Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати недійсними та скасувати розпорядження Кодимської районної державної адміністрації Одеської області №110 від 12.02.2004 року в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,02 га та державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ОД №008192 щодо передачі останній у власність земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. площею 1,02 га, розташованої на території Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області. Крім того, позивач просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 2,39 умовних кадастрових гектарів на території Івашківської сільської ради Подільського (раніше Кодимського) району Одеської області, яке відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН №753362, виданого на підставі розпорядження Кодимської районної державної адміністрації від 08.08.2000 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 17.08.2000 за №882 належало [PERSON] , померлій [INFO] . В підготовче засідання позивач не з`явилась та надала на адресу суду заяву, в якій просила проводити судовий розгляд вказаної цивільної справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник Подільської районної державної адміністрації Одеської області до суду також не з`явився, надавши до суду заяву, в якій визнав позов та просив розглянути цивільну справу у його відсутність. Представник Кодимської міської ради Одеської області до суду також не з`явився, надавши до суду заяву, в якій визнав позов та просив розглянути цивільну справу у його відсутність. Представник Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та Кодимської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) в підготовче засідання також не з`явились, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись у встановленому порядку та про причини неявки суд не повідомили. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, [INFO] померла мати позивача [PERSON] . [PERSON] , смерть якої зареєстрована Івашківською сільською радою Кодимського району Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №17, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 28.06.1995 року, у зв`язку із чим відкрилась спадщина на її рухоме та нерухоме майно. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [INFO] [PERSON] як між дочкою та матір`ю підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] , виданим Івашківською сільською радою Кодимського району Одеської області. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Івашківською сільською радою Кодимського району Одеської області 26.10.1980 року, позивач уклала шлюб з [PERSON] , змінивши своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склала, а отже позивач являється спадкоємцем за законом першої черги, відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР, що діяв на момент відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовідносини щодо спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] виникли під час дії ЦК України 1963 року, а тому застосуванню підлягають саме ці норми ЦК України, що діяли на той час. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини згідно зі ст. 525 ЦК УРСР є день смерті спадкодавця. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Діти спадкодавця згідно п.1 ст.529 ЦК УРСР є спадкоємцями першої черги. Спадщину після смерті матері позивач прийняла відповідно до п.1 ст.549 ЦК УРСР, фактично вступивши в управління спадковим майном, що встановлено рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 19.11.2021 року № 503/1071/21. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,02 га, яка розташована на території Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №008192, виданого Кодимською райдержадміністрацією на підставі розпорядження голови Кодимської районної державної адміністрації від 12.02.2004 року №110. Позивач [PERSON] звернулась до Кодимської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За заявою позивача нотаріусом заведена спадкова справа № 20/2022, однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, право власності на яку посвідчене державним актом на право власності на землю серії І-ОД №008192, оскільки зазначений державний акт не відповідає чинному законодавству - був виданий після смерті [PERSON] (відмова №145/02-14 від 03.03.2021 року). Згідно ч.1 ст. 22 ЗК України (в редакції чинній на момент відкриття спадщини) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, а відповідно до ч.1 ст. 23 ЗК України Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Згідно розпорядження Кодимської РДА Одеської області №110 від 12.02.2004 року [PERSON] , яка померла [INFO] , передано у власність земельну ділянку площею 1,02 га на території Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області та 30.03.2004 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ОД №008192, тобто після смерті спадкодавця. Згідно ч.1 ст.25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Згідно ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Отже, земельну ділянку передано [PERSON] у власність вже після припинення її цивільної правоздатності. Таким чином, розпорядження Кодимської РДА Одеської області №110 від 12.02.2004 року в частині передачі [PERSON] у власність земельної ділянки площею 1,02 га на території Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області та виданий на її ім`я державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ОД №008192 незаконними та підлягають скасуванню. У постанові від 22 травня 2013 року № 6-33цс13 Верховний суд України висловив правову позицію про те, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що суб`єкт, право якого порушене може захистити його у конкретний спосіб, що способами захисту прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна або припинення правовідношення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч.1, п.«г» та п.«д» ч.3 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до роз`яснень ВСУ від 16 травня 2013 року, викладених в інформаційному листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув право власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності в установленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. [PERSON] належало право на земельну частку (пай), розміром 2,39 умовних кадастрових гектарів на території Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН № 753362, виданим на підставі розпорядження Кодимської районної державної адміністрації від 08.08.2000 року № 362 та зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 17.08.2000 року за №882, що підтверджується архівним витягом з Книги № 6 реєстрації сертифікатів від 21.06.2022 року № 08.3-06-05/157, копією Розпорядження Кодимської районної державної адміністрації №362 від 08.08.2000 року з додатком до нього та довідкою Архівного відділу Подільської районної державної адміністрації Одеської області від 27.08.2021 року №265. За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Позиція Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20). Факт видачі сертифіката на ім`я [PERSON] свідчить, що останню було включено до переліку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що є обов`язковим додатком до акта. Позиція Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20). Отже, право на земельну частку (пай) набуто [PERSON] ще за життя й, відповідно, майнові права увійшли до складу спадщини. У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, тобто і в порядку спадкування. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved