Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача \~10 листопада 2020 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до вимог ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України просить суд: стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 8593,87 грн. за кредитним договором від 03.04.2015 року, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат у розмірі 2102, 00 грн.. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 03.04.2015 року. Для користування кредитним картковим рахунком позичальник отримав кредитну картку та йому було відкрито кредитний рахунок, з початковим кредитним лімітом у 5000 грн. Згодом, позивач вказує розмір кредитного ліміту збільшився до 9000 грн згідно з п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 кредитного договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В свою чергу, позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту разом з процентами шляхом внесення грошових коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше обов`язкового мінімального платежу, але належним чином свої зобов`язання не виконав. [INFO] позичальник [PERSON] померла. 01.02.2020 року позивачем була направлена претензія кредитора до Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори, та 10.03.2020 року отримана відповідь, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи про відмову від спадщини не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Також, до одного з спадкоємців позичальника /який був зареєстрований на момент відкриття спадщини разом з спадкодавцем [PERSON] ../ було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої претензії відповідачу, але ніяких дій не було виконано. У зв`язку з порушенням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №б/н\~ від 03.04.2015 року,\~ позивач і вимушений звернутися з позовом до суду. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.11.2020 відкрито спрощене провадження у справі. Ухвалами Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.12.2020, 03.02.2021, 26.03.2021, 07.06.2021, 22.07.2021, 15.09.2021 розгляд справи було відкладено. Судове засідання призначено на 16.09.2021 рік. 16 вересня 2021 року Ухвалою суду продовжений розгляд справи у порядку загального позовного провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду. 30 листопада 2021 року Ухвалою суду було задоволено клопотання позивача про витребування доказів по справі. 30 вересня 2022 року Ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито з призначенням її розгляду по сутті справи. 22 листопада 2022 року Ухвалою суду повторно були витребувані докази по справі. 19 грудня 2022 року від завідувача державної нотаріальної контори до суду надійшла копія спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду. Представник позивача, у судове засідання не з`явився, надавши клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.\~\~ Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Зі згоди представника позивача, про що свідчить клопотання представника позивача, суд ухвалою від 11 січня 2023 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом Матеріалами справи встановлено, що дійсно 03.04.2015 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н, згідно з умовами якої остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 5000 грн /згодом збільшеного до 9000 грн./ на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, що підтверджується випискою по особовому рахунку позичальника та Довідкою про зміну умов кредитування. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 06.08.2020 рік становить загальну суму 8593,87 грн., що складається з : 8593,87 грн. - заборгованість за тілом кредиту/ в.ч. за поточним тілом кредиту 0 грн, за простроченим тілом кредиту 8593,87 грн/; 0 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, пенею та комісією /. (а.с. 11-12) Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . (а.с. 60) В свою чергу, 20.01.2020 року позивач звернувся до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори із претензією кредитора. Листом № 118/02-14 від 05.03.2020 року Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м. Одеса/, повідомлено, що претензію кредитора про кредитні вимоги до спадкоємців зареєстровано в Журналі реєстрації вхідної кореспонденції за № 263/02-14, у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 193 та долучено до спадкової справи № 253/2018. Спадкоємцю направлено лист про отримання претензії кредитора про наявність кредиторської заборгованості померлої [INFO] [PERSON] , перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Як вбачається з матеріалів справи, 12.05.2020 року позивач, вказуючи на факті спільної реєстрації відповідача разом з померлим на момент відкриття спадщини, що випливає з відміток у їх паспортних даних, звернувся з листом-претензією до [PERSON] , з вимогою погашення заборгованості у розмірі 8593,87 грн. Згідно наданої на запит суду відповіді з Мологівської сільської ради за № 02-24/1406 від 14.12.2020 року повідомлено, що гр. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На виконання ухвали суду про витребування доказів надійшла спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Відповідно вказаної спадкової справи [PERSON] 06 серпня 2018 року звернувся до нотаріуса з заявою, відповідно до якої, він усвідомлюючи значення своїх дій та можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, цією заявою відмовляється від спадкування на користь дочки померлої [PERSON] . В матеріалах спадкової справи наявна заява [PERSON] щодо прийняття спадщини, що залишилась після смерті її матері [PERSON] . 26 червня 2019 року [PERSON] отримано свідоцтво про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Нормативне обґрунтування Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України\~ спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1ст.609\~ЦК України\~зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Частинами 1, 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1ст.1270ЦК України строк. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 1281\~ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора. У відповідності до положень\~ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі. Поміж з цим, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Як окреслив у своїй постанові ВСУ у справі № 192/2761/14, провадження № 61-4724св18 від 23.05.2018 року, основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини. Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Таким чином, оскільки відповідач 06 серпня 2018 року відмовився від прийняття спадщини на користь дочки померлої [PERSON] , яка в свою чергу отримала свідоцтво про право на спадщину ще 26 червня 2019 року та є єдиною спадкоємицею всього майна померлої [PERSON] , що встановлено із матеріалів спадкової справи, наданою до суду 19 грудня 2022 року, суд вважає за неможливе покладання обов`язку відповідальності за кредитними зобов`язаннями на потенційного спадкоємця, який не прийняв у спадщину жодного майна, адже вказане зумовить порушення майнових прав та інтересів такої особи та призведене до дисбалансу спадкових правовідносин лише на користь правомірних очікувань кредитора. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача. За таких обставин, у сукупності вищенаведених обставин, на основі повно та всебічно досліджених доказів, з урахуванням вимог чинного законодавства, та застосування їх до фактичних правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Розподіл судових витрат Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням необґрунтованості заявленого позову, вимоги щодо стягнення судового збору також задоволені бути не можуть.

Outcome: dismissed