Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

1. Стислий виклад позицій позивача 02 грудня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги мотивує тим, що її мати [PERSON] та батько [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до 24 березня 2009 року. На даний час вона продовжує навчання у Київському національному університеті технологій та дизайну. Перебуває на повному матеріальному утриманні матері, яка також утримує її неповнолітню сестру. Відповідач не надає їй будь-якої матеріальної допомоги, інших дітей не має. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення з даним позовом до суду, до закінчення навчання. 2. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 08 грудня 2022 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 22 грудня 2022 року з повідомленням сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження (а. с. 22-23). 22 грудня 2022 року справу було знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді та призначено до розгляду на 27 грудня 2022 року (а. с. 26). 3. Позиції учасників справи та подані ними заяви (клопотання) Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 25). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти позовних вимог та просить задовольнити їх у повному обсязі (а. с. 24). 4. Фактичні обставини, встановлені судом Суд установив, що 31 липня 1999 року у виконкомі Річківської сільради Білопільського району Сумської області зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №7. Після укладення шлюбу подружжю присвоєно спільне прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а. с. 9). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , батьками позивача [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] - відповідач у справі (а. с. 4). 24 березня 2009 року розірвано шлюб між батьками позивача, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу № [NUMBER] , виданим Відділом РАЦС Білопільського РУЮ Сумської області 03 червня 2009 року (а. с. 12). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади, з 09 листопада 2022 року місце проживання позивача [PERSON] зареєстроване в м. Прилуки Чернігівської області (а. с. 7). Місце проживання відповідача [PERSON] з 09 грудня 2008 року зареєстроване в с. Річки Сумського району Сумської області, що підтверджується відміткою у паспорті (а. с. 10-11). Позивач [PERSON] є студенткою першого курсу заочної форми навчання Київського національного університету технологій та дизайну факультету «індустрії моди». Запланована дата закінчення університету 31 грудня 2023 року (а. с. 15). Відповідач [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] та на даний час проходить службу в лавах ЗСУ (а. с. 17, 24). 5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батьків та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Аліментні зобов`язання між батьками і повнолітніми дітьми регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб стягнення аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). За змістом положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх працездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (стаття 199 СК України). Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». Частиною 3 ст. 12, ст .ст. 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 6. Висновки суду Ухвалюючи рішення в справі, суд виходить з системного аналізу вищенаведених норм матеріального права, фактичних обставин справи, поданих сторонами доказів та враховує, що досягнувши повноліття, донька відповідача - [PERSON] здобуває вищу освіту, у зв`язку з чим продовжує навчання на заочній формі, власного заробітку не має та перебуває на утриманні матері [PERSON] . Відповідач [PERSON] є здоровою людиною, працездатного віку, а відтак, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Таким чином, враховуючи, що тягар доказування своїх вимог та заперечень покладається на сторони, оцінивши надані сторонами докази у сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, як на дитину, яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 02 грудня 2022 року до закінчення нею навчання. При цьому суд також виходить із того, що навчання дитини є розвитком її здібностей, необхідним для неї (дитини) та відбувається в її інтересах, а законом передбачений обов`язок обох батьків залежно від можливостей утримувати повнолітню дитину, що продовжує навчання. За таких обставин суд приходить до висновку, що право повнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, на матеріальне утримання з боку відповідача [PERSON] порушено і підлягає судовому захисту. Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою, а також до подібного висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2019 року в справі №760/17457/16-ц (провадження №61-34814св18). У задоволенні іншої частини позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, оскільки всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження своїх доводів стосовно того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі 1/4 частки заробітку (доходу). Зі свого боку відповідач не надав суду жодних доказів неспроможності сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу). VІ Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, стягненню з відповідача до Державного бюджету підлягає судовий збір в сумі 992 грн 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial