відповідно до частини першої та другої цієї статті Закону рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9 - 11 цього Закону. Виконавець або визначена власником (співвласниками) інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, формує та надає споживачу (його представнику) рахунки на оплату наданої комунальної послуги щомісяця. Рахунки на оплату комунальної послуги надаються споживачу на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунки можуть надаватися споживачу в електронному вигляді, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів. Рахунки надаються споживачу на безоплатній основі. Пункт 3 Вимог до формування рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які затверджені Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 23 від 31.01.2020, встановлює, що рахунок на оплату комунальної послуги - розрахунковий персоніфікований для кожного окремого споживача документ, що містить консолідовану інформацію щодо нарахованої суми за спожиті обсяги комунальної послуги, платежів споживача за ці послуги, у тому числі сплачених у попередньому розрахунковому періоді, обсягів споживання комунальних послуг та діючих тарифів на ці послуги, іншу інформацію, про нараховані та сплачені суми платежів, передбачених законами України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Про житлово-комунальні послуги». В свою чергу, стаття 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» роз`яснює, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Тобто, безпосередньо рахунок на оплату житлово-комунальних послуг не може бути підставою виникнення цивільних прав та/чи обов`язків, оскільки він підтверджує лише факт надання послуг виконавцем, тому не містить ознак правочину. З викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправними (незаконними) рахунки на оплату послуг централізованого опалення та постачання гарячої води та опалення МЗК, оскільки вони, а тому в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial