Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 18 травня 2012 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2014 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до його повноліття, та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання позивачки у розмірі ј частини від усіх видів доходів, щомісячно, починаючи стягнення з 15 серпня 2014 року по 27 листопада 2015 року. Зазначає, що відповідач [PERSON] аліменти на утримання дитини належним чином не сплачував і не сплачує. Загальна сума заборгованості зі сплати аліментів на дитину за період з 01 лютого 2019 року по 09\~серпня 2022 року становить 127556 грн 20 коп. 30 березня 2017 року до актового запису про народження дитини [PERSON] внесені зміни, а саме змінено прізвище дитини « [PERSON] » на « [PERSON] » та змінено прізвище матері « [PERSON] » на « [PERSON] ». Вказує, що дитина зареєстрована разом з нею за адресою: [ADDRESS] . З 2017 року регулярне спілкування з відповідачем втрачено. У 2019 році відповідач востаннє спілкувався з нею та дитиною. Він не цікавиться життям сина, не приймає участі у його вихованні, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться його здоров`ям. З вересня 2019 року вона, син [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом однією сім`єю, а 08\~лютого 2020 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [PERSON] називає [PERSON] татом, а останній піклується про [PERSON] як про сина. Вважає, що відповідач свідомо не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує медичного догляду, лікування дитини; не спілкується із сином в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення [PERSON] ; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню [PERSON] загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Зазначає, що вона водить дитину до лікаря, школи, дитячі розважальні заклади тощо, забезпечує [PERSON] усім необхідним для дитячого життя, забезпечує здобуття дитиною освіти. Нею в повному обсязі здійснюється виховання дитини, вона піклується про фізичний та духовний розвиток сина. Жодних перешкод у спілкуванні дитини з батьком не чинилося. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 20\~жовтня 2022\~року. 20 жовтня 2022 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 24\~листопада 2022 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 04\~січня 2023 року. 04\~січня 2023 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 18\~січня 2023 року у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача. В останнє судове засідання сторони не з`явились. У заявах представник позивачки [PERSON] адвокат Маховик Р.В. та представник третьої особи управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Прилипко\~З.В. просять розглянути справу без їхньої участі. Представник позивачки позов підтримує і просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду даної справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є подругою позивачки, повідомила, що з позивачкою товаришують 6-7 років, декілька разів разом їздили на море, часто бувають один в одного в гостях. За цей час вона ніколи не бачила батька [PERSON] , від дитини про батька також нічого не чула. На Дні народження дитини вона його ніколи не бачила, зі святами батько сина не вітав. У [PERSON] є телефон, але з батьком він не спілкується. З нинішнім чоловіком позивачки у [PERSON] стосунки добрі, хлопчик називає його татом, багато проводять часу разом. Позивачка не чинила перешкод у спілкуванні сина з біологічним батьком. Свідок [PERSON] , яка є подругою позивачки, повідомила, що з нею дружить 10 років. Вона знає, що відповідач не допомагає дитині, не сплачує аліменти, в житті дитини його немає. На даний момент у [PERSON] є батько, він його виховує, [PERSON] називає його татом, а про рідного батька не згадує. За весь час вона відповідача не бачила, хоча він живе поруч, сином він не цікавиться. Позивачка не забороняла відповідачу спілкуватись із сином, він сам не бажає. До школи хлопчика водить нинішній чоловік [PERSON] . Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що 18 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Виконкомом Підліснівської сільської ради Сумського району Сумської області, актовий запис № 02 (а.с. 7). Під час шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , батьком якого є відповідач [PERSON] (а.с. 8). Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] залишено її дошлюбне прізвище [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 15 серпня 2014 року та аліменти сплачувати матері дитини [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, щомісячно, починаючи стягнення з 15 серпня 2014 року до 27 листопада 2015 року (а.с. 9-11). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції загальна сума заборгованості зі сплати аліментів на дитину за період з 01 лютого 2019 року по 09\~серпня 2022 року становить 127556 грн 20 коп. (а.с. 12). 30 березня 2017 року до актового запису про народження дитини [PERSON] , складеного 08 грудня 2012 року, внесено зміни, а саме змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » та змінено прізвище матері дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану (а.с. 13). 08 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а.с. 14). [PERSON] та її син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16, 17). Згідно характеристики на учня 4-Б класу Комунальної установи Сумської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 27, м. Суми, Сумської області [PERSON] вихованням дитини займається виключно мати, яка приділяє їй належну увагу та виховання. Батько у вихованні дитини участі не бере (а.с. 20). Відповідно до висновку управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 03\~січня 2023 року за № 26/27.1-26 орган опіки та піклування вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 69-71). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що знайшли своє підтвердження матеріалами справи обставини щодо умисного ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків, так як останній не приймає участі у вихованні сина, не спілкується з ним, не цікавиться розвитком дитини та станом її здоров`я. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, має заборгованість зі сплати аліментів, грошей у добровільному порядку на утримання і лікування сина не надає. Як пояснив в судовому засіданні представник третьої особи органу опіки і піклування, ними не з`ясовано думку [PERSON] по даній справі, оскільки на запрошення до управління він не з`явився, на наданий позивачем мобільний телефон відповів чоловік, який назвався іншим ім`ям та повідомив, що з [PERSON] не знайомий. За висновком управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 03\~січня 2023 року за № 26/27.1-26 орган опіки та піклування визнав можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 69-71). Вказані обставини, на думку суду, свідчать про свідоме нехтування відповідачем до виконання ним своїх батьківських обов`язків, про відсутність інтересу до дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992 грн 40\~коп. (2481 грн * 0,4) (а.с. 22). На підставі викладеного,

Outcome: approved