Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить розірвати договір відкриття рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) та надання кредиту в загальному розмірі 59 000,00 грн, що був укладений між нею та Акціонерним товариством «ОТП БАНК»; зобов`язати АТ «ОТП БАНК» здійснити перерахування на її рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) в розмірі 24952,00 грн в рахунок погашення заборгованості від 04.01.2021; припинити нарахування по її рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) заборгованості, яка була оформлена/утворена у неї 04.01.2021 та скасувати раніше нараховані платежі та заборгованість по ним, стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначила, що нею відкрито в АТ «ОТП БАНК» рахунок № [NUMBER] (номер картки [NUMBER] ). На даному рахунку наявний загальний розмір кредитного ліміту 59000,00грн, який частково нею використано в сумі 18 194,68 грн (станом на 03.01.2021). Погашення тіла кредиту та процентів здійснюється своєчасно. Однак, 04.01.2021 невідомі їй особи, без її відому та її згоди списали з рахунку 40 327,00 грн двома платежами: 24 952,00 грн і 15375,00 грн, про що їй стало відомо з виписки за період з 04.01.2021 по 05.01.2021. Оскільки дані дії вчинено невідомими особами без її відома та її згоди, вона 04.01.2021 негайно зателефонувала на гарячу лінію в АТ «ОТП БАНК» та звернулась з заявою про вчинення злочину в органи поліції та з письмовою заявою в Кропивницьке відділення АТ «ОТП БАНК». У відповідності до її заяви Кропивницьким ВП ГУНП в Кіровоградській області зареєстровано 04.01.2021 кримінальне провадження №12021125020000050 та розпочато досудове розслідування. В подальшому з виписок банку їй стало відомо, що сума коштів в розмірі 15 375,00 грн була повернута на її рахунок, а згідно інформації , отриманої від банку, інша сума в розмірі 24 952,00 грн отримана [PERSON] тел. [NUMBER] . Хто такий [PERSON] їй не відомо і жодних переказів на його користь вона не здійснювала. На неодноразові її звернення, які направлялись в АТ «ОТП БАНК», вона не отримала жодної письмової відповіді, крім виписок із свого рахунку та декількох відписок, де цитуються начебто пункти Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карт, За таких обставин, вичерпавши всі можливі досудові способи захисту свого порушеного права, вона змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав з даним позовом. Представник позивача -адвокат Гура К.В. в поданих до суду заявах, просив розгляд справи провести за відсутності сторони позивача, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача на неодноразові виклики до суду не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Ухвалою суду від 02.11.2021 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у Акціонерного товариства «ОТП БАНК» договір на підставі якого [PERSON] було відкрито рахунок № [NUMBER] , видано картку [NUMBER] та надано кредит у розмірі 59000,00 грн, а також розрахунок заборгованості, який існував станом на 01.01.2021 та станом на 01.09.2021, завірені належним чином. Дана ухвала отримана відповідачем 25.11.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.74), проте залишена без виконання. 13.05.2022 на адресу відповідача судом повторно направлено копію ухвали від 02.11.2021 про витребування доказів для виконання (а.с.95), яка отримана відповідачем 13.06.2022, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.101), проте залишена без виконання. Таким чином, витребувані докази АТ «ОТП БАНК» до суду надані не були. Також на ухвалу суду не надходили повідомлення про неможливість подання доказів. Судом встановлено, що [PERSON] відкрито в АТ «ОТП БАНК» рахунок № [NUMBER] (номер картки [NUMBER] ), що підтверджується копією заяви -анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 248/980/031301451/16 від 05.10.2016 (а.с.90). На даному рахунку наявний загальний розмір кредитного ліміту 59 000,00 грн, який частково нею використано в сумі 18 194,68 грн, що підтверджується випискою по рахунку за станом на 03.01.2021 (а.с.19-20). 04.01.2021 внаслідок дій третіх осіб з картки [PERSON] знято кредитні кошти в сумі 40 327,00 грн двома платежами: 24 952,00 грн та 15 375,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку за період з 04.01.2021 по 05.01.2021 (а.с.21-22). Відповідно до заяви від 04.01.2021 [PERSON] звернулась до начальника відділу АТ «ОТП Банк» та повідомила, що шахрайськими чином 04.01.2021 з її рахунку, без її згоди було знято кошти в сумі 40 000 грн, після чого вона одразу заблокувала картку та звернулась в поліцію (а.с.23). 04.01.2021 [PERSON] звернулася із заявою до поліції (а.с.33) та 04 січня 2021 року до ЄРДР внесені відомості про порушення кримінального провадження № 12021125020000050, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України про те, що 04.01.2021 невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами [PERSON] з її банківської картки АТ «ОТП Банк» в сумі 40 000 грн (а.с.34). В подальшому сума коштів в розмірі 15 375,00 грн була повернута на рахунок позивача (а.с.22), а інша сума в розмірі 24 952,00 грн отримана [PERSON] тел. [NUMBER] (а.с.35). Листом № К0001К0050/2 від 27.01.2021, АТ «ОТП Банк» повідомив [PERSON] , що банком проведено внутрішню перевірку та встановлено, що транзакція проведена відповідно до всіх вимог платіжної системи, послуги надані в повному обсязі та банк не має підстав для задоволення її вимоги стосовно повернення суми коштів спірної транзакції у розмірі 24 952 грн на її картковий рахунок, а також відсутні підстави для зупинення нарахування відсотків по картковому рахунку та запропоновано звернутися на правоохоронних органів (а.с.25). Як вбачається зі звернення [PERSON] від 19.04.2021, остання повторно звернулась до керуючого АТ «ОТП Банк» з проханням повернути неправомірно списані кошти в сумі 24 952 грн, у зв`язку з тим, що нею не вчинялись дії по її рахунку на вказану суму. У зверненні нею зазначено, що 04.01.2021 з її рахунку неправомірно списано кошти в розмірі 24 952,00 грн та 15 375,00 грн. Суму коштів 15375 грн їй повернуто без пояснення обставин такої операції, а сума коштів 24 952,00 грн їй не повернута, тому вона просила їх повернути та повідомити письмово про результат даного звернення (а.с.26- 29). У відповіді № 04-68-23/7162 від 01.06.2021 представником АТ «ОТП Банк» повідомлено [PERSON] , що договір між нею та банком продовжує діяти, тому банк продовжує обслуговування карткового рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] та нараховувати комісії за таке обслуговування. Підстави для повернення спірної суми коштів у розмірі 24 952,00 грн, відсутні (а.с.31). Крім того, з наданих представником позивача документів вбачається, що 27.01.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1601, про стягнення з [PERSON] заборгованості, за період з 07.10.2021 по 15.10.2021, в сумі 48 247,90 грн, яка включає в себе: заборгованість за кредитним договором № 248/980/031301451/16 від 05.10.2016 - 45 280,23 грн - прострочений основний борг, 2517,67 грн - прострочені проценти, а також 450 грн плату за вчинення виконавчого напису (а.с.91). З постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 68682647 від 17.02.2022 вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Городецькою Ю.С. на підставі виконавчого напису № 1601 від 27.01.2022, відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості в розмірі 48 247,90 грн (а.с.92). Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 червня 2022 року визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазовної Олени Миколаївни від 27.01.2022, зареєстрований в реєстрі № 1601 про стягнення заборгованості в сумі 48 247,90 грн з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк», таким, що не підлягає виконанню. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 18.07.2022. Також, із наданих представником позивача копій квитанцій, які наявні в матеріалах справи, встановлено, що всього за період з 04.02.2021 по 30.11.2021 позивач здійснила поповнення власної картки/рахунку на суму 10 000 грн, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 248/980/031301451/16 від 05.10.2016 (а.с.118-126). Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивач є споживачем фінансових послуг, а банк/відповідач - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». За положеннями пункту 1.24 статті 1 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі; При цьому, за пунктами 1.15, 1.23, 1.32 статті 1 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу, платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Отже, законом чітко визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом. По-перше ініціатором такого переказу має бути особа, яка не являться платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник). По-друге, кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу. Згідно пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Відповідно до п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного Банку України від 05 листопада 2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Згідно з частинами другою третьою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд приходить до висновку, що позивач здійснив всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення своєї невинуватості у здійсненні зазначених дій, а отже, як користувач картки не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням положень пункту 37.2. статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, відповідач не надав доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що банківською карткою позивач не користувалася, не втрачала, іншим особам не передавала, ПІН-коду нікому не повідомляла, ніяких операцій за кредитним рахунком не замовляла. Така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71цс15, в якій зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61 - 3239св 18), від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц, (касаційне провадження №61 -16504св 18) вказану правову позицію підтримав. Таким чином, судом встановлено, що позивач, як користувач картки своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання грошових коштів з карткових рахунків [PERSON] відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції; виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, [PERSON] повідомила про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів, враховуючи наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимов в повному обсязі. При цьому відповідач, у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, не довів вину позивача у вказаних операціях, відзив на позов не подав, доказів щодо вчинення позивачем будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів зі свого рахунку також відповідачем не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем допущене істотне порушення вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», оскільки є факт здійснення операцій за кредитним рахунком позивача, які вона не замовляла, які вчинені без її згоди та відома, що завдало їй істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості, яку позивач має погашати, та нарахування плати у великому розмірі за кредитні кошти, які нею не отримувались, тому необхідно застосувати до спірних правовідносин положення статті 651 ЦК України та розірвали кредитний договір. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», результат вирішення даної цивільної справи, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з Акціонерного товариства «ОТП БАНК» на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. Крім того, в окремо поданій заяві від 17.06.2022, яка відправлена на адресу відповідача (а.с.129-130), представник позивача просить вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які складаються з витрат на послуги адвокат в розмірі 8 600 грн. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин 1 та 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19). Аналогічна позиція висловлена також Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св 19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св 19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61 -44217св 18), від 15.06. 2021 у справі № 159/5837/19. На підтвердження обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу, яка надавалася позивачу у зв`язку з розглядом даної справи, представником позивача адвокатом Гура К.В. надано до суду (а.с.103-112): - договір про надання правничої допомоги від 26.01.2021, укладеного між Адвокатським Бюро «Констянтина Гури» та [PERSON] , в якому передбачено, що розмір гонорару, визначається окремо додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору; - додаткову угоду № 1 від 23.08.2021 до договору про надання правової допомоги № 26/01 від 26.01.2021, яка визначає вартість та порядок оплати юридичних послуг (гонорару) за надання правової допомоги в Кіровоградському районному суді Кіровоградської області щодо розірвання договору про відкриття рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) та надання кредиту в загальному розмірі 59 000,00 грн, що був укладений між [PERSON] та Акціонерним товариством «ОТП БАНК». З якої вбачається, що правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання - передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печаткою та в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов договору, додаткові витрати, які понесені Бюро понад узгоджену суму гонорару; - рахунок на оплату за надання правової допомоги на суму 5 000 грн; - квитанція від 03 вересня 2021 року про сплату 5 000 грн від [PERSON] ; - акт приймання - передачі наданих послуг № 1 від 17 червня 2022 року до договору про надання правової допомоги № 26/01 від 26.01.2021, в якому зазначено обсяг виконаних робіт з надання правової допомоги та загальна вартість наданих послуг, яка складає 8 600,00 грн, підписана сторонами договору та скріплена печаткою; - рахунок на оплату 3 600, 00 грн. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, від відповідача до суду не надходило. Враховуючи, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 600,00 грн є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, суд вважає заявлену суму витрат обґрунтованою, у зв`язку з чим задовольняє заяву в повному обсязі.

Outcome: approved