Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

24 жовтня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини. В позові зазначила, що 14 грудня 2011 року [PERSON] судом зареєстрований шлюб між сторонами, який розірваний на підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2018 року, яке на час звернення позивачки з цим позовом оскаржене відповідачем. Сторони є батьками доньки [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. На підставі наказу судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2019 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі частини доходу відповідача. Проживання дитини разом з матір`ю буде максимальним чином відповідати інтересам доньки, оскільки між нею та дівчинкою існує міцний емоційний зв`язок, дівчинка тягнеться до неї, значення матері у вихованні малолітньої дитини, особливо дівчинки, неможливо переоцінити. Позивачка набагато більше, ніж відповідач, приділяє уваги вихованню доньки, її духовному та емоційному розвитку, вирішує матеріальні та організаційні проблеми, пов`язані з відвідуванням нею виховного закладу, лише вона допомагає [PERSON] у виконанні домашніх завдань, у підготовці до культурних заходів, що проводяться у дитсадочку, відвідує з нею лікувальні заклади, тоді як відповідач нехтує вказаними обов`язками, приділяючи вісь свій вільний час виключно своїм особистим проблемам. Він є громадянином іншої держави, постійно змінює місце реєстрації в Україні та тривалий час не проживає за обраним місцем помешкання. Означені обставини роблять неможливими повноцінну участь у житті дитини та догляд за нею. Позивачка має житло, здатна створити усі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, забезпечити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. На підставі викладеного просить про задоволення позову, визначення місця помешкання дитини з матір`ю. Ухвалою судді від 14.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Заходи забезпечення позову, доказів судом не застосовувались. Ухвалою суду від 05.02.2020 року третю особу орган опіки та піклування райадміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району - зобов`язано надати письмовий висновок з приводу спору. На підставі ухвали суду від 04.06.2020 року закрите підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду. Заходи забезпечення позову, доказів судом не застосовувались. Ухвалою суду від 13.10.2020 року відповідача або його представника зобов`язано з`явитися в суд безпосередньо для дачі особистих пояснень. 10 лютого 2021 року судом надане доручення уповноваженим органам юстиції Об`єднаних Арабських Еміратів підтвердити факт винесення Другим департаментом родинних справ і особистих станів Судового департаменту Дубаю рішення за позовом № 100/2019/1960 [PERSON] до відповідача [PERSON] , громадянки України, вихідний номер 210303/2019, штрих код LR1/2019/283078/2019/210303. Вказане доручення надане у зв`язку з наданням представником відповідача незавіреної копії означеного рішення, відповідно до якого [PERSON] втрачає утримання для доньки [PERSON] , утримання для неї надається її батькові [PERSON] (а. с. 89). Надане рішення, за міркуваннями представника відповідача, містить висновок про припинення у позивачки права опіки над донькою та передання права опіки відповідачу. На момент ухвалення рішення суду вказане судове доручення не виконане. В судове засідання належним чином повідомлена про час та місце вирішення спору позивач не з`явилася. ЇЇ представник надала письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у її відсутність, задоволення позову, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представники третіх осіб - районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування та районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району як органу опіки та піклування, - звернулися до суду з аналогічними заявами. Вказані обставини за наявності в справі письмового висновку органу опіки та піклування, який є обов`язковим при розгляді справ цієї категорії, у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили вирішення справи у відсутність означених учасників справи. Відповідач та його представники, належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення справи, а також зобов`язані ухвалою суду з`явитися в судове засідання безпосередньо, до суду не з`явився з невідомих причин. Відзив на позов та клопотання про вирішення справи у його відсутність відповідач та його представники не надали. Зазначені обставини в силу ст. 280 ЦПК України є підставою для вирішення справи при заочному розгляді на підставі згоди позивача, висловленої в письмовій заяві її представника. Дослідивши доводи заяви, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони, які перебували у шлюбі, що розірваний на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а. с. 9-12). Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не прийшли до згоди, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору про місце проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан його здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою завадити розвитку дитини. Наведене положення законодавства свідчить про пріоритетність інтересів дитини при вирішенні питання про місце її проживання, що узгоджується зі змістом статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХП, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, про те, що у всіх діях відносно дітей першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з наведених положень законодавства, при вирішенні цього спору суд, враховуючи рівність прав батьків щодо участі у вихованні дитини і у відсутність фактичних даних про перешкоджання з боку будь-кого з них іншому в реалізації цього права, повинен керуватися інтересами дитини. Дійшовши висновку про необхідність вирішення спору на користь позивачки, суд враховує зміст принципу шостого «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Проживання малолітніх дітей, особливо дівчинки, з матір`ю, на думку суду, максимальною мірою відповідає інтересам дитини, оскільки це зумовлено низкою обставин: біологічним зв`язком матері з дитиною ще до народження, більш якісним і турботливим доглядом за дитиною з боку жінки, більшою духовністю виховання, більш високим рівнем емоційної близькості між дітьми та матір`ю, необхідністю участі матері у вихованні дитини, існуючими традиціями в дитячому вихованні. Задовольняючи позов, суд констатує наявність усіх обставин, які утворюють сприятливу обстановку для проживання доньки з позивачкою, а саме: вік матері, задовільний стан її здоров`я, стабільний заробіток, позитивні характеристики, які свідчать про належний рівень її емоційно-вольових якостей, її безумовну любов до дитини, задовільні побутові умови (а. с. 15-20). З зазначеним висновком суду логічно поєднуються і письмовий висновок органу опіки та піклування (а. с. 72), який є обов`язковим при розгляді справ такої категорії, про доцільність проживання малолітньої доньки з матір`ю, належні умови для гармонійного розвитку дівчинки. На користь вказаного умовиводу використовує суд і висновок психологічного обстеження [PERSON] , з якого випливає, що дівчинка на момент обстеження в структуру свого сімейного оточення включає маму, а також бабусю і дідуся (батьків матері), в більш широке уявлення про своє сімейне оточення [PERSON] включає брата матері та його дружину. Дівчинка позитивно, з любов`ю ставиться до мами [PERSON] , має з нею тісний емоційний зв`язок та прив`язаність, що є природним в процесі формування дівчинки, бо саме з мамою формується спільність соціальних ролей і відбувається становлення гендерної ідентичності, тоді як ставлення [PERSON] до батька є нейтральним з тенденцією до формального прийняття батька, який, за словами дівчинки, приїжджаючи до неї в гості, з нею не грає, а грає лише із своїм телефоном. З урахуванням результатів обстеження психолог доходить висновку, що постійне проживання дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] буде більш сприятливим для психологічного благополуччя дівчинки (а. с. 43-47). Як встановлено судом, батько дитини є громадянином іншої держави, чия життєдіяльність характеризується здійсненням численних переїздів з однієї країни до іншої, у зв`язку з чим суд не може констатувати, що він постійно безперервно проживає не тільки в Україні, але й в інших державах. Наведене означає, що проживання дівчинки з батьком означало б або її роз`їзди разом з ним або перебування під опікою інших осіб в проміжку часу між приїздами батька, що в однаковій мірі суперечить як змісту принципу найкращого забезпечення інтересів дитини, так і змісту права дитини на виховання в сім`ї. Суд враховує ці обставини поряд з наведеними раніше міркуваннями про безумовну пріоритетність для розвитку дітей їхнього проживання з матір`ю та отримання виховання в її родині. Виходячи з викладеного, суд констатує максимальне дотримання інтересів дитини за умови її проживання з матір`ю та її близькими родичами і вважає, що посягання на умови, в яких проживає і виховується дівчинка, з метою зміни місця проживання та оточення завдало б шкоди її емоційному здоров`ю та спричинило б невиправданих переживань. Між тим, як зазначено судом, національним та міжнародним законодавством встановлено пріоритетність інтересів дитини. Таким чином, всебічно та повно встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами,

Outcome: approved