Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником 36/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 червня 2004 року, виданого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори. Відповідач є власником 31/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Третя особа є власником 33/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Крім того, позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 8000000000:66:184:0019. Відповідач постійно чинить їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Також, відповідачем було самовільно захоплено частину прибудинкової території на якій було зведено господарську будівлю (сарай). У зв`язку з чим позивач просить усунути перешкоди [PERSON] у користуванні земельною ділянкою, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:66:184:0019, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] шляхом заборони [PERSON] користуватися даною земельною ділянкою. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивач є власником 36/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 червня 2004 року, виданого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1н-1271 (а.с. 17, 18). Відповідач є власником 31/100 частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 12, 13). Третя особа є власником 33/100 частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 19, 20, 21). Позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 8000000000:66:184:0019 (а.с. 22-24, 25,26, 27, 28-29). Позивач просить усунути перешкоди [PERSON] у користуванні земельною ділянкою, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:66:184:0019, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] шляхом заборони [PERSON] користуватися даною земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач постійно чинити їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Крім того, відповідачем було самовільно захоплено частину прибудинкової території, на якій було зведено господарську будівлю (сарай). На підтвердження позовних вимог позивач надала суду листи Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві щодо звернень позивача з приводу вчинення відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою та нанесення позивачу тілесних ушкоджень (а.с. 30, 31, 32, 37, 38, 39, 40, 42, 43-44), лист Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві від 04 вересня 2017 року (а.с. 33-34), листи Київської місцевої прокуратури № 4 з приводу звернень позивача (а.с. 35, 36, 41), заяви позивача з приводу вчинення відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою та нанесення позивачу тілесних ушкоджень (а.с. 45, 46, 47), довідки Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві щодо наявності відкритого кримінального провадження (а.с. 48, 49). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Третя особа не скористалася своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України). Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України). Предметом доказування при вирішенні вказаного спору є доведення наявності перешкод позивачу, а саме, самовільне захоплення відповідачем частини прибудинкової території, на якій було зведено господарську будівлю (сарай), та інші неправомірні дії відповідача. Судом встановлено, що у технічному паспорті житлового будинку [ADDRESS] зазначено про будівлю сараю у 1948 році (а.с. 7-11). При цьому будь-яких належних та допустимих доказів про самочинне зведення відповідачем цього або іншого сараю позивачем не надано. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту шляхом заборони відповідачу користуватися даною земельною ділянкою через постійні перешкоди позивачу з боку відповідача у користуванні земельною ділянкою та зведення господарської будівлі(сараю), суд дійшов висновку про неефективність способу для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах, оскільки не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та спричиненим цим діянням наслідкам, не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема, користування земельною ділянкою. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою повністю.

Outcome: dismissed