Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі основного зобов`язання 3621 (три тисячі шістсот двадцять один) долар США та 63 центи, що еквівалентно 105 932 (сто п`ять тисяч дев`ятсот тридцять дві) гривні 68 копійок. Позов мотивує тим, що 09 лютого 2019року в м. Перемишляни позичив своїй знайомій [PERSON] гроші в сумі 2000доларів США на умовах користування під 50% річних. В серпні 2019року [PERSON] повернула 1100 доларів США, а 12 грудня 2020року вона дала йому розписку щодо зобов`язання повернення решти 900 доларів США під 50 відсотків річних до 01.01.2021року. Звертає увагу суду, що у встановлений термін відповідач [PERSON] гроші йому не повернула. Покликається на те, що 31.05.2022 звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення грошового боргу до 15 червня 2022року. Вважає, що йому заподіяно матеріальні збитки згідно розрахунку: 50% - з 09.02.2019року по 15.08.2019року 187 днів, 512.32 доларів США, залишок 900 доларів США; з 16.08.2019року по 13.07.2022року 1062 дні 1309 доларів США, разом 2721,63 доларів США. В обґрунтування позову покликається на вимоги ст.ст. 836,1049 ЦК України та просить позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву, згідно якої позов підтримує в повному обсязі, в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про дати судових засідань був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення повісток, які знаходяться в матеріалах справи. Окрім цього відповідача повідомлено про судове засідання шляхом оголошення про виклик. Тому, суд ухвалив розгядати дану цивільну справу в заочному порядку, на підставі ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12 грудня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно з яким остання отримав в позику кошти в розмірі 2000 доларів США на умовах 50 відсотків річних, з яких у серпні 2019 році повернула частину у сумі 1100 доларів США, які зобов`язалася повернути до 01.01.2021, що підтверджується письмовою розпискою (а.с.7). 31.05.2022 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення коштів (а.с.8). За правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. У ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з абз. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. ст. 610, 611 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла правового висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 1048 він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за договорами позики. Положення статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін застосовуються лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, так як у охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) аналогічним чином вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. В силу ст.625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст.525 ЦК недопустима одностороння відмова від виконання зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або законом. Однак, позивачем таких вимог не заявлено. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачем порушено умови договору позики, що призвело до неналежного виконання таким взятих на себе зобов`язань. Тому, з відповідача слід стягнути 900 доларів США сума богу; 50% річних з 09.02.2019 року по 15.08.2019роки (часу повернення богу в сумі 1100доларів США), що становить 512 доларів США 32 центи ( 2000 * 50% : 100% :365 дні *187 днів); з 16.08.2019року по 01.01.2021 року ( визначеного строку), що становить 621,37 доларів США (900*50%:100%:365дні * 504 дні), що разом складає - 1133,69 доларів США. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що заборгованість за договором позики від 12 грудня 2020 року в сумі 900 доларів США та відсотки в розмірі 1133,69 доларів США до 01.01.2021року, часу визначеного договором, а в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення відсотків після 01.01.2021 року слід відмовити. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 992грн.40 копійок, що підтверджено квитанцією, яка містяться у матеріалах справи (а.с.1). Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 555,74 грн.

Outcome: partial