Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 42 740,00 грн, а також понесених судових витрат (а.с.1-4). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що на початку серпня 2021 уклав усну домовленість з відповідачем, який є фізичною особою-підприємцем, щодо здійснення ремонтних робіт його автомобіля. На виконання домовленості про ремонт автомобіля чотирма платежами перерахував на картковий рахунок відповідача (Монобанк № [NUMBER] ) грошові кошти в загальному розмірі 42 740 грн. Зазначає, що в подальшому домовленості не були виконані, ремонт автомобіля не здійснено, сторони не досягнули згоди щодо істотних умов договору, він забрав автомобіль з автосервісу у первісному стані, у зв`язку з чим підстава для оплати послуг ФОП [PERSON] відпала. Однак в добровільному порядку відповідач безпідставно набуті грошові кошти не повернув, направлені йому листи з претензіями повернуті не врученими. За таких обставин, враховуючи відсутність договірних відносин, вважає, що підстав для набуття грошових коштів у відповідача не було. Відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с. 94-97), суть якого зводиться до того, що між сторонами даного спору існували договірні відносини (вказував позивач у своїй позовній заяві: «уклав усну домовленість щодо здійснення ремонтних робіт автомобіля»; «сторони домовилися про виконання робіт та щодо оплати послуг»; «на виконання домовленості про ремонт автомобіля … було перераховано грошові кошти»; «з незалежних від [PERSON] причин домовленості не були виконані»). Вважає, що зазначене виключає безпідставність набуття коштів. Зазначає, що гроші [PERSON] перераховувались [PERSON] неодноразово - було здійснено 4 перерахування коштів у період з 04.08.2021 року по 06.09.2021 року (двічі останній раз), перерахування здійснювались на протязі більше місяця. Вказує, що на виконання договору здійснив ремонт автомобіля, про що свідчать видаткові накладні, перелік запчастин та їх вартість разом з вартістю робіт, переписка в «Вайбер» (з 04.08.2021 року до 28.09.2021 року), покази свідків. Представником позивача подано відповідь на відзив (а.с. 109-110), у якому зазначає, що сторони мали домовленість про ремонт автомобіля позивача, але не узгодили всі істотні умови договору про надання послуг з ремонту. Вказує, що автомобіль було залишено задля діагностики поломок і подальшого ремонту, було перераховано кошти за ремонтні роботи, які так і не було здійснено. Зазначає, що позивач вимушений був звертатись до іншого СТО, що підтверджується перепискою в месенджері. Вважає, що підстави набуття грошових коштів, які існували спочатку, відпали у зв`язку з бездіяльністю відповідача. Папери із записами про обсяг робіт та інші не містять підпису позивача, його погодження (а.с. 109-110). У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала і в його задоволенні просила відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якого є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, а також роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (а.с.14). На початку серпня 2021 року [PERSON] і [PERSON] уклали усну домовленість щодо здійснення ремонтних робіт автомобіля, який був наданий [PERSON] , що сторонами не оспорюється [PERSON] зі свого карткового рахунку в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 04.08.2021, 19.08.2021 та 06.09.2021 перевів на картковий рахунок [PERSON] в JSC «UNIVERSALBANK» 4200,00 грн., 12000,00 грн. та 11540,00 грн. і 15000,00 грн. відповідно, що загалом становить 42740,00 грн. (а.с. 15-16). 05.10.2021 та 13.11.2021 [PERSON] звертався до [PERSON] з досудовими вимогами про повернення коштів, які не були йому вручені (а.с.8-10, 11-13). Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Відповідно до частини першої, п.1 ч.2 ст.11, ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. Частиною 1 статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Сукупність представлених доказів свідчить, що між сторонами даного спору існували договірні відносини. Зокрема: - у видаткових накладних № СПД-21000032 від 18.08.2021 року, № СПД-21000034 від 19.08.2021 року, № СПД-21000041 від 04.09.2021 року (придбаний товар - автозапчастини) вказано марку авто «КІА» та він-код [NUMBER], який налжеить на праві власносту [PERSON] (а.с. 67-69, 128); - в переписці в мессенджері «ВАЙБЕР» позивач неодноразово (13.08.2021, 16.08.2021, 26.08.2021, 30.08.2021, 01.09.2021) цікавився ходом ремонту «Есть новости по машине? (Кіа к5)», «Сегодня можно будет ожидать машину?», а відповідач звітував про хід робіт «К понедельнику планирую закончить» (26.08.2021), «Шатун пришел. Собираем двигатель дальше» (31.08.2021), «Ошибочка с болтом вышла. Не резьба была сорвана, а плохо закручен болт. Масло вытекало с поддона» (23.09.2021) (а.с. 68-107); - допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] показали, що бачили як наприкінці серпня - початку вересня 2021 року [PERSON] здійснював ремонтні роботи в автомобілі «КІА». Суд звертає увагу, що кошти позивачем перераховувались відповідачу неодноразово - було здійснено чотири перерахування у період з 04.08.2021 року по 06.09.2021 року на протязі більше місяця, що спростовує безпідставність отримання цих коштів відповідачем і не відповідає критерію абсолютної безпідставності та неправомірності збагачення набувача коштів за рахунок потерпілого (поведінка набувача і потерпілого утворили правову підставу для набуття (збереження) майна і ця правова підстава в установленому порядку не скасована, не визнана недійсною, не змінена і не припинена). Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. В даному випадку дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений (п.76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17). Отже, аналіз зазначених доказів у їх сукупності з викладеними в позовній заяві та відповіді на відзив [PERSON] обставинами («уклав усну домовленість щодо здійснення ремонтних робіт автомобіля»; «сторони домовилися про виконання робіт та щодо оплати послуг»; «на виконання домовленості про ремонт автомобіля … було перераховано грошові кошти»; «з незалежних від [PERSON] причин домовленості не були виконані» - позов, «сторони дійсно спочатку мали домовленість про здійснення ремонту автомобіля…Позивач залишив автомобіль відповідачу для здійснення діагностики…Позивач перерахував грошові кошти за подальший ремонт» - відповідь на відзив), беззаперечно переконує суд про наявність договірних відносин між сторонами спору, що унеможливлює застосування ст. 1212 ЦК України та виключає абсолютність безпідставності набуття коштів (постанова Верховного Суду України від 02.02.2016 року у справі №6-3090цс15). У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України (Велика Палата Верховного Суду у п.30 постанови від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17). Загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17). При вирішенні даного спору суд також враховує, що в позовній заяві [PERSON] як підставу позову вказував безпідставність набуття [PERSON] коштів («підстав для набуття грошових коштів у відповідача не було»), а у відповіді на відзив вже вказував на наявність підстави набуття, яка згодом відпала («підстави набуття грошових коштів, які існували спочатку, згодом відпали»), що не є тотожними підставами. Представлені відповідачем перелік запчастин та їх вартість разом з вартістю робіт, видаткові накладні № Т-00000697 від 04.08.2021, акт виконаних робіт № Т-00001408 від 20.08.2021 року суд до уваги не приймає, оскільки вони не є належними та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77, 79 ЦПК України. Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України). Дослідивши і проаналізувавши представлені сторонами докази в сукупності з правовими нормами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed