Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

16.06.2021 р. ДП «КиївГазЕнерджи» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання природного газу за період з 01.07.2015 р. по 31.05.2021 р. в сумі 51263,49 грн., три проценти річних в сумі 4261,95 грн., інфляційні втрати в сумі 14276,02 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та споживачем природного газу, постачання якого з 01.07.2015 року здійснює ДП «КиївГазЕнерджи» на підставі ліцензії. Відповідач приєдналась до умов договору шляхом фактичного споживання природного газу. Як зазначає позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором у останньої утворилася заборгованість за спожитий газ. Тому, оскільки відповідач у добровільному порядку борг не погашає, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 18.10.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. 10.01.2022 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання природного газу в сумі 57477,29 грн. вона сплатила, а щодо стягнення з неї 3% річних та інфляційних втрат зазначила, що сплив строк позовної давності. 17.01.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача підтверджує сплату відповідачем заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання природного газу в сумі 51263,49 грн., однак зазначає, що 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача. 01.02.2022 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, де остання просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 16.09.1986 року, остання належить на праві приватної власності [PERSON] . Судом також встановлено, що газопостачання за адресою: [ADDRESS] , здійснювалося у порядку, передбаченому договором постачання природного газу побутовим споживачам з урахуванням вимог Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМ України № 2246 від 09.12.1999 р., що діяла з 02.03.2015 р. по 16.07.2016 р., та правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 р. Відповідно до умов Договору постачальник зобов`язувався постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах, а споживач зобов`язувався своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, визначеному цим договором. Згідно пункту 10 Правил надання населенню послуг з газопостачання, розрахунок населення за надані послуги з газопостачання, починаючи з 01 квітня 2015 року здійснюється за роздрібними цінами на природний газ, що використовується для потреб населення, диференційованими залежно від місячного обсягу та видів споживання, що встановлені НКРЕКП, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу. З 01 липня 2015 року послуги з газопостачання побутовим споживачам природного газу на території м. Києва здійснює ДП «КиївГазЕнерджи». Пропозицію укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опубліковано 26 червня 2015 року в газеті «Сегодня» за №116. Всі побутові споживачі, які продовжують після 30.06.2015 року отримувати на території ліцензійної діяльності ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ є такими, що засвідчили бажання укласти договір про надання послуг з газопостачання та прийняли цю пропозицію повністю, безумовно. Після 30 червня 2015 року отримання природного газу побутовим споживачем є момент укладення вказаного договору. У разі, якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01 липня 2015 року, він є таким, що з 01 липня 2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання. Згідно із ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції. Постачання природного газу здійснюється у порядку передбаченому договором про надання послуг з газопостачання, опублікованого 26 червня 2015 року в газеті «Сегодня» за №116 з урахуванням вимог Правил постачання природного газу. Згідно із п. 1 Договору, постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачеві, членам його сім`ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, житловому будинку, для побутових потреб, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати за надані послуги з газопостачання за встановленими цінами у строки та на умовах, що передбачені цим договором. Згідно із п. 3 Договору, споживач розраховується з постачальником за надані послуги з газопостачання за роздрібними цінами на природний газ, що використовується для потреб населення, встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Пунктом 14 розділу ІІІ Правил передбачено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. При розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника, споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше десятого числа місяця, наступного за розрахунковим. При розрахунку за платіжними документами (рахунками постачальника) оплата за послуги з газопостачання має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку. В пункті 22 розділу Правил визначено, що споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу відповідно з умовами договору. Крім того, 07.06.2019 року в «Газеті по-українськи» за №43 були опубліковані зміни до умов Типового договору, зокрема п. 4.6 Договору доповнено, а саме: остаточний розрахунок за отримані послуги здійснюється до 25 числа місяця наступного за розрахунковим. У випадку не проведення розрахунків до 25 числа місця наступного за розрахунковим, з 26 числа місяця наступного за розрахунковим умови Договору, в частині проведення розрахунків, вважаються порушеними, у зв`язку з чим Постачальник здійснює нарахування пені, згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси , передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, 10.01.2022 р. до суду надійшов відзив від відповідача, в якому вона повідомила, що заборгованість перед позивачем в розмірі 57477,29 грн. сплатила, на підтвердження чого надала квитанції від 12.11.2021 р. в сумі 9800,00 грн. та від 28.12.2021 р. на суму 47677,29 грн. Також, 17.01.2022 р. представник позивача у своїй відповіді на відзив підтвердив сплату [PERSON] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 57477,29 грн., однак, просив стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних, оскільки остання прострочила виконання зобов`язання. Разом з тим, відповідач просила застосувати строк позовної давності до вимог позивача про стягнення з неї інфляційних втрат та 3% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р., справа № 127/15672/16-ц, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Отже, оскільки судом встановлено, що позивачем надавались послуги, проте в порушення вимог діючого законодавства та договору відповідач не сплачувала за надані послуги, а також, що позивачу було відомо про порушення зобов`язання відповідачем (несплату за житлово-комунальні послуги), суд приходить до висновку про застосування строку позовної давності та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних лише за період з 01.06.2018 р. до 31.03.2021 р. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 6630,83 грн. та 3% річних в розмірі 2367,47 грн. за період з 01.06.2018 р. до 31.03.2021 р. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 292,83 грн.

Outcome: partial