Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким зобов`язати Приватне Акціонерне товариство «Камет-Сталь» поновити йому нарахування та виплати середнього заробітку, починаючи з 19.07.2022 р. по закінченню терміну дії Контракту б/н від 27.07.2021 р. про проходження військової служби у Збройних Силах України. У своєму позові позивач посилається на те, що 01.08.2019 р. відповідно до Наказу № 946 від 31.07.2019р. він був прийнятий Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат» на роботу в управління залізничного транспорту машиністом тепловозу за терміновим договором. 03.08.2021р. звільнений у зв`язку з переведенням до ПрАТ «ДКХЗ» за п. 5 ст. 36 КЗпП України. 04.08.2021 р. Приватним акціонерним товариством «Дніпровський коксохімічний завод» прийнятий в управління залізничного транспорту служба експлуатації машиністом тепловоза за переведенням з ПАТ «ДМК» де наразі, за ним зберігається робоче місце. Відповідно до Наказу від 11.02.2022 р. Приватне акціонерне товариство «Дніпровський коксохімічний завод» з 11.02.2022 р. перейменовано у Приватне акціонерне товариство «Камет-Сталь». 27.07.2021\~р.\~між ним\~та Міністерством\~оборони України\~в особі\~командира військової\~частини [NUMBER] \~п-ка\~ [PERSON] укладено\~Контракт б/н\~про проходження\~військової служби\~у Збройних\~Силах України,\~який набирає чинності з 27.07.2021 р. На момент укладення ним Контракту б/н про проходження військової служби у Збройних Силах України діяла норма закону ч. 4 ст. 119 КЗпП в редакції від 10.06.2021 р., яка гарантувала військовослужбовцю, збереження при проходженні військової служби за контрактом не лише місця роботи і посади, але і збереження середнього заробітку. З липня 2021 р. по липень 2022 р. він отримував середній заробіток, як вид соціальних гарантій для працівників, які приєдналися до лав Збройних Сил України відповідно до ст. 119 КЗпП України, в редакції, що діяла на момент укладення Контракту. З липня 2022 року виплати йому середнього заробітку з боку Приватного акціонерного товариство «Камет-Сталь» припинилися. 23.09.2022 р. він звернувся з заявою на адресу ПрАТ «Камет-Сталь» щодо повідомлення підстав припинення виплати середньої заробітної плати. Листом від 11.10.2022 вих. № 01 іг-105 його було повідомлено, що в зв`язку з набранням чинності 19.07.2022 р. Закону України «Про внесення змін в деякі закони України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ в ст. 119 КЗпП України внесені зміни, якими виключено норми щодо збереження роботодавцями середнього заробітку за працівниками, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби. Вважає, що роботодавцем незаконно, з порушенням його гарантованих Конституцією прав та інтересів, припинено виплату йому середнього заробітку. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовільнити. Представник ПрАТ «Камет-Сталь» - Єгорова О.Ю. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилалась на відзив в якому зазначила, що з 19.07.2022 року у ПрАТ «Камет-Сталь» відсутній обов`язок виплачувати середній заробіток [PERSON] , оскільки за такими працівниками зберігається лише місце роботи і посада. Відповідно до укладеного контракту від 27.07.2021 р. між [PERSON] та Міністерством оборони України в особі командира військової частини [NUMBER] полковника [PERSON] про проходження військової служби у Збройних силах України позивач є військовослужбовцем, якого віднесено до переліку працівників призваних на військову службу за контрактом зазначених у ч.3 ст.119 КЗпП. 17 листопада 2022 р. ухвалою суду відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 01.08.2019 р. [PERSON] , був прийнятий Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат» на роботу в управління залізничного транспорту машиністом тепловозу за терміновим договором відповідно до Наказу № 946 від 31.07.2019 р. 03.08.2021 р. згідно Наказу № 859 від 03.08.2021 р. позивач звільнений у зв`язку з переведенням до ПрАТ «ДКХЗ» за п. 5 ст. 36 КЗпП України. 04.08.2021 р. Приватним акціонерним товариством «Дніпровський коксохімічний завод» прийнятий в управління залізничного транспорту служба експлуатації машиністом тепловоза за переведенням з ПАТ «ДМК» Наказ № 1 від 03.08.2021 р. (а.с. 15-16). Відповідно до Наказу від 11.02.2022 р. Приватне акціонерне товариство «Дніпровський коксохімічний завод» з 11.02.2022 перейменовано у Приватне акціонерне товариство «Камет-Сталь». 27.07.2021 р. між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини [NUMBER] п-ка [PERSON] укладено Контракт б/н про проходження військової служби у Збройних Силах України (а.с.19-22). Відповідно до п. 1 Контракту громадянин України [PERSON] ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно бере на себе зобов`язання: проходити військову службу в Збройних Силах України протягом строку дії Контракту, а в разі настання особливого періоду і понад встановлений строк Контракту відповідно до вимог, визначених пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»… Згідно п. 3 Контракту цей Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 (три) роки. Відповідно до п. 11 Контракту, Контракт набирає чинності з 27.07.2021 р. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є стягнення заробітної плати. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України та ЗУ «Про оплату праці». Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 4 ст. 97 КЗпП України, яка кореспондується зі ст. 22 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995№ 108/95-ВР, передбачено, роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до частини 4 ст. 119 КЗпП в редакції, що діяла на момент укладення позивачем Контракту, а саме 27.07.2021 р., за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~Закону України\~"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Згідно статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, на момент укладення ним Контракту б/н про проходження військової служби у Збройних Силах України діяла норма закону ч. 4 ст. 119 КЗпП в редакції від 10.06.2021 р., яка гарантувала військовослужбовцю [PERSON] , збереження при проходженні військової служби за контрактом не лише місця роботи і посади, але і збереження середнього заробітку. З липня 2021 р. по липень 2022 р. позивач отримував середній заробіток, як вид соціальних гарантій для працівників, які приєдналися до лав Збройних Сил України відповідно до ст. 119 КЗпП України, в редакції, що діяла на момент укладення Контракту. З липня 2022 року виплати йому середнього заробітку з боку Приватного акціонерного товариство «Камет-Сталь» припинилися. 23.09.2022 р. позивач звернувся з заявою на адресу ПрАТ «Камет-Сталь» щодо повідомлення підстав припинення виплати середньої заробітної плати. Листом від 11.10.2022 вих. № 01 іг-105 йому було повідомлено, що в зв`язку з набранням чинності 19.07.2022 Закону України «Про внесення змін в деякі закони України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ в ст. 119 КЗпП України внесені зміни, якими виключено норми щодо збереження роботодавцями середнього заробітку за працівниками, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Згідно статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Такий висновок узгоджується з рішеннями Конституційного Суду України щодо застосування нормативно-правових актів у часі, а саме за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Згідно із ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки на момент укладення позивачем Контракту б/н про проходження військової служби у Збройних Силах України нормами чинного законодавства, а саме, ст. 119 КЗпП України, було передбачено і гарантовано йому збереження середнього заробітку при проходженні ним служби за Контрактом, а Конституція України закріплює принцип незворотності дії закону у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, припинення нарахування та виплат йому середнього заробітку відповідачем незаконне, необґрунтоване та таке, що суперечить законодавству та Конституції України. На підставі аналізу наведених вище рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у часі, доцільно зробити висновок про те, що судом під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення спірних правовідносин. Оскільки на момент укладення Контракту між позивачем та Міністерством оборони України про проходження військової служби у Збройних Силах України діяв нормативно-правовий акт, який передбачав та гарантував йому збереження середнього заробітку при проходженні служби за контрактом, то відповідно до ст. 58 Конституції України та наведених вище рішень Конституційного Суду України, після внесення змін в ст. 119 КЗпП Законом України № 2352-ІХ, збереження за позивачем середнього заробітку має зберігатися до закінчення терміну дії Контракту. Таким чином, зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи, суд вважає за необхідне зобов`язати Приватне Акціонерне товариство «Камет-Сталь» поновити йому нарахування та виплати середнього заробітку, починаючи з 19.07.2022 р. по закінченню терміну дії Контракту б/н від 27.07.2021 р. про проходження військової служби у Збройних Силах України. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 ЗУ Про судовий збір. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати. Відтак, судовий збір за подання позовної заяви, від сплати якого позивача було звільнено законом, в сумі 1073,60 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved