Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» та просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі 280 563 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення в сумі 63500 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Позивач спадкоємець за заповітом отримав спадщину, в тому числі у спадкову масу увійшов борг по заробітній платі, який виник у Державного підприємства «Науково -Дослідний інститут «Квант» перед померлим батьком позивача [PERSON] . Під час перебування [PERSON] у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 186 720 грн. 64 коп. Крім того, за розрахунком позивача, відповідачем не було враховано заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2021р по 20.08.2021р включно у сумі 47143 грн. та компенсацію за невикористані відпустки за три роки: 2019 рік, 2020 рік та 2021 рік загальною тривалістю 90 календарних днів у сумі 30 000 грн., та лікарняні за 2019 та 2020 р. загальною тривалістю 50 календарних днів у сумі 16 700 грн. 26.09.2022р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У листопаді 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким представник відповідача частково визнає позовні вимоги, з огляду на наступні пояснення. У своїй заяві позивач зазначив, що він, як спадкоємець по заповіту, отримав спадщину від свого батька [PERSON] , у тому числі і борг по заробітній платі, який повинно виплатити Державне підприємство «Науково - Дослідний інститут «Квант». Заборгованість підприємства перед [PERSON] за період з січня 2019 р. по березень 2021 р. включно відповідно до довідки ДП «НДІ «Квант» складає 186 120, 64 грн. Слід зазначити, що в цю суму, наведену в розрахунку, входять також відпускні і лікарняні, нараховані [PERSON] по березень 2021 р. включно. Щодо лікарняних [PERSON] , представник відповідача зазначає, що вони нараховувались до березня 2021 p. Тому підприємство визнає позовні вимоги в частині нарахованої, але не виплаченої частини заробітної плати в розмірі 233 558 грн. 47 коп. Інші нарахування, складені позивачам, вважає безпідставними та неправомірними. На підставі положень ст. 274-279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження, на підставі наданих сторонами доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, зокрема займав посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 6 розряду з 16.10.1969 року (наказ №344-к від 17.10.1969 р.) по 21.08.2021 року (наказ №332-к/тр від 28.08.2021 року про припинення роботи у зв`язку зі смертю), що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] помер та спадкоємцем майна померлого є позивач, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 22.02.2022 р. 21.08.2021 року, на підстав положень п. 8-2 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України трудовий договір з [PERSON] був розірваний, про що у трудовій книжці останнього зроблений запис. Відповідно до ст. 16 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Підприємством був здійснений розрахунок сум, які належать до виплати, в розмірі 186 720,64 грн., що вбачається із довідки, наданої позивачем. Однак позивач не погоджується із наданим розрахунком, зазначаючи про те, що до розрахунку не було враховано нарахування по листкам непрацездатності та нарахування за невикористану відпустку, а тому надає власний розрахунок. Відповідно до довідки від 28.11.2022 р. № 170-291 в.о. директора відповідача [PERSON] , станом на дату звільнення 21 серпня 2021 року заборгованість по заробітній платі складає 233558,47 коп. Ця сума заборгованості за період з 01.01.2019 року по 21 серпня 2021 року включає також: нарахування по 5-ти листкам непрацездатності - 16150 грн 90 коп., нарахування за використані 47 календарних днів відпустки - 15146 грн 57 коп., нарахування за невикористану відпустку за 23 календарних дні - 7945 грн 81 коп. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1219 ЦК України передбачено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права;2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Аналіз зазначених норм спадкового права дає підстави дійти висновку, що позивач є спадкоємцем після [PERSON] . Частиною першої статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Відповідно до пункту 4.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29 липня 1993 року № 58, у разі смерті працівника трудова книжка видається на руки його найближчим родичам під розписку або надсилається поштою на їх вимогу. У трудовій книжці померлого працівника у розділі «Відомості про роботу» і дати запису у графі 3 записується: «Роботу припинено у зв`язку зі смертю», далі-заповнюється графа 4 - зазначаються дата і номер наказу (розпорядження). Цей запис засвідчується у встановленому порядку. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до частини 6 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, виплачується спадкоємцям. Частина 6 статті 83 КЗпП України передбачає, що у разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, виплачується спадкоємцям. Згідно вимог ст. 1, 16, 19, 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застраховані особи у разі настання страхового випадку мають право на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності. Відповідно до ст. 30 цього закону, допомога надається за основним місцем роботи. Не одержане у зв`язку зі смертю застрахованої особи матеріальне забезпечення, відповідно ст. 32 Закону виплачується членам сім`ї, які проживали разом з нею, або спадкоємцям. Відтак, право на отримання належної колишньому працівнику [PERSON] суми нарахованої, але не випаленої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та допомоги по тимчасовій непрацездатності мають виключно спадкоємці померлого, в даному випадку таке право має позивач у справі, а тому дана вимога позивача обґрунтована, законна та підлягає задоволенню. Однак, при визначені розміру стягнення грошових коштів з відповідача суд керується розрахунком відповідача, так як останній підтверджений долученими до відзиву доказами, а розрахунок позивача складений умовно, на підставі даних, відомих позивачу, зокрема відомостей про посадовий оклад померлого. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова сума в розмірі 233 558,47 грн., яка, по суті, визнається і відповідачем як розмір заборгованості заробітної плати Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» перед померлим [PERSON] та складається з заборгованості по сплаті заробітної плати, нарахування по листкам непрацездатності, нарахування за невикористані календарні дні відпустки. Відносно стягнення з відповідача заборгованості по сплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне. Законодавцем окремо не зазначено, що до складу спадщини включаються саме суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Крім цього, положеннями статті 117 КЗпП прямо передбачено, що право на отримання середнього заробітку за весь час затримки належних працівникові сум має виключно звільнений працівник. Права на отримання членами сім`ї померлого працівника чи його спадкоємцями середнього заробітку у випадку не проведення розрахунку з померлим працівником в день його смерті законодавством не передбачено. Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з вимогами статті 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входять: 1) Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. 2) Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. 3) Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. На підставі статті 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року N 2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції). Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713, для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До фонду додаткової заробітної плати, зокрема, відносяться оплата за невідпрацьований час, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством (п. 2.2.12. Інструкції № 114/8713). При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою. Тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16. Оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, то він, відповідно до статті 1227 ЦК України, не входить до складу спадщини, а тому дана вимога позивача задоволенню не підлягає. З наведених вище мотивів, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має бути відмовлено. Розподіл судових витрат за результатом судового розгляду. Позивачем, був сплачений судовий збір за майнову вимогу про стягнення середнього заробітку, яка судом була залишена без задоволення, а тому вказані витрати залишаються за позивачем по фактично понесеним в порядку ст. 141 ЦПК України. Відповідно до вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, остання судом була задоволена частково в розмірі 233558,47 грн., а тому з урахуванням того, що позивач був звільнений від сплати судового збору за дану вимогу, судом остання була задоволена частково та її часткового визнання відповідачем, суд вважає, що з урахуванням ст. 141 ЦПК України, п.1 ч. 1 ст. 5, ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1167,79 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial