Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

17 серпня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь понесені додаткові витрати на двох дітей в сумі 26\~670,00 грн., що складається з витрат: на лікування дітей,на розвиваючі секції,на підготовчі курси та на канцелярські товари. Позов обґрунтовано тим, що з 2004 року вона тавідповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2019 року.Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 19.04.2021 року Центральним районним судом м.Миколаєва видано судовий наказ №490/2868/21, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дфтей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15.04.2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивач зазначила, що понесла додаткові витрати на утримання дітей за період з 2020 року по 2022 року, які пов`язані з розвитком, навчанням та лікуванням дітей, загальний розмір яких за вказаний період становить 53341,81 грн. При цьому, позивач вважає, що вказані витрати мають бути розподілені в рівних частинах між батьками, і з відповідача має бути стягнуто загалом 26\~670,00 грн. додаткових витрат на утримання дітей. Необхідність у додаткових витратах викликана відвідуванням доньки курси англійської мови, а сином курсів айті в приватній школі «PeaPod» та, по рекомендаціям лікарів, спортклуб «Septem Fitness». Крім того, додаткові витрати обумовлені наявністю у дітей хвороб та їх лікуванням. Донька хворіє на піодермію. Син хворіє на недосконалий остеогенез зі стійкими значними порушеннями функції опорно-рухового апарату, неконсолідовані переломи зі зміщенням ліктьових відростків обох ліктьових кісток, а також правостороній туботит, туговухість І ступеня. На підставі вищевказаних захворювань йому встановлено інвалідність.Окрім того, сину здійснена операція ІІІ п`ясної кістки. Зважаючи на наявні у дітей хронічні захворювання, вони потребують постійного нагляду лікарів та лікування.Окрім того, син з 13.06.2022 року по 24.06.2022 року відвідував онлайн підготовчі курси для вступу до Миколаївського Політехнічного фахового коледжу. Загалом було витрачено позивачкою на лікування дітейта нарозвиваючі секції, онлайн курси та витрати на канцелярію53341,81грн. Посилаючись на те, що визначені судовим наказом аліменти є недостатніми на утримання, розвиток, лікування та забезпечення дітей всім необхідним, а відповідач працює та отримує дохід, позивач просила стягнути з відповідача 1/2 частину понесених нею додаткових витрат за вказаний вище період, які пов`язані з лікуванням, навчанням та розвитком обох дітей. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2022 головуючим по справі призначено суддю Черенкову Н.П. Справа отримана суддею 19.08.2022 року. Ухвалою судді від 19.08.2022 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Сторони до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. В установлений судом строк відповідач відзив не подав. Згідно ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до положень п. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду);характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. З 2004 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 31.01.2019 року розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 19.04.2021 року Центральним районним судом м.Миколаєва видано судовий наказ №490/2868/21, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дфтей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15.04.2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Як вбачається з наданих позивачем доказів, [PERSON] хворіє на недосконалий остеогенез зі стійкими значними порушеннями функції опорно-рухового апарату, неконсолідовані переломи зі зміщенням ліктьових відростків обох ліктьових кісток, а також правостороній туботит, туговухість І ступеня, що підтверджується копіями виписок із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого. На підставі вищевказаних захворювань йому встановлено інвалідність, що підтверджується копією корінця медичного висновку №420 (108/5) про дитину-інваліда віком до 18 років від 09.02.2022 року. Витрати на лікування, протезування та проведення аналізів підтверджується копіями чеків, квитанцій, результатами досліджень. Загальна сума витрат становить 11673,36 грн. Згідно, доданих позивачем копій висновків з консультації спеціаліста лікаря дерматолога від 17.08.2021 року, 19.08.2021 року та 26.08.2021 року, [PERSON] встановлено діагноз: Піодермія, мікроспорія гладенької шкіри. Загальні витрати на діагностику та лікування становить 3517,23 грн. 05вересня 2020 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] , уповноваженим представником торгової марки «PeaPod», укладено договір надання послуг з навчання [PERSON] , згідно навчального плану та графіку занять «ІТ-Школа для дітей», терміном навчання 100 годин. Вартість послуг за умовами даного договору складає 10900,00 грн. Згідно довідки ФОП [PERSON] . Вих. №09082022/1 від 09.08.2022 року, [PERSON] за тренування її сина [PERSON] у спортклубі « [INFO] » у період з 28.12.2020 року по 03.08.2021 року сплачено 10\~670,00 грн. 29 квітня 2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] , уповноваженим представником торгової марки «PeaPod» укладено договір надання послуг з навчання [PERSON] англійської мови, згідно навчального плану та графіку занять «English для дітей», терміном навчання від 48 годин. Вартість послуг за умовами даного договору складає 95 грн/год. Загальна сума склала 4670,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог ч. 2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У постанові від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 по справі «Хант проти України»). Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У п.п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Суд вважає, що додаткові витрати, пов`язані з проведенням медичних оглядів, лікуванням та придбанням ліків для дітей в загальному розмірі 15190,59 грн., понесені позивачем, є додатковими витратами на дітей, та підтверджені належними доказами. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат з навчання дітей в «PeaPod» в розмірі 15570,00 грн., то вони не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне. Встановлено, що [PERSON] навчався в приватному закладі «PeaPod» за бажанням матері, що не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України. Фінансування таких потреб, як, зокрема, отримання освіти в даному навчальному закладі без погодження з батьком та без доведеності позивачем існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі, не є тими додатковими витратами на дитину, сплата яких є обов`язком батька, а не правом, оскільки дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі або садочку. Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти та виховання, не навели мотивів вибору закладу для розвитку та виховання дитини, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання дитини у вказаному закладі. З підписаних договорів на навчання вбачається, що вказаний учбовий закладбуло обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем, зважаючи на що суд відмовляє у задоволенні даних позовних вимог. Аналогічна правова позиція містить у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі №\~336/1488/19. Окрім того, позивачем вказано про відвідування сином онлайн підготовчих курсів для вступу до Миколаївського Політехнічного фахового коледжу вартістю 1200,00 грн. Проте, [PERSON] не надано доказів відвідування вказаних онлайн курсів. Копії квитанції на суму 1200,00 грн., отримувачем яких вказано [PERSON] , та довідки про зарахування [PERSON] на 1 курс до Миколаївського Політехнічного фахового коледжу суд не бере до уваги, оскільки ці документи не є прямими доказами відвідування [PERSON] вищевказаних курсів. Щодо стягнення додаткових витрат на тренування сина у спортклубі « [INFO] » у період з 28.12.2020 року по 03.08.2021 року, позивачка зазначає, що дану спортивну секцію син відвідував за рекомендацією лікарів, проте згідно виписок із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] вказні рекомендації не зазначено. Інших медичних документів, які б містили дані рекомендації суду не надано. За такого, враховуючи також ті обставини, що з відповідачем не було погоджено питання та досягнення з ним домовленостей з боку позивачки щодо понесених нею витрат на відвідування даного спортивногоклубу, суд відмовляє у задоволенні даної вимоги. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на заняття доньки в приватному закладі «PeaPod» англійською мовою, суд вважає їх є безпідставними, оскільки відвідування занять англійською мовоюне відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц. Окрім того, до додаткових витрат на утримання дитини відносяться лише витрати на розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти, характеристиками тощо. Позивачем не надано до суду будь-яких доказів, що свідчать про наявність у дитини особливих здібностей, які потребують додаткового розвитку. Окрім того, відповідно до ст.\~53\~Конституції України Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Як вбачається з долучених до позовної заяви доказів, додаткові витрати, понесені позивачем складаються також з витрат на придбання канцелярських приладь. Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. А отже витрати на канцелярські приладдя, є поточними витратами на утримання дітей, входять до складу аліментів призначених до щомісячного стягнення, і не належать до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України. Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц відповідно яких виходячи з аналізу статті 185\~СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Таким чином, судом встановлено, що витрати, які позивачка просить стягнути, окрім витрат на лікування дітей, з відповідача на свою користь понесені при звичайному способі життя, та не викликані особливими обставинами, а відтак не є додатковими витратами у розумінні положень ст. 185 СК України. При цьому, вказані витрати здійснювались позивачкою на власний розсуд, без погодження з відповідачем. Відповідно до ст.\~11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приймаючи рішення суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Зважаючи на зазначене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрати на лікування дітей в розмірі 15190,59грн. Інші позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, суд зауважує, що у відповідності до ст.\~192\~Сімейного кодексу\~України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути збільшено за рішенням суду, а тому позивачка не позбавлена можливості звернутись із позовом до суду про зміну розміру аліментів, в разі такої необхідності. Статтею 133\~ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду даного позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на зазначене, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 151,90 грн.

Outcome: partial