Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

15.02.2021 року [PERSON] , звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , якій не є громадянином Російської Федерації, постійно, безвиїзно, в період з 14.05.1998 року і по теперешній час, проживає на території України. В обґрунтування заяви зазначиив, що він народився [INFO] в с. Лимани Вітовського району Миколаївської області. Після народження проживав з матір`ю [PERSON] в буд. [ADDRESS] , який належва [PERSON] 01.09.1997 року був зарахований до середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №53, яку закінчив 18.06.2003 року. 01.09.2003 року був зарахований до денного навчання у Миколаївський будівельний коледж Київського національного університету будівництва та архітектури. По досягненню 16-ти річного віку для оформлення вперше паспорту громадянина України не звертався. Ухвалою суду від 17.02.2021 року, заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку окремого позовного провадження. 27.04.2021 року до суду надійшли письмові заперечення від представника заінтересованої особи, просить відмовити у задоволенні заяви. 17.11.2022 року до суду надійшла заява про уточнення заявлених вимог. Представник заявника у судовому засідаанні уточнену заяву підтримав та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вимог заявлених у уточненій заяві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. Оскільки [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України в неповнолітньому віці в Україні, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до підпункту а) пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, Встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Встановлено, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьки: [PERSON] , [PERSON] , актовий запис № 60, що підтверджується свідоцтвом про народження від 02.07.1991 року серії [NUMBER] . Після народження, [PERSON] проживав з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки №153 від 09.02.2021 року [PERSON] , 1988 року народження дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] з 02.07.1991 року по 15.07.2008 рік. [PERSON] у 2003 році закінчив середню загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №53 міста Миколаєва Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом від 18.06.2003 року серії [NUMBER] та довідкою від 17.11.2020 року №116 виданою Миколаївською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів №53. Відповідно до архівної довідки №01-13/456 від 24.11.2020 року виданої миколаївським будівельним коледжем Київського національного університету Будівництва і архітектури [PERSON] , [INFO] , дійсно навчався у Миколаївському будівельному коледжі з 2003 по 2007 роки. На переконання суду, досліджені судом докази в сукупності, доводять факт постійного проживання [PERSON] на території Українив неповнолітньому віці станом на 13 листопада 1991 року, а саме в [ADDRESS] , і цей факт має для заявника юридичне значення для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України». На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved