Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

29.09.2021 року позивачка [PERSON] звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. В результаті автоматизованого розподілу справ розгляд зазначеної справи було призначено головуючому судді Луценко Л.В. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами спору 14.07.2002 року було зареєстровано шлюб, та під час шлюбу за спільні кошти було придбано автомобіль марки OPEL VECTRA 1.6, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . З часом, між сторонами погіршилися стосунки і у 2017 році вони розірвали шлюб. У весь час автомобіль фактично перебував в особистому користуванні відповідача, однак влітку 2021 року їй стало відомо, що відповідач продав спірний автомобіль, який є об`єктом спільної сумісної власності. За таких обставин, позивачка просила суд визнати автомобіль марки OPEL VECTRA 1.6, 1993 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , набутим під час шлюбу та стягнути з [PERSON] на користь позивачки Ѕ частини вартості автомобіля марки OPEL VECTRA 1.6, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , що становить 27 943,75 грн. Крім того, позивачкою було подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 30.09.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. Також, Ухвалою суду від 30.09.2021 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. У межах суми позовних вимог у розмірі 27 943,75 грн. накласти арешт на нерухоме майно, а саме 1/2 частку об`єкту нерухомого майна - квартири з реєстраційним номером 36764511, загальною площею 38,1 кв.м. та житловою площею 19,3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , дата народження [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання за адресою: [ADDRESS] . 01.10.2021 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 04.10.2021 року позовну заяву прийнято до провадження суддею Луценко Л.В. за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. На адресу відповідача судом була надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений строк для подання відзиву, а також копія позовної заяви і доданих до неї документів. 26.01.2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги позивачки є безпідставними та необґрунтованими, та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки транспортний засіб OPEL VECTRA 1.6, 1993 року випуску, було придбано його батьками, а задля уникнення подвійної сплати мита, вказаний автомобіль було оформлено на нього. Крім того, відповідач зазначає, що він в період коли було придбано його батьками автомобіль працював у ТОВ «Рошен-логістика» і отримував заробітну плату у розмірі 2 020,00 грн. на місяць, а позивачка офіційно не працювала, нерегулярних доходів не отримувала, тобто у них як у подружжя власних спільних коштів на придбання вказаного автомобіля не було. У подальшому, представником позивача [PERSON] було подано до суду заяву про зміну предмету позову. Представник позивачки зазначив, що позивачці крім того, стало відомо про наявність у власності відповідача Ѕ частки житлової квартири [ADDRESS] , що з`ясовано з інформаційної довідки від 06.10.2021 року, яка була набута в шлюбі сторін та належить відповідачу, згідно Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Вінницької міської ради від 29.03.2012 року. Для з`ясування джерела придбання даного майна, представником позивача 10.02.2022 року було зроблено адвокатський запит до Вінницької міської ради з проханням надати всі документи, що були підставою для оформлення права власності відповідача на спірну квартиру, зокрема, чи не отримана вона в порядку приватизації в період з 08.02.2011 року по 12.06.2012 року. У відповідні на даний запит від 17.02.2022 року було повідомлено, що за інформацією КП «БМБТІ» 29.03.2012 року ВК ВМР видано Свідоцтво про право на житло, а саме квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частці за кожним. Вказане свідоцтво про право власності на житло видано згідно з рішенням ВК ВМР від 29.03.2012 року № 745 та у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Таким чином, оскільки за відповідачем [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 38,1 м2, позивачка вважає, що дане майно є об`єктом спільної сумісної власності сторін як подружжя, адже в час набуття його у власність відповідачем позивачка перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, а в силу положень законодавства, діючого на той час, тобто 29.03.2012 року та 29.05.2012 року, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду. За даних обставин, позивачка вважає, що Ѕ частка квартири [ADDRESS] в силу прямих вказівок Закону є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і в порядку її поділу за позивачем слід визнати право власності на ј її частку. Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на ј частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 38,1 кв.м. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію Ѕ частки вартості автомобіля марки OPEL VECTRA 1.6, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 27 943,75 грн. Крім того, стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 23.02.2022 року прийнято до розгляду заяву представника позивача - адвоката Піпко А.М. про зміну предмету позову від 23.02.2022 року. З метою повного та об`єктивного розгляду справи судом було витребувано докази по справі: Ухвалою суду від 16.11.2021 року у Територіального сервісного центру МВС №0541 копії облікової картки на автотранспортний засіб марки «Opel» моделі «Vectra 1.6», 1993 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який був зареєстрований за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , а також копії договорів відчуження, на підставі яких проводилась перереєстрація вказаного транспортного засобу.; Ухвалою суду від 23.02.2022 року зобов`язано ВК ВМР надати суду належно завірені копії документів, що були підставою для видачі [PERSON] ВК ВМР 29.03.2012 року свідоцтва про право власності [NUMBER] на 1/2 частку житлової квартири за адресою [ADDRESS] . Зобов`язано КП «ВМБТІ» надати суду матеріали інвентарної справи житлової квартири за адресою [ADDRESS] , для огляду в судовому засіданні. Зобов`язано відділ обслуговування громадян №3 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надати суду належним чином завірену довідку форми ОК-5, яка містить дані щодо суми заробітку для нарахування пенсії, страхового стажу, сплати страхових внесків [PERSON] за період з 2002 року по 2006 рік. Ухвалою суду від 05.04.2022 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Відповідно до наказу в.о. голови Вінницького міського суду Вінницької області від 22.08.2022 року №58-к, [PERSON] виключено зі штату Вінницького міського суду Вінницької області - 14.08.2022 року, у зв`язку зі смертю судді. У свою чергу, 22.08.2022 року керівником апарату судду Цибком О.В. видано Розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ. В результаті автоматизованого розподілу, розгляд зазначеної справи призначено головуючому судді Бойко В.М. Ухвалою суду від 23.08.2022 року цивільну справу прийнято до провадження суддею Бойко В.М. Розгляд справи вирішено проводити у порядку загального провадження, без призначення повторного підготовчого засідання, на стадії розгляду справи по суті. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, а також вирішити питання про стягнення з відповідача усіх судових витрат по справі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо задоволення позовної вимоги про визнання автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та відшкодування позивачці Ѕ частини його вартості. У решті вимог просив суд відмовити. Представник відповідача [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, зазначив що позивачем пропущено строки позовної давності при зверненні до суду із даним позовом. Судом встановленні наступні факти та відповідні їм правововідносини. Судом встановлено, що в період з 14.07.2002 року по 04.10.2017 року позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] , 14.07.2002 між сторонами спору було укладено шлюб, який зареєстровано у міському відділі реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, актовий запис за №1202 (а.с. 11). Відповідно до Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 27.10.2011 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 4048, в сторін під час шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.07.2017 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. (а.с. 13-14). Відповідно до рішення Вінницького міського суду вінницької області від 04.10.2017 року шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 15). Відповідно до повторного Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] [PERSON] 25.04.2018 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу: [PERSON] (а.с.10). З Листа №31/2/0546-Г64аз від 06.08.2021 року вбачається, що за [PERSON] , [INFO] , 28.02.2006 року був зареєстрований транспортний засіб «Opel» моделі «Vectra» 1993 року випуску на підставі біржової угоди. 29.06.2017 року на підставі Договору купівлі-продажу №6688/17/001251 вказаний транспортний засіб був відчужений вартістю 20 000,00 грн. (а.с.16). Згідно інформації ТСЦ № 0541 від 28.12.2021 року згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів за громадянином [PERSON] , автомобіль OPEL VECTRA 1.6, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , перебував у власності в період часу з 28.02.2006 року по 29.06.2017 року. Перереєстрація вищевказаного транспортного засобу 29.06.2017 року проводилась відповідно до договору купівлі-продажу укладеному у суб`єкті господарювання № 6688/17/001251 від 29.06.2017 виданим ФОП [PERSON] на громадянку [PERSON] (а.с.80). Як вбачається з Висновку експертного дослідження №ЕД-19/102-21/12808-АВ від 08.09.2021 року середня ринкова вартість автомобіля марки OPEL VECTRA 1.6, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , тип палива бензин, синього кольору, тип кузова седан-В станом на 29.06.2017 року становила 55 887,50 грн. (а.с.20-25). Відповідні до Відповіді ВК ВМР на адвокатський запит від 17.02.2022 року було повідомлено, що за інформацією комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 29.03.2012 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради видано свідоцтво про право на житло, а саме квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці за кожним. Вказане свідоцтво про право власності на житло видано згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.03.2012 року № 745 та у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 118). Згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.03.2012 року № 745 «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниця» виконавчий комітет міської ради вирішив безоплатно передати квартири державного житлового фонду у власність громадян та оформити право власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності: 1.13 [PERSON] , [PERSON] (які зареєстровані та проживають за вказаною адресою) в спільну часткову власність (по 1/2 частці кожному в спільну часткову власність) квартиру [ADDRESS] , загальною площею 38,1 м2.(а.с. 119, 182-183). На підставі даного рішення [PERSON] виконкомом Вінницької міської ради видано свідоцтва про право власності серія [NUMBER] від 29.03.2012 року, на підставі якого 29.05.2012 року зареєстровано право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 38,1 м2. Це вбачається зі змісту інформаційної довідки № 278377588 від 06.10.2021 року та підтверджено матеріалами інвентарної справи № 107642, квартири [ADDRESS] . Таким чином, проаналізувавши вищевикладені докази у їх сукупності, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали разом однією сім`єю в зареєстрованому шлюбі з 14.07.2002 року по 04.10.2017 року, та враховуючи, що спірне майно набуте у цей період є спільною сумісною власністю, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для встановлення належності майна до спільної сумісної власності подружжя згідно з чинним законодавством та усталеною практикою Верховного Суду України та Верховного Суду має бути встановлено як факт набуття майна під час шлюбу (чи спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю), так і той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Щодо позовних вимог про поділу спільної сумісної власності подружжя, а саме визнання за позивачем [PERSON] право спільної часткової власності на ј частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 38,1 м2, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.03.2012 року № 745 «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниця» виконавчий комітет міської ради вирішив безоплатно передати квартири державного житлового фонду у власність громадян та оформити право власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності: 1.13 [PERSON] , [PERSON] (які зареєстровані та проживають за вказаною адресою) в спільну часткову власність (по 1/2 частці кожному в спільну часткову власність) квартиру [ADDRESS] , загальною площею 38,1 м2. На підставі даного рішення [PERSON] виконкомом Вінницької міської ради видано свідоцтва про право власності серія [NUMBER] від 29.03.2012 року, на підставі якого 29.05.2012 року зареєстровано право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 38,1 м2. Частиною 5 статті 61 Сімейного кодексу України в редакції, яка діяла в період з 09.02.2011 року до 13.06.2012 року, було встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Рішенням Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 № 1-рп/99 було, зокрема, визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Тому до цієї події приватизації вищевказаної квартири відповідачем має бути застосований той закон, під час дії якого ця подія мала місце. В даному випадку приватизація квартири відбулася у 29.03.2012 року, право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем [PERSON] у 29.05.2012 році і на цей час діяв закон, а саме відповідна редакція ч.5 ст.61 СК України, яка передбачала безумовне встановлення статусу житла, набутого одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Тому, оскільки 1/2 частка квартири [ADDRESS] , була приватизована відповідачем [PERSON] під час спільного проживання сторін однією сім`єю в зареєстрованому шлюбі і ця приватизація відбулася під час дії ч.5 ст.61 СК України в редакції, яка діяла в період з 09.02.2011 року до 13.06.2012 року, тому Ѕ частка приватизованої квартири є спільною сумісною власністю сторін [PERSON] та [PERSON] . Суд не приймає доводи відповідача [PERSON] , якими він заперечує проти позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю квартири та її поділ з таких підстав. Відповідач посилається на ст.57 СК України, якою визначено особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У зв`язку з тим, що Ѕ частина квартири набута ним у власність внаслідок її приватизації, та [PERSON] не входила до кола сім`ї [PERSON] та не приймала участі у приватизації, якому надавався ордер на житло, тому вона є особистою приватною власністю відповідача та не підлягає поділу між колишнім подружжям. Посилання відповідача на обставини отримання у користування спірної квартири, нормативні акти, які регулюють надання громадянам в користування житла і умови здійснення цього користування, а також приватизацію цього житла, регулюють правовий режим майна подружжя, ніяким чином не можуть скасовувати, змінювати чи ставити під сумнів пряме положення закону - ч.5 ст.61 СК України в редакції, яка діяла в період з 09.02.2011 року до 13.06.2012 року, тобто на час приватизації квартири, і яким передбачено виникнення права спільної сумісної власності подружжя на житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, з огляду на положення ч.1 ст.58 Конституції України та рішення Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 № 1-рп/99. Зокрема, факт того, що спірна квартира була видана відповідачу [PERSON] та його батьку [PERSON] не впливає на дію і реалізацію ч.5 ст.61 СК України у відповідній редакції. Квартира була приватизована безоплатно відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Також і посилання відповідача на те, що позивач на час приватизації не входила до кола сім`ї [PERSON] , що, на думку відповідача, є підставою для відмови в цих позовних вимогах, не ґрунтуються на чинному на час приватизації законодавстві. Крім того, твердження відповідача про пропуск строку позовної давності позивачем є помилковим враховуючи наступне. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В Постанові ВС у справі №541/312/21 від 10.08.2022 року зроблено правовий висновок про те, що початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислююється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану чи з дати набрання рішення суду законної сили, а від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Позивач зазначила, що вона дізналася про відчуження автомобіля влітку 2021 року року та наявність у відповідача Ѕ частки квартири, яка набута ним у порядку приватизації 17.02.2022 року після отримання відповіді на адвокатський запит. Іншого в судовому засіданні не встановлено та відповідних доказів протилежного відповідачем не надано. За таких обставин суд вважає, що позивачем не пропущено строку позовної давності при звернення до суду із даним позовом. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11 (далі постанова Пленуму ВСУ), до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Судом встановлено, що на час розгляду справи в наявності у сторін є майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: Ѕ частка квартири [ADDRESS] , яке підлягає поділу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.25 зазначеної постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи, що спірні Ѕ частка квартири є неподільним майном, а також, враховуючи, що відповідно до вартості вказаного майна його рівноцінний поділ в натурі не може бути здійснений, при цьому частки сторін при поділі цієї спільної сумісної власності подружжя мають бути визнані рівними, тому суд вважає, що за позивачем необхідно визнати право власності по 1/4 частку зазначеного нерухомого майна. Крім того, судом встановлено, що під час спільного проживання сторін однією сім`єю в зареєстрованому шлюбі ними було куплено автомобіль OPEL VECTRA 1.6, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Згідно інформації ТСЦ № 0541 від 28.12.2021 року згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів за громадянином [PERSON] , автомобіль OPEL VECTRA 1.6, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , перебував у власності в період часу з 28.02.2006 року по 29.06.2017 року. Перереєстрація вищевказаного транспортного засобу 29.06.2017 проводилась відповідно до договору купівлі-продажу укладеному у суб`єкті господарювання № 6688/17/001251 від 29.06.2017 виданим ФОП [PERSON] на громадянку [PERSON] . \~ \~ \~ \~В судовому засіданні відповідачем визнао у повному обсязі дану позовну вимогу та останній не заперечував щодо її задоволення. \~ \~ \~ \~Відповідно до абз.2 п.30 зазначеної постанови Пленуму ВСУ, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. \~ \~ \~ \~Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] здійснив відчуження спільного сумісного майна подружжя - автомобіля проти волі іншого з подружжя, без її згоди і не на потреби сім`ї, внаслідок чого на даний час власником вказаного автомобіля є - [PERSON] . \~ \~ \~ \~Тому суд вважає, що вартість відчуженого відповідачем без згоди і відома позивача майна - автомобіля OPEL VECTRA 1.6, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , має бути врахована при поділі і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію за Ѕ частку вартості цього автомобіля. \~ \~ \~ \~Згідно висновку експертного дослідження № ЕД-19/102-21/12808-АВ від 08.09.2021 середня ринкова вартість автомобіля марки OPEL VECTRA 1.6, 1993 року випуску, об`ємом двигуна 1600 кубічних сантиметри, тип палива - бензин, становить 55 887,50 грн. (а.с.19-27) \~ \~ \~ \~Відтак, у зв`язку з відчуженням відповідачем вищевказаного автомобіля без письмової згоди позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню ринкова вартість його Ѕ частки в сумі 27 943,75 грн. \~ \~ \~ \~З урахуванням положень ст.ст. 133-141 ЦПК України суд приймає рішення про розподіл судових витрат між сторонами наступним чином. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 4 244,78 грн., відповідно до Квитанції №0.0.2269676416.1 від 17.09.2021 року, №0.0.2278283844.1 від 23.09.2021 року, №0.0.2286705528.1 від 01.10.2021 року №0.0.2471882221.1 від 23.02.2022 року, №9261-0316-8086-3423 від 23.02.2022 року. Частиною 6 статті 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. А тому з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати за складання експертного висновку у розмірі 675,80 грн., відповідно до квитанцій №0.0.2256677566.1 від 07.09.2021 року та №б/н від 11.02.2022 року. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як вбачається з Договору № 1 від 10.02.2022 року про надання правової допомоги, розрахунку часу витраченого на надання правничої допомоги, Акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2022 року [PERSON] оплатила адвокату гонорар в сумі 15 878,40 грн., а тому, з відповідача слід стягнути на користь позивача 15 878,40 грн. витрат за надання правової допомоги. \~ \~ \~ \~На підставі ст.58 Конституції України, ст.ст.60, 61, 65, 69, 70, 71, 74 СК України, рішення Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 № 1-рп/99,

Outcome: approved