Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати шлюб, який зареєстрований між нею та відповідачем 04 червня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 600, малолітніх дітей залишити проживати разом з матір`ю. Позов мотивовано тим, що 04 червня 2010 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають трьох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із нею. Спір з відповідачем щодо місця проживання дітей відсутній. Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначає несумісність поглядів на сімейні відносини та відсутність ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини фактично припинені та носять формальний характер. Примирення та подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Збереження шлюбу суперечить інтересам дітей. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судові засідання, призначені на 16 грудня 2022 року та 26 січня 2023 року не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Виходячи з чинного процесуального законодавства України, зокрема положень ч. 5 ст. 4, ст. 12, ст. 13, п. 2 ч. 1 ст. 43, ч. 1, ч. 3 ст. 223, ч. 4 ст. 268 ЦПК України участь в судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд. Оскільки позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 04 червня 2010 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, актовий запис № 600, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04 червня 2010 року. Від шлюбу сторони мають трьох дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) також передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно дост.110СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та дітей. Сторони подружні стосунки не підтримують, шлюбно-сімейні відносини фактично припинені та носять формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Стосовно місця проживання дітей разом з матір`ю, суд зазначає наступне. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Позивачем в позові зазначено, що діти проживають разом з нею, спір з відповідачем щодо місця проживання дітей відсутній. З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що між сторонами на момент розгляду справи відсутній спір щодо місця проживання дітей, відповідний позов сторони не пред`явили, суд його не вирішував. Зазначення у резолютивній частині даного рішення суду щодо залишення проживання дітей разом з матір`ю не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, оскільки суд лише констатує, з ким залишаються проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому їх місце проживання, оскільки, як встановлено, після припинення фактичних шлюбних відносин діти залишилася проживати разом з матір`ю. Зазначені обставини не спростовані відповідачем під час розгляду справи. Відповідач до суду не з`явився, не подав відзив на позовну заяву, з запереченнями проти залишення дітей проживати разом з матір`ю, не довів, що місцем проживання дітей після припинення фактичних шлюбних відносин подружжя є місце проживання батька. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України). Враховуючи, що сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дітей з одним із батьків, суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дітей проживати з матір`ю, встановивши, що діти до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживали разом з матір`ю, вважає за обґрунтоване та можливе залишити дітей проживати з матір`ю. Даним висновком суд лише констатує місце проживання дітей, не визначаючи його. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у цивільній справі № 339/143/20. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved