Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

15 липня 2022 року [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому позивач просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за сторонами право власності по Ѕ частини квартири, за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 07 березня 2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який було розірвано рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2021 року. З 2012 року позивач періодично працював у республіці Франція на будівництві та до 25 серпня 2021 року щомісячно передавав відповідачці грошові кошти в сумі 500 євро, а також здійснював грошові перекази. За час їх перебування у шлюбі сторонами було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Спірна квартира придбана за спільні грошові кошти, тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При укладенні договору купівлі-продажу домовленості про нерівність часток подружжя у праві власності на квартиру не було, пому просить поділити її порівну - по Ѕ частині. 18 липня 2022 року Тернопільським міськрайонним судом відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та призначено до підготовчого судового засідання на 08 вересня 2022 року. 22 вересня 2021 року від відповідача, в інтересах якого діє представник [PERSON] , надійшов відзив на позов, в якому позовні вимоги просить задоволити частково, а саме визнати право власності за позивачем на ј ідеальної частини спірної квартири, а право власності на ѕ ідеальної частини квартири залишити за відповідачкою. Вказує, що при вирішенні даної справи слід врахувати, що сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, які після розірвання шлюбу проживають разом з відповідачкою у будинку, який належить її бабусі. Відповідно до судового наказу від 13 січня 2022 року з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей, у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу [PERSON] , що становить 3198 гривень на місяць. Аліменти, що сплачуються відповідачем є меншими, ніж розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, який з 01 липня 2022 року становить 2744 гривні, що свідчить про те, що вони є недостатніми для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Окрім того, просить врахувати, що неповнолітні діти фактично не мають де проживати, а спірна квартира є єдиним можливим місцем проживання неповнолітніх дітей. Тому для захисту прав неповнолітніх дітей на підставі ч. 3 ст. 70 СК України, просить відійти від презумпції рівності часток подружжя та збільшити частку відповідачки, з якою проживають неповнолітні діти. Ухвалою суду від 23 вересня 2022 року, постановленою в порядку ч. 10 ст. 268 ЦПК України, без виходу до нарадчої кімнати, справу призначено до судового розгляду на 04 листопада 2022 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Додатково суду пояснив, що після розлучення з відповідачкою позивач з дітьми спілкується, окрім перерахування на відповідні рахунки грошових коштів, визначених судом в якості аліментів, постійно також підтримує своїх дітей, передаючи їм різні продукти харчування та інші побутові речі. В спірній квартирі він не проживає та не перешкоджає проживанню у ній відповідачки разом з дітьми. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечили частково, з підстав, викладених у відзиві на позов, просять відійти від презумпції рівності часток подружжя та збільшити частку відповідачки, визнавши право власності за позивачем на ј ідеальної частини спірної квартири, а право власності на ѕ ідеальної частини квартири залишити за відповідачкою. Суд, заслухавши доводи представників учасників справи, дослідивши та оцінивши докази, встановив наступні обставини. Сторони спору [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 2007 року, який було розірвано\~ рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2021 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 26 грудня 2018 року між ТОВ Агробуд-Є» та [PERSON] було укладено договір № 03 купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 211935481 від 10 червня 2020 року, 03 червня 2020 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 63,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , на підставі довідки про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, виданої 17 лютого 2020 року ТзОВ «Агробуд-Є», акту приймання-переда нерухомого майна від 17 лютого 2020 року, договору купівлі-продажу № 03, укладеного між ТзОВ «Агробуд-Є» та [PERSON] . В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог частини третьої ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності відноситься до числа основоположних принципів цивільного процесуального права, дотримання якого створює необхідні передумови для правильного розгляду і вирішення цивільних справ. Принцип змагальності закріплює активність сторін та інших осіб, які беруть участь у справі осіб у доказової діяльності. Отже, частиною першою статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно частини другої ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, окрім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, з огляду на ту обставину, що хоча титульним власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 63,5 кв.м. є [PERSON] , проте оскільки ця спірна квартира була набута сторонами спору в шлюбі, на неї поширюється режим спільної сумісної власності. Вказана обставина сторонами визнається, поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірну квратиру сторонами не оспорюється, тому в силу вимог частини 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Частиною першою статті\~70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті\~58,\~59 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (статті\~10,\~60 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої статті 71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина 2 ст. 70 СК України). Відповідно до частини третьої ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70\~СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Вказана правова позиція викладена у постанові КЦС ВС від 27 грудня 2019 року у справі № 297/2837/17. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відступити від засади рівності у праві спільної сумісної власності на підставі частини третьої ст. 70 СК України. Отже, на підставі вищевказаної норми суд при поділі майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, може збільшити частку дружини, чоловіка за наявності одночасно двох умов: 1) з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка; 2) розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Так, відповідач [PERSON] вказує на те, що з нею проживають двоє їхніх неповнолітніх дітей. На підтвердження чого надано довідку № 119 від 14 вересня 2022 року, виданою старостою Шутроминського старостинського округу Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області Зятик В., згідно якої [PERSON] проживає без реєстрації з листопада 2021 року в будинку, який належить її бабусі [PERSON] , і разом з нею проживають її діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина позивачем не заперечується. Разом з тим, як стверджує позивач, з дітьми він спілкується, окрім сплати аліментів, передає їм різні продукти харчування та побутові речі, що в судовому засіданні було підтверджено свідками [PERSON] та [PERSON] . Щодо посилань відповідачки на те, що розмір аліментів, які вона одержує на дітей, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступні обставини. Так, з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника [PERSON] , виданого старшим державним виконавцем Небеснюк З.М. Заліщицького відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, поданого до суду разом з відзивом на позов, встановлено, що з [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу № 597/29/22, виданого 13 січня 2022 року Заліщицьким районним судом, в розмірі 1/3 частини всіх видів щомісячного доходу [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12 січня 2022 року. Таким чином, відповідачка [PERSON] , з якою після розірвання шлюбу залишилася проживати неповнолітні діти, правом на звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів не скористалася, натомість звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу, сама визначивши у ній розмір аліментів, який просила стягувати з [PERSON] . Визначений судовим наказом розмір аліментів позивач [PERSON] сплачує, заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] відсутня. При цьому, вказуючи, що розмір аліментів, які вона одержує на дітей, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, з позовом про збільшення розміру аліментів до суду також не зверталася. З огляду на наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачкою не доведено, що розмір аліментів, які вона одержує на дітей, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У постанові від 27 грудня 2019 року у справі № 297/2837/17 Касаційний цивільний суд ВС висловив правову позицію про те, що проживання дітей з одним із подружжя само по собі не є підставою для збільшення частки спільного майна, що підлягає поділу. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, відповідачкою не доведено. Аналізуючи докази,\~досліджені в\~судовому засіданні,\~оцінивши їх\~належність,\~допустимість,\~достовірність,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у їх\~сукупності,\~встановивши правовідносини,\~які випливають\~із встановлених\~обставин,\~та правові\~норми,\~які підлягають\~застосуванню до\~цих правовідносин,\~суд прийшов\~до висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~підлягають до\~задоволення шляхом\~визнання за\~ним права\~власності на\~1/2\~ідеальну частину\~квартири [ADDRESS] ,\~залишивши у\~власності [PERSON] \~іншу 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] , оскільки судом не встановлено підстав для застосування правила, передбаченого частиною 3 ст. 70 СК України, про можливість відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя на користь відповідачки. За положеннями ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. З огляду на наведене,

Outcome: approved