Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-12 00:00:00

У липні 2021 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19.04.2013 року. Від даного шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Від народження син проживає разом з матір`ю - [PERSON] . Відповідач [PERSON] не проявляв жодної зацікавленості до сина від його народження: ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його долі, не цікавиться його станом здоров`ям та його розвитком, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання: взагалі не спілкується з дитиною, що необхідно для його нормального самоусвідомлення: не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не цікавиться станом здоров`я сина. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивачка просила суд вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. 06.01.2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження та призначено у справі підготовче судове засідання. 21.07.2021 року ухвалою суду зобов`язано виконавчий комітет Житомирської міської ради як орган опіки та піклування надати висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . 10.10.2022 року на адресу суду надійшов рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №845 від 05.10.2022 року «Про затвердження висновку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] » з додатком 22.10.2021 року представницею позивачки подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що вважає доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими ,які спростовуються наявними матеріалами справи. 27.10.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представниця позивачки не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причин неявки суд не повідомив. Представник третьої особи подав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, висновок від 05.10.2022 року № 845 про доцільність позбавлення батьківських прав підтримав у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2007 року, який розірвано рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.04.2013 року. В шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). Від народження син проживає разом з матір`ю - [PERSON] 19.04.2013 року Богунського районного суду м. Житомира стягнуто аліменти із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання спільного сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається із довідки-розрахунку станом на січень 2021 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 178 502 грн. 58 коп. 10.02.2021 року щодо [PERSON] Обухівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби (державним виконавцем Зеленевичем О.В.) винесено постанови про арештів коштів боржника, про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобам, про накладення штрафу, про розшук майна боржника, про встановлення обмеження тимчасового обмеження боржника у праві полювання, користуванні вогнепальною, мисливською, пневматичною зброєю, встановлення тимчасово обмеження у праві виїзду за межі України, до погашення заборгованості зі сплати аліментів на сина. 10.10.2022 року до суду надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON] . Як вбачається з висновку відповідач «з сином не бачиться, не бере участі у його вихованні, не цікавиться станом здоров`я, розвитком дитини, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] втратив з батьком родинні зв`язки». Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуюче вищевикладене, суд знаходить доведеним факт ухилення відповідача від піклування про фізичний і духовний розвиток своєї неповнолітньої дитини, при цьому відповідач не скористався своїм правом подати до суду відзив та навести факти, які б спростували його вину поведінку, поважні причини, які змусили його самоусунутися від виховання дитини. Враховуючи всі обставини, з метою захисту інтересів дитини, забезпечення її зростання в умовах турботи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення. При цьому суд наголошує, що у разі зміни поведінки відповідача до своєї дитини, він має право, в порядку ст.169 СК України, на поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по відшкодуванню судового збору слід стягнути з відповідачки на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved