Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-03 00:00:00

29.08.2022 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Протокольною ухвалою суду від 27.10.2022 року було залучено в якості третіх осіб у справі [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити. Позивач пояснив, що відповідач є його сином. В листопаді 2019 року відповідач виїхав за кордон в Польшу. Зв`язок з рідними він не підтримує. За чотири роки телефонував лише двічі. Представник позивача пояснив, що відповідач не проживає за місцем його реєстрації, не приймає участі в утриманні квартири, в зв`язку з чим, позивач змушений сплачувати квитанції за комунальні послуги, які безпосередньо нараховуються на відповідача. Це ставить позивача у вкрай невигідне матеріальне становище. Відповідач втратив право користування житлом, оскільки не проживає там більше року без поважних причин. Після оголошеної в справі перерви 04.01.2023 позивач та його представник в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі, зазначили, що проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за останнім відомим зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та відповідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до п. 2. ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Третя особа [PERSON] позов підтримала та пояснила суду, що з відповідачем спілкується дуже рідко, останнє повідомлення від нього датується 7 липня 2022 року. Раз в пів року він телефонує з-за кордону і висловлює погрози. Коли відповідач проживав в Україні, за місцем його реєстрації, сім`я сплачувала його кредити, давала кошти на його утримання. Коли відповідач перестав отримувати кошти почались погрози з його сторони. Слідчий повідомив, що відповідач знаходиться в розшуку через крадіжку. Це стало причиною його виїзду за кордон. Після оголошеної в справі перерви подала заяву про розгляд справи без її участі. Третя особа [PERSON] позов підтримав та пояснив суду,\~що відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2019 року. Його особистих речей в квартирі немає. Він неодноразово висловлював погрози в телефонних розмовах своїй матері. Повідомляє, що частину боргів відповідач оформив на нього, в зв`язку з чим був змушений витрачати власні кошти для погашення боргових зобов`язань. Після оголошеної в справі перерви подав заяву про розгляд справи без його участі. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що на підставі договору купівлі-продажу будинку від 12 квітня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Музикою Л.І. та зареєстрованого Чернігівським Міжміським бюро технічної інвентаризації 29 квітня 2002 року за реєстровим № 1617, позивачу на праві приватної власності належить трикімнатна квартира [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно довідки № 7451 від 19 липня 2022 року, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - власник будинку, [PERSON] , [INFO] - дружина, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] син (а.с.7). Факт родинних зв`язків з [PERSON] та [PERSON] підтверджується паспортом позивача, де на на сторінці 7 в розділі «Особливі відмітки» зазначено, що [PERSON] 1990 р.н. та [PERSON] 1997 р.н. являються дітьми [PERSON] (а.с. 3-4). Актом про фактично проживаючих осіб від 20.07.2022 року підтверджується, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте за вказаною адресою не проживає з листопада 2019 року (а.с. 8). З відповіді Чернігівського районного управління поліції Головного управління національної поліції вбачається, що [PERSON] , [INFO] перебуває у розшуку по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. На момент пред`явлення позову відповідач лишається зареєстрованим у належній позивачу квартирі. Втім, всі витрати, пов`язані з утриманням майна, несе позивач, зокрема, оплачує за відповідача комунальні послуги. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Оскільки інше не встановлено чинним законом, договором, на підставі якого встановлено сервітут, відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім`ї права користування помешканням. Відповідно до п.1\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що вимоги позивача обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved