Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за кожним із них право власності на частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначали, що [INFO] померла [PERSON] , якій належав житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно із заповітом від 13 квітня 2004 року [PERSON] все своє майно, що належатиме їй на день смерті, заповіла своїй дочці [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті матері, однак своїх спадкових прав належним чином не оформила. [INFO] померла дружина позивача [PERSON] та матір позивачів [PERSON] і [PERSON] - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно, у тому числі й на вказаний вище, успадкований останньою житловий будинок. Вони (позивачі) як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину після смерті [PERSON] , проте у видачі свідоцтв про право на спадщину на зазначене спадкове нерухоме майно нотаріальною конторою їм відмовлено, через відсутність належним чином оформлених спадкодавцем правовстановлюючих документів на це нерухоме майно. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] - адвокат Сімутін Р.В. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він підтримує повністю, просив суд розглянути справу за відсутності сторони позивача та задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач Великодимерська селищна рада Броварського району Київської областіу судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу без участі їхнього представника за наявними у матеріалах справи доказами. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Суд встановив, що 13 квітня 2004 рокусекретарем виконавчого комітету Жердівської сільської ради Броварського району Київської області був посвідчений заповіт [PERSON] , відповідно до умов якого все належне їй майно вона заповіла своїй дочці [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Із спадкової справи № 692/2005 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної 07 вересня 2005 року Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області, вбачається, що 07 вересня 2005 року у визначений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері звернулася спадкоємець [PERSON] . Свідоцтво про право власності на спадкове майно їй не видавалося. [INFO] у місті Києві померла [PERSON] - дружина позивача [PERSON] та матір позивачів [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується копіює свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23 лютого 2007 року, копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25 травня 2022 року, копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 11 травня 1976 року, серії [NUMBER] від 04 грудня 1981 року, копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 01 листопада 2002 року. Із спадкової справи № 689/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної 20 липня 2021 року Десятою київською державною нотаріальною конторою, вбачається, що з метою прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] до цієї нотаріальної контори звернулися спадкоємці першої черги за законом, позивачі у даній справі: [INFO] - дочка померлої [PERSON] , [INFO] - чоловік померлої [PERSON] та син померлої [PERSON] . Постановами державного нотаріуса зазначеної нотаріальної контори від 25 листопада 2021 року та від 14 січня 2022 року позивачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі їм свідоцтв про право на спадщину за законом на належний померлій [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю документів, що посвідчують право власності померлої [PERSON] на цей спірний житловий будинок. Згідно із довідкою № 1-34/275 від 23 липня 2021 року, виданою Відділом реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, наявною у матеріалах зазначеної спадкової справи, на день смерті спадкодавець [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , разом із нею на день смерті за цією адресою були зареєстровані та проживали чоловік померлої [PERSON] та двоє дітей померлої: син [PERSON] та дочка [PERSON] , позивачі у цій справі, що свідчить про те, що вони згідно із вимогами ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Відповідно до довідки № 684 від 27 липня 2005 року, виданої виконавчим комітетом Жердівської сільської ради Броварського району Київської області, яка міститься у матеріалах спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] , остання на день смерті була зареєстрованою та постійно проживала одна за адресою: [ADDRESS] . Із листа Комунального підприємства Київської обласної ради "Київське обласне бюро технічної інвентаризації" за № 0921203 від 07 жовтня 2021 року видно, що станом на 01 січня 2013 року реєстрація права власності на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , за спадкодавцем [PERSON] відсутня. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди до спадкоємців є набуття спадкодавцем за життя зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За змістом ч. 2 ст. 331 ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 3 цього ж Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки та споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року, зареєстрованим 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (із подальшими змінами), яке теж втратило чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14 грудня 2012 року. Вказана Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року, у цих книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення будинку в експлуатацію. Записи в погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. До часу набрання чинності ЦК України та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" виникнення права власності на житлові будинки та споруди не залежало від державної реєстрації. Із відповідей виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 05 січня 2022 року за № 18/03-07, від 04 лютого 2022 року за № 267/03-07 та від 10 лютого 2022 року за № 333/03-07 вбачається, що згідно із записами в погосподарській книзі колишньої Жердівської сільської ради за 1990-1995 роки особовий рахунок № [NUMBER] та за 2001-2005 роки особовий рахунок № [NUMBER] , головою домогосподарства у [ADDRESS] до дня смерті [INFO] була [PERSON] , зазначене домоволодіння було побудоване у 1947 році. Також у цих листах зазначено, що рішення про оформлення права власності на вказане домоволодіння за життя [PERSON] на її ім`я не приймалось та не видавалось. Померла [PERSON] мала в постійному користуванні земельну ділянку загальною площею 0,40 га, з яких: 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,15 га - для ведення особистого селянського господарства, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Інформація про те, чи передавалася їй у приватну власність ця земельна ділянка, відсутня. На даний час у спадковому будинку ніхто не зареєстрований. Згідно із рішенням сесії Жердівської сільської ради Броварського району Київської області від 11 липня 2006 року "Про перейменування вулиць та присвоєння подвірних номерів" житловому будинку, у якому до дня смерті проживала спадкодавець [PERSON] була присвоєна така адреса: [ADDRESS] . Судом встановлено, що на момент побудови спірного спадкового житлового будинку (1947 рік) чинне законодавство не передбачало обов`язкового отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок та державної реєстрації права власності на нерухоме майно, підтвердженням належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є записи в погосподарських книгах за 1990-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] та за 2001-2005 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , колишньої Жердівської сільської ради Броварського району Київської області. Суд вважає, що у даному випадку право власності визнається дійсним, незалежно від наявності державної реєстрації права власності на побудований та оформлений у визначеному законом порядку спадкодавцем [PERSON] до набрання чинності 01 січня 2004 року ЦК України житловий будинок. У разі відсутності державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У ч. 5 ст. 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи викладені обставини, судом встановлено, що спадкоємцем майна померлої [INFO] [PERSON] за заповітом від 13 квітня 2004 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Жердівської сільської ради Броварського району Київської області, була дочка померлої [PERSON] , яка у визначений законом строк звернулася до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини за цим заповітом після смерті матері, проте належним чином за життя не оформила своїх прав на успадковане нею майно, зокрема, на спірний житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є чоловіком, а позивачі [PERSON] та [PERSON] - дітьми померлої [INFO] [PERSON] , які на момент її смерті проживали разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою за № 1-34/275 від 23 липня 2021 року, виданою Відділом реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, які згідно із положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює видачу нотаріальною конторою спадкоємцям [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , свідоцтв про право на спадщину за законом на частку кожному на спірне спадкове майно. За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено міжнародний принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне, мирне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом, які прийняла спадщину після смерті дружини та матері [PERSON] , якій на день смерті на праві власності належав спірний спадковий житловий будинок, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved