Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

ТОВ «Кредекс Фінанс» звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №1/19-05/в від 29.05.2006 в сумі 666\~685,45 грн. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.07.2012 відкрито провадження у справі. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2012 справу передано на розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2013 позов задоволено повністю. Ухвалою суду від 09.04.2014 замінено стягувача із ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ ФК «Довіра та гарантія». Ухвалою від 13.06.2019 заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою від 20.11.2020 справу прийнято до розгляду суддею Цитульським В.І., призначено підготовне засідання. Ухвалою від 03.10.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 29.07.2005 між ЗАТ «Агробанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту№1/19-05/в на суму 25\~627 доларів США зі сплатою 12 процентів річних, строком з 29.07.2005 по 28.07.2010. Позичальник умови договору порушив у зв`язку із чим виникла заборгованість. Позивач набув права вимоги до відповідача. На момент передання права вимоги заборгованість відповідача становила 275\~147,21 грн., яка складалася із 198\~423,97 грн. тіла кредиту, 64\~973,95 грн. відсотків та 11\~749,29 грн. комісії. За період з 27.09.2011 по 02.07.2012 позивачем нараховано три проценти річних в сумі 6\~332,15 грн. та пеню в розмірі 0,5 процентів на суму 385\~206,09 грн. Згідно відзиву відповідач заперечує проти позову, зазначає, що договір кредиту №1/19-05/в було розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2007. Відтак кредитор не мав права на подальше відступлення права вимоги за таким договором. Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, яка мотивована тим, що право на позов у кредитора за договором кредиту №1/19-05/в виникло ще 24.01.2006. В судове засіданні сторони не з`явилися, причин нез`явлення не повідомили. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача. Відтак суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. При чому, зважаючи,що в матеріалах справи міститься відзив відповідача, справа розглядається в загальному порядку. Обставини, встановлені судом. Між АТ «Агробанк» та [PERSON] укладено договір кредиту №1/19-05/в від 29.07.2005 за умовами якого АТ «Агробанк» зобов`язався надати [PERSON] грошові кошти в сумі 25\~627 доларів США строком з 29.07.2005 по 28.07.2010 зі сплатою 12 процентів річних. Між ПАТ «Банк Восток», як правонаступником АТ «Агробанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги від 26.09.2011 за яким ПАТ «Банк Восток» відступило в користь ТОВ «Кредекс Фінанс» права вимоги за договором кредиту №1/19-05/в від 29.07.2005. Позивачем надано виписки по рахунку за договором кредиту №1/19-05/в від 29.07.2005 станом на 26.09.2011. Між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ ФК «Довіра та гарантія» укладено договір відступлення права вимоги від 17.02.2014 за яким ТОВ «Кредекс Фінанс» відступило в користь ТОВ ФК «Довіра та гарантія» права вимоги за договором кредиту №1/19-05/в від 29.07.2005. Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2007 позов ЗАТ «Агробанк» про розірвання договору та стягнення суми задоволено, стягнено із [PERSON] заборгованість за договором №1/19-05 від 29.07.2005 в сумі 150\~786,64 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 3\~219 грн. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За правилами\~статей 256-258 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята\~статті 261 ЦК України). У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої\~статті 1050\~ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі\~статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 №6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, провадження №14-16цс18. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). За змістом ст.625 ЦК України, нараховані на суму боргу три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.03.2019 року у справі № 757/44680/15-ц, провадження № 61-32171сво18, зазначив, що конструкція\~статті 625 ЦК України\~щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі №727/4474/17, провадження № 61-13338св20, від 23 жовтня 2021 року у справі № 545/746/20, провадження № 61-18895св20, від 05 серпня 2022 року у справі № 757/63074/19-ц, провадження № 61-17638св21. У постанові від 26.10.2022 у справі № 409/129/20 Верховний Суд зазанчив, що позивач звернувся до суду, коли\~строк дії кредитного договору закінчився, тому позовна давність щодо стягнення боргу за кредитним договором спливла, а правовідносини між сторонами трансформувалися у натуральне зобов`язання. Оскільки кредитор пропустив строк звернення до суду з вимогою до боржника про стягнення основного боргу, три проценти річних не можуть бути нараховані у зв`язку з їх безпідставністю. Кредитор не має права на нарахування трьох процентів річних на зобов`язання, яке існує лише в натуральному вигляді, тобто таке, що не підлягає захисту в судовому (примусовому порядку). З огляду на вказане три проценти річних у справі, що переглядається, нараховані в натуральному зобов`язанні, тому в задоволенні позову про стягнення трьох процентів річних необхідно відмовити за безпідставністю. У пункті 61 Рішення від 09.10.2018 у справі «Фонд «Батьківська турбота» проти України» ЄСПЛ указав, що помилки та недоліки, допущені державними органами влади, повинні служити на користь постраждалих осіб, особливо в разі відсутності інших конфліктуючих приватних інтересів. Іншими словами, ризик вчинення державними органами будь-якої помилки має нести держава і ці помилки не повинні виправлятись за рахунок зацікавленої особи. Висновки суду. Правовідносини сторін виникли на підставі кредитного договору. Кредитна заборгованість за таким договором, яка існувала станом на 23.01.2007, була стягнена рішенням суду в сумі 150\~786,64 грн. Така заборгованість не може бути стягнення повторно. Крім того, після пред`явлення до позичальника вимоги неможливим є нарахування визначних договором процентів, комісії та пені. Щодо трьох процентів річних, то право позивача на їх нараховування виникає після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Разом із тим, зважаючи, що на час пред`явлення позову, щодо основного боргу, сплив строк позовної давності, нарахування трьох процентів річних є неможливим. За вказаних обставин у задоволенні позову слід відмовити. Інші доводи сторін не впливають на вирішення спору, тому їх аналіз суд не здійснює. Оскільки суд відмовляє у позові, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню. Інших судових витрат до стягнення не заявлено.

Outcome: dismissed