Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-03 00:00:00

11 листопада 2022 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх утримання. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2019 року ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача на утримання неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. 00 коп. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання синів значно зріс. Вартість продуктів харчування та товарів промислової групи зросла приблизно в 2,5 - 3 рази. Для повноцінного розвитку дітей, окрім харчування та одягу, позивач несе регулярні значні витрати пов`язані із їх основним та позашкільним навчанням. Середньомісячний розмір витрат, які несе позивач на утримання та забезпечення нормального розвитку однієї дитини становить 10 000 грн. 00 коп. на одну дитину на місяць. Відповідач має мінливий характер доходів, які він отримує. Останній має значні доходи, які дають йому можливість утримувати дітей належним чином. Встановлений рішенням суду розмір та порядок стягнення аліментів не зобов`язує відповідача належним чином виконувати покладені на нього обов`язки по утриманню неповнолітніх дітей. З огляду на зазначене вище, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2022 року, у даній цивільній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Однак, у визначені судом строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2018 року (справа № 127/5252/18), розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08.08.2008 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис за № 1665 (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 08 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 8), та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 07 січня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 9). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2019 року (справа № 127/25201/18), стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.10.2018 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 6-7). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі за № 143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходить з того, що позивач просить визначити аліменти на утримання двох неповнолітніх синів у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів відповідача, але не менше 5 000 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, однак діючим законодавством не передбачена можливість одночасного визначення розміру стягування аліментів у частці від заробітку платника аліментів та у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів, визначених у частці, має здійснюватися у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, однак розмір аліментів, які стягуються у частці від заробітку (доходу) платника аліментів не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає за необхідне змінити спосіб стягнення присуджених аліментів, визначених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2019 року та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно і до досягнення повноліття старшою дитиною. Також, суд вважає за необхідне згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп., оскільки позивач була звільнена від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою. На підставі викладеного та

Outcome: partial