Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-02 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача Путильська селищна рада Вижницького району Чернівецької області про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки. Посилався на те, що проведеною перевіркою встановлено, що відповідач самовільно використовує земельну ділянку площею 0,00448га. по [ADDRESS] , із земель комунальної власності (землі житлової та громадської забудови) шляхом спорудження трьох господарських будівель. Крім того службовими особами Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області неодноразово складались акти, протоколи та виносились приписи, щодо самовільного зайняття [PERSON] спірної земельної ділянки. З врахуванням викладених обставин просить суд зобов`язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 0,00448га., що по [ADDRESS] шляхом демонтажу трьох господарських будівель. Стягнути з [PERSON] шкоду заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 180грн. 20коп. Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 24.10.2019 року залучено Путильську селищну раду Винницького району Чернівецької області в якості третьої особи на стороні позивача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що спірну земельну ділянку вона самовільно не зайняла, дана ділянка виділена селищною радою для обслуговування багатоповерхового будинку та господарських споруд, що розташований по [ADDRESS] . Після отримання в 1971 році її чоловіком [PERSON] квартири [ADDRESS] , лісокомбінатом було побудований та наданий у користування власникам будинку [ADDRESS] , в подальшому вона у 1980-х роках побудувала сарай для ВРХ і дровник. Інші власники квартир також побудували собі сараї. Дане будівництво розташоване на земельній ділянці яка виділена селищною радою для обслуговування багатоповерхового будинку та господарських споруд, що по [ADDRESS] . На даний час документи на спірну земельну ділянку власниками будинку не виготовленні, оскільки як у селищній раді та і у власників квартир відсутні кошти на виготовлення документації. Просила суд в задоволення позовних вимог відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та надала пояснення аналогічні відзиву на позов. Також зазначила, що враховуючи те, що відсутній факт самовільного зайняття земельної ділянки, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. В подальшому від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. В судовому засіданні представник третьої особи на стороні позивача суду пояснив, що 1970-х роках земельна ділянка на якій розташовані спірні сараї виділена власникам квартир, для обслуговування багатоповерхового будинку та господарських споруд, що розташований по [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що населений пункт в гірській місцевості, внаслідок чого селищна рада обмежена в наданні мешканцям, ділянок для спорудження допоміжних приміщень, а тому вони звели сараї на земельних ділянках, що були виділення для обслуговування багатоповерхового будинку та господарських споруд. Даний випадок стосується не тільки даного будинку, але взагалі всіх багатоквартирних будинків в смт. Путила. На даний час документи на спірну земельну ділянку власниками будинку не виготовленні, оскільки як у селищній раді та і у власників квартир відсутні кошти на виготовлення технічної документації. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи представник позивача в супереч вимогам ст.81 ЦПК України не надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовної вимоги про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.09.2001 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] /а.с.87/. Дана квартира згідно протоколу виконкому Путильської селищної ради від 22.09.1971 року за №18, виділена робітнику [PERSON] /а.с.84/. Службовими особами Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області 11 квітня 2019 року складений акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, щодо самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, даний факт підтверджується копією акту /а.с.21/. 11 квітня 2019 року на відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.188-5 Кодексу України про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду якого 22.04.2019 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 170грн /а.с.16,20-22/. Також працівниками Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, щодо відповідача внесено припис за №117-ДК/0042 Пр/03/01-19 про усунення порушень земельного законодавства в 15-денний термін /а.с.19/. Суд відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки виходить з наступного. За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно з частиною другою статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті). Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 Земельного кодексу України). Вирішуючи питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки, необхідно враховувати, що сам лише факт користування земельною ділянкою за відсутності документів, які посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідно встановити наявність у особи в силу закону права на отримання земельної ділянки у власність чи у користування. Отже, самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї. Разом із тим необхідно враховувати, що саме по собі встановлення факту користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об`єктів, причини відсутності таких документів у особи, яка використовує земельну ділянку, наявність в особи права на отримання земельної ділянки у власність чи у користування, вжиття нею заходів для оформлення права на земельну ділянку тощо Подібна правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 04.04.2019 у справі № 910/2655/18. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.42 ЗК України, - земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Як вбачається з акту інвентаризації при будинкової території будинку [ADDRESS] та [ADDRESS] , а також згідно з показів представника Путильської селищної ради на території прибудинкової території розташовані сараї власників квартир будинку [ADDRESS] та [ADDRESS] , в тому числі як встановлено судом також на даній території знаходяться спірні сараї /а.с.86/. Представник позивача в супереч вимогам ст.81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, що відповідач користується спірною земельною ділянкою з порушенням вимог ст.42 ЗК України. Суд не приймає до уваги твердження в позовній заяві та в судовому засіданні представника позивача про те, що факт самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем підтверджується постановою від 22.04.2019 року, згідно якої відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..188-5 КУпАП, оскільки дана постанова немає преюдиційного значення в розумінні ст.82 ЦПК України. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, а також приймаючи до уваги те, що судом не встановлено факту самовільного зайняття земельної ділянки, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки не підлягають задоволенню. Враховуючи те, що в задоволенні позовної вимоги про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки відмовлено, а тому не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, оскільки вона є похідною від неї (похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги) (абзац другий частини першої\~статті 188 Цивільного процесуального кодексу України). Також не підлягають стягненню судові витрати, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed