Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк») звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Договором №500/4833725-СК від 20.06.2018 року у розмірі 128 444 грн. 61коп. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачем [PERSON] 20.06.2018 року було укладено заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №500/4833725-СК. Відповідно до умов даного договору відповідач отримав платіжну карту із встановленим кредитним лімітом в розмірі 77 400 грн., процентна ставка за встановленим кредитним лімітом -40,43% річних, строком користування на 12 місяців з автоматичною пролонгацією з моменту встановлення кредитного ліміту на аналогічний строк. Відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим, станом на 05.09.2022 року утворилась заборгованість в розмірі 128\~444,61 грн., яка складається з наступного: 88\~698,94 грн.-заборгованість за тілом кредиту; 39\~745,67 грн.-заборгованість по відсоткам. 03 листопада 2022 року ухвалою Бориславського міського суду Львівської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Під час судового розгляду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до положень ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст.638 та ч. 1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування. Судом встановлено, що між АТ «Таскомбанк» та відповідачем [PERSON] 20.06.2018 року було укладено заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №500/4833725-СК. Відповідно до умов даного договору відповідач отримав платіжну карту із встановленим кредитним лімітом в розмірі 77 400 грн., процентна ставка за встановленим кредитним лімітом -40,43% річних, строком користування на 12 місяців з автоматичною пролонгацією з моменту встановлення кредитного ліміту на аналогічний строк. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.ст.610,611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. З огляду на викладене, вбачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним 20.06.2018 року Договором №500/4833725-СК, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного Договору, у позивача виникло право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості. Згідно наданого позивачем розрахунку, перевіреного судом, станом на 05.09.2022 року у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 128 444,61 грн., яка складається з наступного: 88 698,94 грн.-заборгованість за тілом кредиту; 39 745,67 грн.-заборгованість по відсоткам. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов АТ «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст.141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 481,00 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved