Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.09.1999 року на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська по справі А-157 було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] , 1959 року народження, аліменти на утримання доньки [PERSON] , 1988 року народження, до її повноліття у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, на користь матері [PERSON] , починаючи з 16.09.1999 р. Вищезазначений виконавчий лист було направлено на примусове виконання до Заводського відділу ДВС м. Дніпродзержинська де відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів. 14.02.2007 р. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , 1959 р.н., а саме: квартира [ADDRESS] . Арешт у вигляді заборони відчуження було зареєстровано Першою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою - у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер запису про обтяження: 4572467 від 01.03.2007 р. Квартира на яку ВДВС у Заводському районі м. Дніпродзержинська було накладено арешт, на час накладення такого арешту, належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (його мати) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.12.1999року видане Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська; право власності зареєстровано ОКП «Дніпродзержинське БТІ», що підтверджується відповідним реєстраційним штампом на звороті свідоцтва. Отже, позивач вбачає, що арешт ВДВС у Заводському районі м. Дніпродзержинська було накладено на всю квартиру, хоча боржник був власником тільки частини цієї квартири, на праві спільної сумісної власності. [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] та, відповідно, донькою - [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Позивачка є спадкоємицею померлої матері на підставі заповіту від 23.08.2012р. посвідченого Огнєвою Н.О., приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу є [PERSON]. 29.12.2016р. [PERSON] , приватним нотаріусом ДМНО після смерті [PERSON] було зареєстровано за № 60068396 спадкову справу. [INFO] помер [PERSON] . Позивачка є спадкоємицею померлого брата на підставі заповіту від 26.05.2021р. посвідченого Огнєвою Н.О., приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу. 21.07.2022р. [PERSON] , приватним нотаріусом КМНО після смерті [PERSON] було зареєстровано за № 69495661 спадкову справу. Під час перевірки нотаріусом обтяжень та заборон на спадкове майно було встановлено, що на підставі Постанови від 14.02.2007р. державного виконавця ВДВС у Заводському районі м. Дніпродзержинська було накладено арешт на спадкову квартиру, у зв`язку із чим [PERSON] не має можливості скористатися своїм правом на спадкування, так як квартира, яка є спадковою масою перебуває під арештом, що унеможливлює перехід права власності від померлих до Позивачки. Таким чином позивач [PERSON] вважає, що постановою про арешт нерухомого майна яка винесена ВДВС у Заводському районі м. Дніпродзержинська у відношенні [PERSON] при примусовому виконанню рішення суду по справі №А-157 про стягнення аліментів права її порушено. Тому просить суд зняти арешт (заборону на нерухоме майно) накладений відповідно до постанови б/н про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.02.2007р. Державною виконавчою службою у Заводському районі міста Дніпродзержинська, зареєстрований Першою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 4572467 від 01.03.2007 р. Судові витрати покласти на позивача. В судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримує. В судове засідання [PERSON] не з`явилась, про причину неявки суду не повідомила. Представник відповідача Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надала заяву про розгляд справи за відсутністю представника, прийняти рішення згідно чинного законодавства. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Перша Кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилась надала заяву про розгляд справи за відсутністю представника. 28 листопада 2022 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. Вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.09.1999 року на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська по справі А-157 було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] , 1959 року народження, аліменти на утримання доньки [PERSON] , 1988 року народження, до її повноліття у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, на користь матері [PERSON] , починаючи з 16.09.1999р.. Вищезазначений виконавчий лист було направлено на примусове виконання до Заводського відділу ДВС м. Дніпродзержинська та було відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів. 14.02.2007р. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , 1959р.н., а саме: квартира [ADDRESS] (а.с.21). Арешт у вигляді заборони відчуження було зареєстровано Першою Дніпродзержинською (зараз - Кам?янська) державною нотаріальною конторою - у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер запису про обтяження: 4572467 від 01.03.2007р. Квартира на яку ВДВС у Заводському районі м. Дніпродзержинськ було накладено арешт, на час накладення такого арешту, належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (його мати) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.12.1999року видане Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська; право власності зареєстровано ОКП «Дніпродзержинське БТІ», що підтверджується відповідним реєстраційним штампом на звороті свідоцтва. Отже, вбачається, що арешт ВДВС у Заводському районі м. Дніпродзержинськ було накладено на всю квартиру, хоча боржник був власником тільки частини цієї квартири, на праві спільної сумісної власності. [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] та, відповідно, донькою - [PERSON] (а.с.11,13). [INFO] померла [PERSON] , про що Заводським районним у м. Дніпродзержинську ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області було складено актовий запис про смерть за №1286 (а.с. 16). Позивачка є спадкоємицею померлої матері на підставі заповіту від 23.08.2012р. посвідченого Огнєвою Н.О., приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу є [PERSON] (а.с.15). 29.12.2016 р. [PERSON] , приватним нотаріусом ДМНО після смерті [PERSON] було зареєстровано за № 60068396 спадкову справу (а.с.17). [INFO] помер [PERSON] , про що Заводським відділом ДРАЦС у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області ПСМУМЮ (м. Дніпро) було складено актовий запис про смерть за №735 (а.с.19). Позивачка є спадкоємицею померлого брата на підставі заповіту від 26.05.2021р. посвідченого Огнєвою Н.О., приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу (а.с.18). 21.07.2022р. [PERSON] , приватним нотаріусом КМНО після смерті [PERSON] було зареєстровано за №69495661 спадкову справу (а.с.20). Згідно відповіді Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 19.10.2022 р. № 02/17.16-34/42410 виконавче провадження перебувало на виконанні в паперовому варіанті та знищено (а.с.22). Відповідно до вимог ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до вимог ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як роз?яснено п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст.ст.1-3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, наявність арешту майна, який накладено на виконання рішення суду, виконавче провадження якого відсутнє на даний час, перешкоджає позивачу скористатися своїм правом на спадкування, так як квартира, яка є спадковою масою перебуває під арештом, що унеможливлює перехід права власності від померлих до позивачки. Враховуючи викладене суд приходить до висновків, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У поданій позовній заяві [PERSON] просить суд судові витрати покласти на відповідача. Зважаючи на те, що до матеріалів позовної заяви подані докази лише щодо сплати судового збору у розмірі 992,40 грн., суд розглядає питання про розподіл судових витрат у межах сплати судового збору. Пунктом 1 частини 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відповідач має сплатити на користь позивача судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved