Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

в жовтні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ «Авто Просто», в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача, сплачені за угодою № 301277 від 31.08.2009 року, платежі в сумі 51156,38 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.08.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду № 301277 з додатками, з метою придбання легкового автомобіля вартістю 66300,00 грн. На виконання умов договору, позивачем було сплачено платежі на загальну суму 51156,38 грн. Проте, відповідачем не було виконано умов угоди та не передано позивачу автомобіль. Позивач вказує, що неодноразово звертався до відповідача із вимогою розірвати договір та повернути сплачені кошти. Однак, відповідачем кошти повернуті не були. Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача вказану суму в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.10.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В листопаді 2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що в лютому 2012 року відповідач дійсно отримав від позивача заяву про розірвання угоди, укладеної між сторонами, та на момент звернення позивача із даним позовом зазначена угода розірвана з ініціативи позивача. Останній, дійсно звертався до відповідача із заявами про повернення коштів, однак, з огляду на те, що позивачем не було надано товариству документи, які б підтверджували вибуття позивача із підконтрольної терористами територій та тимчасової реєстрації на території, яка контролюється владою Україною, а також зміною карткових рахунків позивача, товариство було обмежене у праві здійснення перерахування коштів позивачу. Відповідачем не було порушено права позивача, а відтак відсутні підстави для задоволення позову. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.11.2022 року, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін було відкладено. Позивач після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Представник відповідача, надіславши до суду відзив на позов, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 31.08.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду № 301277 з додатками, з метою придбання легкового автомобіля марки вартістю 66300,00 грн. Предметом зазначеної угоди є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля. Позивачем, на виконання умов зазначеної угоди, було здійснено платежі на загальну суму 51156,38 грн., про що свідчать копії квитанцій, які містяться в матеріалах справи. Сторона відповідача вказує, що в лютому 2012 року товариство отримало від позивача заяву про розірвання укладеної між сторонами угоди, та товариство повідомило позивача про розірвання угоди з ініціативи позивача. Крім того, в матеріалах справи наявна копія заяви позивача від 07.09.2022 року, відповідно до якої позивач просив відповідача повернути кошти сплачені за угодою від 31.08.2009 року № 301277. Відповідач в ході розгляду справи не заперечував факт розірвання укладеної між сторонами угоди та отримання від позивача заяв про повернення коштів. Позивач вказує, що відповідач безпідставно не повертає сплачені за угодою кошти, а відтак наявні підстави для їх стягнення в примусовому порядку. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що частиною 1 статті 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а правилами ст. 612 ЦК України , встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (ч. 3 ст. 612 ЦК України). Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою. Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом. Відповідно до правил статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Приписами статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В ході розгляду справи судом було встановлено, що позивач не отримав легковий автомобіль, на отримання якого розраховував, а тому він скористався своїм правом на розірвання укладеного між сторонами договору, і, відповідно, має право на отримання ним, внесених на рахунок відповідача, грошових коштів. Судом також встановлено, що відповідач визнав те, що укладений між сторонами договір є розірваним, та позивач має право на отримання коштів, які відповідачем не було перераховано позивачу з огляду на те, що, останнім, постійно змінювались карткові рахунки. Відповідно до умов, укладеного сторонами у справі договору, у випадку його розірвання, поверненню підлягають чисті внески. Звертаючись до суду з позовом, позивачем було пред`явлено до стягнення кошти в сумі 51156,38 грн., та стороною відповідача зазначений розмір внесків, які підлягають сплаті позивачу в зв`язку з розірванням договору, спростовано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, укладений між сторонами договір було розірвано, та відповідач зобов`язаний повернути повивачу сплачені за угодою кошти, а відтак суд вважає, що позов є обгрунтованим та доведеним, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved