Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Богуславської міської ради Обухівського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом (житловий будинок та земельні ділянки), в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності: - на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], оціночна вартість якого становить 57 565 (пятдесят сім тисяч пятсот шістдесят пять) грн. 00 коп.; - на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 3220686602:01:001:0016, що розташована в [ADDRESS]; - на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1762 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 3220686602:01:001:0017, що розташована в [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] року, якому належала 1/2 частина вказаного спадкового житлового будинку та земельних ділянок, однак він (позивач) позбавлений можливості в нотаріальному порядку встановити за собою право власності на вищевказане спадкове нерухоме майно, оскільки відсутні у померлого оригінали правовстановлюючих документів на вказаний спадковий житловий будинок та земельні ділянки. Представник позивача [PERSON]. подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі та участі позивачки, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач Богуславська міська рада Київської області свого представника в судове засідання не направила, однак надіслала до суду заяву, в якій позов визнає та просить його задовольнити і розглянути справу без участі представника. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] у відповідності до ч. 1 ст. 1223 ЦК України є спадкоємцем за заповітом на спадщину після смерті спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть спадкодавця, копією заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Мисайлівської сільської ради Богуславського району Київської області 05 травня 2011 року та зареєстрованого в реєстрі за № 118. Згідно положень ст.ст. 1269, 1270 ЦК України позивач прийняв спадщину щодо спадкового майна спадкодавця [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини в шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошки Л.А., що підтверджується відповіддю нотаріуса від 29.03.2022, а також матеріалами спадкової справи за №146/2021 (а.с. 14). Із копії постанови приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошки Л.А. за № 02-31/64 від 29 березня 2022 року вбачається, що свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме на: 1/2 частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями, та прилеглою до нього 1/2 частку земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 1/2 частку земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в селі [ADDRESS], які належали померлому [PERSON], який помер [INFO] року, не може бути видано у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок та земельні ділянки (а.с. 15). Той факт, що спадкодавець [PERSON] був власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS], підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 3993 від 09.09.2005, виданого Богуславською районною державною нотаріальною конторою. За даними технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], вбачається що цей будинок має такі технічні характеристики: будинок житловий 1948 року забудови, загальною площею 62,10 кв.м., житловою площею 28,70 кв.м., допоміжною площею - 24,1 кв.м., площа літніх приміщень - 9,3 кв.м., та господарські будівлі і споруди: прибудова, оціночна вартість якого становить 57 565 (пятдесят сім тисяч пятсот шістдесят пять) грн. 00 коп. (а.с. 16-17). Земельна ділянка площею площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3220686602:01:001:0016, що розташована в с. Лютарі, Обухівського району Київської області, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 3200346482022 від 03.02.2022, на підставі державного акту серії ЯЖ № 404819, виданого 20.03.2008 рішенням сесії Саварської сільської ради Обухівського району Київської області № 92-16-V від 20.06.2007, належала померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Інший співвласник - [PERSON] (а.с. 38-41). Земельна ділянка площею 0,1762 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3220686602:01:001:0017, що розташована в с.Лютарі Обухівського району Київської області, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 3200346452022 від 03.02.2022, на підставі державного акту серії ЯЖ № 404820, виданого 20.03.2008 рішенням сесії Саварської сільської ради Обухівського району Київської області № 92-16-V від 20.06.2007, належала померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Інший співвласник - [PERSON] (а.с. 34-37). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи, а тому спадкоємцю [PERSON]. з дня смерті [PERSON], який помер [INFO] року, належить спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця. Згідно із ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті. Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Нормами ст.1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 86 Земельного Кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч.4 ст.120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування " відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справі наголошує у п. 3.4. Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Із матеріалів справи видно, що між співвласниками вказаних земельних ділянок не укладалось угод щодо поділу майна, належного їм на праві спільної сумісної власності та не існує рішення про такий поділ, а тому, при визначенні часток слід виходити із засад рівності часток кожного із них. Судом на підставі наявних у справі доказів встановлено, що частки [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на час виникнення такого права на земельні ділянки, є рівними та становили по 1/2. При цьому, позивач прийняв спадщину на 1/2 частину житлового будинку після смерті [PERSON] на загальних підставах, що визначеною заповітом. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів зазначено визнання права. Оскільки спадкоємець [PERSON]. прийняв спадщину після смерті [PERSON]., але не може в нотаріальному порядку отримати свідоцтва про право на спадкове майно, тому для захисту його прав даний позов необхідно задовольнити. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу [PERSON]. необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 621 гривня 15 коп. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved