Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 14 липня 2017 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від даного шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , який проживає та буде проживати після розірвання шлюбу з нею, а відповідач буде сплачувати аліменти на його утримання. Сумісне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння, поваги один до одного, різних поглядів на сімейне життя. З липня 2022 року проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть та відновлювати не збираються. На підставі викладеного просить, розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 14 липня 2017 року Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 23. Після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Ухвалою судді від 08 грудня 2022 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження\~без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14 липня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 23. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає та після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю, на даний час не має. На даний час сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримуються, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до п. 10\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України N\~11\~від 21.12.2007\~року "Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в\~статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок"\~в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що на даний час сторони спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд вважає, що шлюб слід розірвати. В зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявила про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища набутого при реєстрації шлюбу, що відповідає положенням закону та підлягає задоволенню. Про розподіл судових витрат не заявлено.

Outcome: approved