Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунути їй перешкоди у користуванні житлом, виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.12.2001, зареєстрованого у КП «Харківське міське БТІ». У зазначеній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] , його колишня дружина. Відповідач вселилась та зареєстрована у квартирі зі згоди позивача [PERSON] . Після розірвання шлюбу позивачем надано відповідачу [PERSON] час для вирішення питання щодо житла, але до теперішнього часу дане питання відповідачем не вирішено, що позбавляє позивача вільно користуватися та розпоряджатись належним йому майном. Відповідно до уточнених позовних вимог просить також усунути перешкоди у користування житлом шляхом виселення [PERSON] . Сторони у справі у судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим суд вважає за можливе справу розглядати за їх відсутності. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог, вказавши, що проживає у спірній квартирі та позивачем не надані підтвердження того, що вона чинить перешкоди у користуванні житлом. Вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому просила відмовити в їх задоволенні. Представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив, відповідно до якого він не погоджується з викладеними обставинами у відзиві відповідача, вважаючи їх необгрунтованими. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 41\~Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47\~Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення\~статті 391 ЦК України\~, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 77 ЦПК України) та допустимими (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 своєї Постанови \~№5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року дав судам роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Статтею 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставин, яка була підставою для встановлення сервітуту Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.12.2001, зареєстрованого у КП «Харківське міське БТІ». У зазначеній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] , колишня дружина позивача. Відповідач вселилась та зареєстрована у квартирі зі згоди позивача [PERSON] . Після розірвання шлюбу позивачем надано відповідачу [PERSON] час для вирішення питання щодо житла, але до теперішнього часу дане питання відповідачем не вирішено, що позбавляє позивача вільно користуватися та розпоряджатись належним йому майном. Крім того, відповідач має житло, що належить їй на праві спільної часткової власності, що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав. Право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника майна на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України. Відповідачем не доведено та не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що вона проживає за місцем реєстрації. Таким чином є підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вимога щодо усунення перешкоди [PERSON] у користуванні житлом шляхом виселення [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки відповідача визнано такою, що вона втратила право користування спірним житлом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. В позовній заяві не міститься вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат по справі.

Outcome: partial