Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що 17.08.2018 вона уклала шлюб з [PERSON] у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Від цього шлюбу вони з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною її наміру розірвати шлюб вказує різні з відповідачем погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки, відсутність взаєморозуміння у вирішенні нескладних поточних проблем. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, збереження сім`ї є неможливим та суперечить їхнім з відповідачем інтересам. Спроби примирення не дали позитивних наслідків. Тому просить суд розірвати зареєстрований з відповідачем шлюб, малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом із нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». 17.11.2022 суд постановив ухвалу, якою прийняв указану позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання на 07.12.2022, яке через відсутність електропостачання суду було знято з розгляду та призначено на 20.12.2022 (а.с.33, 34). 20.12.2022 судом було задоволено клопотання відповідача [PERSON] про надання сторонам місячного строку для примирення, зупинено провадження у справі із одночасним призначенням наступного судового засідання на 24.01.2023 (а.с.51,52). 24.01.2023 суд поновив провадження у цій справі на заздалегідь визначену і узгоджену дату судового засідання - 24.01.2023 о 09-30 год.. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства. 24.01.2022 до суду надійшла заява від позивачки [PERSON] з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та наполягає на розірванні шлюбу; наданий судом час для примирення до позитивних наслідків не призвів. Відповідач [PERSON] \~в судові\~засідання 20.12.2022\~та 24.01.2023\~ не\~з`явився;\~про день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлений\~належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства: рекомендовані поштові відправлення з викликом відповідача в судове засідання на 07.12.2022, 20.12.2022 та 24.01.2023 повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, 17.11.2022, 07.12.2022 та 21.12.2022 відповідачу [PERSON] було доставлено SMS-повідомлення про його виклик до суду на 07.12.2022, 20.12.2022 та 24.01.2023 відповідно. 07.12.2022 відповідачем було подано клопотання про відкладення розгляду справи та надання строку для примирення з позивачкою (а.с.42). За положенням частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання\~ учасників справи за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву, перевіривши викладені у ній обставини, дослідивши надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. Судом установлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 17 серпня 2018 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1702, що вбачається з наявного у матеріалах справи оригіналу свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Дитина проживає разом з матір`ю позивачкою [PERSON] в [ADDRESS] ; обох взято на облік та надано спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується копіями довідок відділу\~соціального захисту\~населення Таращанської\~міської ради\~від 26.10.2022\~за №\~3243-7001592960\~та №\~3243-7001593045(а.с.12, 13). Відповідно до ст.\~1\~Сімейного Кодексу\~України (далі - СК України) побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, що визначено положеннями ст. 24 СК України. За змістом ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя. Згідно ч. 1 ст. 110, ст. 112\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка скористалася своїм правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.\~111\~Сімейного кодексу\~України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Наданий сторонам строк на примирення терміном один місяць не призвів до збереження шлюбу. Згідно положень частини третьої та четвертої ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя сторін не склалось та припинене. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами слід припинити шляхом його розірвання. Згідно ч. 2 ст.\~114\~Сімейного Кодексу\~України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Разом з тим, за загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, суд вирішує питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Оскільки матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, відповідач не висловлював заперечень щодо залишення малолітнього сина з матір`ю, - суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , проживати разом із матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 161 СК України суд роз`яснює, що за наявності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, - даний спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 /провадження № 61-14859св19/. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного. Частиною 1 статті 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у даному випадку при повному задоволенні позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати у виді судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: approved