Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

24\~листопада 2022\~року позивач\~звернулася в\~суд з\~позовом до\~ [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , і з цього дня відкрилася спадщина на її майно, зокрема, на житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . За життя [PERSON] був складений заповіт, у якому заповіла все своє майно [PERSON] 19 травня 2022 року, на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини по закону та відмови від прийняття спадщини по заповіту, заяви сина спадкодавиці [PERSON] про прийняття спадщини, приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Дильним І.Г. була заведена спадкова справа № 100/2022 до майна померлої [PERSON] . 27 жовтня 2022 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про поділ спадкового майна до видачі свідоцтв про право на спадщину, згідно умов якого до [PERSON] переходить право власності на спадкове майно житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . 07 листопада 2022 року, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, позивач подала до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. заяву про видачу відповідного свідоцтва. Однак, у його видачі їй відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування, що є предметом даного позову. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок за [ADDRESS] , з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Війниця Володимир-Волинського району Волинської області, а також судові витрати залишити за нею. Ухвалою судді від 07 грудня 2022 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 11 січня 2023 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку SMS (а.с.46). Позивачем до позовної заяви долучено клопотання у якому просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с.34). Відповідач у судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 19 грудня 2022 року від нього надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує щодо задоволення позову (а.с. 48). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до\~ч.2\~ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 100/2022 до майна померлої [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Війниця Володимир-Волинського району Волинської області, про що 22 листопада 2021 року виконавчим комітетом Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). Із довідки Затурцівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області № 113 від 17 травня 2022 року, вбачається, що [PERSON] на момент смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Спадкове майно складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] та земельної частки (паю), розміром 4,0391 га, що розташована на території Затурцівської (колишньої Озютичівської) сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є дочка [PERSON] та син [PERSON] (а.с.7). Згідно заповіту, посвідченого секретарем Війницької сільської ради Локачинського району Волинської області 10 березня 2020 року за № 49 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68978848 від 19.05.2022 року, [PERSON] все належне їй майно заповіла дочці [PERSON] , [INFO] (а.с.18 на звороті, 25 на звороті-26). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 19 травня 2022 року до приватного нотаріуса Володимир-Волинського нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. звернулися [PERSON] (дочка спадкодавиці) із заявою про прийняття спадщини за законом та відмову від прийняття спадщини за заповітом, [PERSON] (син спадкодавиці) із заявою про прийняття спадщини, на підставі яких нотаріусом було заведено спадкову справу № 100/2022 до майна померлої [PERSON] (а.с. 16, 16 на звороті). Факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є дочкою [PERSON] підтверджується копіями наступних документів: Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04 липня 1968 року, де у графі «мати» зазначено [PERSON] ; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00026343287 від 14 травня 2020 року, згідно якого шлюб укладений 31 травня 1980 року між [PERSON] та [PERSON] , розірвано 30 липня 1986 року, прізвище дружини до державної реєстрації шлюбу [PERSON] ; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00026342671 від 14 травня 2020 року, згідно якого шлюб укладений 29 вересня 1986 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано 13 червня 1997 року, прізвище дружини до державної реєстрації шлюбу [PERSON] ; Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 23 липня 1997 року, де зазначено дошлюбне прізвище позивача [PERSON] , прізвище дружини після одруження [PERSON] (а.с. 20, 21, 22). Факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є сином [PERSON] підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 липня 2005 року, де у графі «мати» зазначено [PERSON] (а.с.24). Отже, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є такими, що прийняли спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки у визначений ст. 1270 ЦК України строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та мають право на спадкування за законом у першу чергу. Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину або претендували на неї, не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 100/2022 до майна померлої [PERSON] їх теж не вбачається. 27 жовтня 2022 року в приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. було укладено договір про поділ спадкового майна до видачі свідоцтв про право на спадщину між [PERSON] та [PERSON] , яким досягли домовленості поділити спадщину наступним чином: зокрема, [PERSON] перейде право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] та земельної ділянки, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). 07 листопада 2022 року [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав щодо вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, звернулася із відповідною заявою до нотаріуса, проте 07 листопада 2022 року постановаю нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок (а.с. 14, 29). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі №\~557/1209/16-ц. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно копії технічного паспорта від 28 вересня 2022 року на житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] , встановлено, що всі будівлі, в тому числі житловий будинок, були зведені 1976 року (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 12). Відповідно до витягу №\~631 виданого відділом «ЦНАП» Затурцівської сільської ради Волинської області 12.09.2022 року із погосподарської книги № 2 за 2022 рік Затурцівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області будинок з надвірними будівлями і спорудами у [ADDRESS] належав [PERSON] до дня її смерті [INFO] , рік побудови будинку 1976 (а.с. 8). Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 314443336 від 07.11.2022 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 31). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач, як спадкоємиця майна покійної підставно просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у неї відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. 19 грудня 2022 відповідач подав письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнає повністю (а.с. 48). Згідно із ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, які визнаються відповідачем, або добровільності їх визнання, а також те, що на момент відкриття спадщини спадкодавиці [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , позивач спадщину прийняла у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому позов слід задовольнити у підготовчому судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.142 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за нею.

Outcome: approved