Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

21.06.2022 року до Малинського районного суду Житомирської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЛІНОВА» про розірвання договорів оренди земельної ділянки. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана справа передана на розгляд судді Саланді О.М. Ухвалою від 24.06.2022 позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків упродовж п`яти днів з моменту отримання її копії. 07.07.2022 на виконання ухвали від 24.06.2022 позивачем усунуто недоліки позовної заяви та надано заяву у новій редакції. Ухвалою від 18.07.2022 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, підготовче судове засідання призначено на 10 годину 18.08.2022. Ухвалою від 19.12.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 10 годину 00 хвилин 24.01.2023 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Позивач в обґрунтування позову зазначила, що вона є спадкоємцем прав та обов`язків після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , [INFO] за нею на підставі свідоцтва про право на спадщину в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 18234878800:06:000:0093, що підтверджено витягом за № 289782143, сформованим державним нотаріусом. Після реєстрації за нею права власності на земельну ділянку їй стало відомо про те, що 07.04.2005 році між [PERSON] та ТОВ «ВІЛІНОВА» були укладені два договори оренди землі строком на 45 років із закінченням строку дії до 07.04.2050 року, що підтверджено витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 300496583 та № 298112563. Також за інформацією сусідів їй стало відомо, що відносно ТОВ «ВІЛІНОВА» порушено кримінальне провадження № 120210655100000035, внесене до ЄРДР 26.04.2021 року за ознаками ч.1 ст.358, ч.2 ст.190 КК України. У зв`язку з відсутністю у неї оригіналів укладених [PERSON] з ТОВ «ВІЛІНОВА» договорів оренди землі від 07.04.2005 року, їх завірені копії були отримані її представником від слідчого Малинського СВ Малинського ВП № 1. Відповідно до п.8 договорів оренди землі від 07.04.2005 року орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 860 гривень шляхом готівкового розрахунку. Орендна плата сплачується щорічно не пізніше 31 грудня поточного року, за який проводиться нарахування орендної плати (п. 10 договорів). У період з 2005 року по 2021 рік відповідач мав сплатити їй, як спадкоємиці орендодавця 14620 грн. орендної плати (860 х 17=14620,00) за оренду земельної ділянки 0,9407 га та 14620,00 грн. за оренду земельної ділянки 2,398, однак зобов`язання за договором жодного разу не виконав. На момент звернення до суду відповідачем не сплачено 17 річних платежів за період з 2005 по 2021 рік за двома укладеними договорами, отже позивач вважає, що наявні підстави для розірвання договорів оренди землі від 07.04.2005 року за кадастровими номерами 1823487800:06:000:0093 площею 0,9407 га та № 1823487800:07:000:0093 площею 2,398 га. Внаслідок неналежного виконання умов договорів відповідачем, а саме систематичної (більше 2 випадків) несплати орендної плати договір має бути розірваний, так як для цього є необхідні законодавством підстави. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Відзиву, заяв та клопотань до суду не надходило. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Суд відповідно до ст. 247 ЦПК України розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які позивач послалась як на підставу своїх вимог, що викладені у заяві по суті та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом за принципами, встановленими ст. 89 ЦПК України, прийшов до таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ( а.с. 8). Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.12.2021 року, виданого державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори згідно матеріалів спадкової справи № 354/2021 та свідоцтвом про смерть підтверджується, що [PERSON] , є спадкоємцем прав та обов`язків після смерті своєї матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ( а.с . 9,10). Відповідно до договорів оренди землі від 07.04.2005 року між [PERSON] та ТОВ «ВІЛІНОВА» були укладені два договори оренди землі строком на 45 років із закінченням строку дії до 07.04.2050 року, що підтверджено витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 300496583 та № 298112563 ( а. с. 16-19, 20-22, 23-25). Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України, ЗК України, Закону України «Про оренду землі» та чинним на момент виникнення спірних правовідносин Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». З наявних матеріалів справи судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер 1823487800:06:000:0093, площею 0,9407 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Українківської сільської ради Малинського району (нині Коростенського району) Житомирської області; земельної ділянки кадастровий номер 1823487800:07:000:0073, площею 2,3980 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Українківської сільської ради Малинського району (нині Коростенського району) Житомирської області. Як встановлено судом, вищевказані земельні ділянки з 07.04.2005 перебувають в оренді у ТОВ «ВІЛІНОВА», з номером запису про право 416938346 та 41698968, орган, що здійснив державну реєстрацію права Вишевицька сільська рада Радомишльського району. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд вважає, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами у справі врегульовані нормами Конституції України, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст.14 Конституції України - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Крім того, ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Отже, із наведених судом норм Конституції України вбачається, що держава Україна приділяє особливу увагу захисту права власності на землю. Відповідно до ст. 1, 13, 14 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України (220-2004-п ). Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Пунктом 1 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Положеннями ст.32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Отже, розглядаючи спори про розірвання договору оренди з підстав заборгованості по орендній платі, слід мати на увазі, що згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Таким чином, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що: « враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання договорів оренди, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та доведені належними та допустимими доказами. Відповідно до положен ст.141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачкою в розмірі 992,40 грн., слід стягнути на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved