Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Починок О.І. звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] \~про стягнення\~боргу за\~розписками. В обґрунтування позову вказує, що відповідно до змісту розписки від 07.02.2021 [PERSON] надано у борг грошові кошти [PERSON] у сумі 10\~000,00 доларів США та 140\~000,00 гривень із строком погашення до 31.10.2021. Відповідно до розписки від 23.03.2021 позивачем надано у борг грошові кошти відповідачеві у сумі 356\~000,00 гривень із строком погашення 31.10.2021. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певних певної грошової суми або речей. На час звернення до суду, відповідачем жодним чином не вчинено дії спрямовані на виконання перед позивачем відповідних зобов`язань за розписками від 07.02.2021 та 23.03.2021, що свідчить про повне порушення прав позивача. На дату подання даної позовної заяви до суду, відповідачем не сплачено на користь позивача борг у сумі 10 000 доларів США та 140000 гривень (розписка від 07.02.2021 року), а також борг у сумі 356000 гривень (розписка від 23.03.2021). Згідно офіційного курсу Національного банку України 10000 доларів США на час звернення до суду еквівалентно 365000 гривням. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки на дату подання даної позовної заяви відповідач своєчасно не виконав своїх боргових зобов`язань за розписками від 07.02.2021 та від 23.03.2021, тим самим не виконавши перед позивачем відповідні зобов`язання, вважає, що на сторону відповідача має бути покладено зобов`язання компенсувати 3 % річних та суму інфляційного збільшення боргу. Тож, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, на суму заборгованості за розписками позивачем нараховано 3% річних та інфляційні витрати. За розпискою від 07.02.2021: сума боргу - 140000 гривень та 10 000 доларів США (еквівалент курсу НБУ 365000 тисяч гривень); період прострочення за зобов`язанням: 31.10.2021 року по 10.08.2022 року (283 дні). Розрахунок за сумою боргу 140000 гривень за розпискою від 07.02.2021 становить 3 % річних - 3256 гривень; сума інфляційного збільшення боргу - 26683 гривні 94 копійки. Тож, загальна сума заборгованості 140000 + 3256 + 26673,94 = 169929 гривень 94 копійки. За результатами проведеного розрахунку по сумі боргу 365000 гривень (еквівалент 10000 доларів США) за розпискою від 07.02.2021 року: 3 % річних становить 8490 гривень; сума інфляційного збільшення боргу - 69568 гривень 85 копійок. Загальна сума заборгованості 365 000 + 8490 + 69568 = 443058 гривень 94 копійки. За результатами проведеного розрахунку по сумі боргу 356000 гривень за розпискою від 23.03.2021: сума 3 % річних становить 8281 гривень; сума інфляційного збільшення боргу - 67853 гривень 46 копійок. Загальна сума заборгованості 356 000 + 8281+ 67853,46 = 432134 гривні 46 копійок. Крім того, вказує, що згідно положень ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти, зокрема, на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. При цьому зазначає, що на дату подання даної позовної заяви до суду згідно офіційного курсу НБУ 1 долар США коштує 36 гривень 56 копійок. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2022, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М. визначена для розгляду судової справи № 711/3856/22. Ухвалою суду\~від 02.09.2022\~прийнято до\~розгляду позовну\~заяву та\~відкрито провадження\~у справі,\~розгляд справи\~ухвалено проводити\~в порядку\~загального позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 25.11.2022 закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача адвокат Починок О.І. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у позові, враховуючи, що у підготовчому удовому засідання попередньо відповідач визнав, що браву борг кошти у позивача, але бажав ознайомитись із заявленими вимогами та їх обґрунтуванням, а також скористатись правом на відзив на позов. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи повторно в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно частини 1 статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З урахуванням положень статті 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Як визначено в статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). За змістом статті 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. За приписами частини 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З аналізу наведених норм слідує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, слід з`ясувати справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. Тобто, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, постанові 13.12.2017 у справі №309/3458/14-ц. При цьому, судом враховані висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц. В ході розгляду справи судом встановлено, що 07.02.2021 [PERSON] надано у борг грошові кошти [PERSON] у сумі 10\~000,00 доларів США та 140\~000,00 гривень із строком погашення до 31.10.2021. Дана обставина підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки від 07.02.2021. Крім того, відповідно до розписки від 23.03.2021 позивачем також надано у борг грошові кошти відповідачеві у сумі 356\~000,00 гривень із строком погашення 31.10.2021. На час\~розгляду справи,\~відповідачем не\~вчинено жодних\~дій,\~спрямованих на\~виконання перед\~позивачем відповідних\~зобов`язань за\~розписками від\~07.02.2021\~та 23.03.2021.\~Відповідач в\~обумовлений сторонами\~строк позику\~в повному\~обсязі не\~повернув. Відповідач залишає без реагування неодноразові звернення повернути кошти. Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Крім того, слід зазначити, що враховуючи норми ст.ст. 192, 524, 533, 1049 ЦК України, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Такий висновок суду також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним була надана грошова позика відповідачу, про що складено відповідні розписки від 07.02.2021 та 23.03.2021, за якою [PERSON] отримав грошові кошти у загальному розмірі 10\~000 доларів США, 140000, 00 грн. та 356 000 грн., які й підлягають до стягнення з останнього на користь позивача [PERSON] у примусовому порядку, оскільки у суду відсутні будь-які документи, що підтверджують факт повернення боржником вказаних вище грошових коштів. На час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним. Крім того, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України №6-49цс12 від 06.06.2012. Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 373/2054/16-ц, у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості в іноземній валюті, що передбачає і нарахування 3% річних саме з розміру заборгованості в іноземній валюті. Оскільки відповідачем не сплачено на користь позивача борг у сумі 10 000 доларів США та 140000 гривень (розписка від 07.02.2021 року), а також борг у сумі 356000 гривень (розписка від 23.03.2021) на вказану заборгованість нараховано інфляційні та 3% річних. Таким чином, за розпискою від 07.02.2021 на сума боргу - 140000 грн. та 10 000 доларів США (еквівалент курсу НБУ 365000 тисяч грн.) за період прострочення за зобов`язанням з 31.10.2021 року по 10.08.2022 року минуло 283 дні. Тож відповідно за сумою боргу 140000 грн. 3 % річних становить 3256 грн., сума інфляційного збільшення боргу 26683,94 грн. Загальна сума заборгованості становить: 140000 + 3256 + 26673,94 = 169929, 94 грн. За боргом 1000 доларів США за розпискою від 07.02.2021 року (Згідно офіційного курсу Національного банку України 10000 доларів США на час звернення до суду еквівалентно 365000 грн.): 3 % річних становить 8490 грн.; сума інфляційного збільшення боргу 69568,85 грн. Загальна сума заборгованості 365 000 + 8490 + 69568 = 443058, 94 грн. За результатами проведеного розрахунку за сумою боргу 356000 гривень відповідно до розписки від 23.03.2021: сума 3 % річних становить 8281 грн., сума інфляційного збільшення боргу 67853, 46 грн. Загальна сума заборгованості становить 356 000 + 8281+ 67853,46 = 432134,46 грн. Вказані вище 3% річних та інфляційні, нараховані на прострочену суму боргу в якості штрафних санкцій, також підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у сумі 10451,23 грн., який відповідно підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved