Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

26.08.2022 Концерн «Міські теплові мережі», в особі представника Калініної-Заєць Ю.М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] та отримує послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. У період з 01.07.2014 по 31.10.2021 позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 25080,38 гривень, яку відповідачем сплачено у повному обсязі не було. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 25\~080,38 гривень та судовий збір у розмірі 2\~481 гривень. Ухвалою суду від 31.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 21.09.2022 відповідач [PERSON] звернулася з заявою про відкладення судового засідання та надання можливості для ознайомлення з матеріалами справи. Цього ж дня остання ознайомилася з матеріалами справи у повному обсязі особисто. 03.10.2022 відповідач надала до суду відзив на позовну заяву та окремо заяву про застосування позовної давності відносно вимог позивача. В обґрунтування відзиву остання зазначила, що вона через додаток «Дія» дізналася про наявність справи за позовом Концерну «МТМ» до неї щодо стягнення заборгованості за надані послуги. Вказала, що вона мала статус дитини-сироти до 30.08.2018 року та мала визначені пільги і не повинна була сплачувати за теплову енергію. Вона як фізична особа не укладала будь-якого договору з позивачем щодо надання їй послуг, а тому не мала зобов`язання щодо їх оплати. Додатково зазначила, що строк позовної давності у даній справі необхідно обраховувати з дня звернення позивача до суду з позовом. Точної дати звернення позивача до суду вона не знає, а лише може припустити, що нею є 31.08.2022, тому строк позовної давності вона обраховує з 01.09.2022 і за цих обставин вважає розрахунок заборгованості наданий позивачем нечинним. 15.11.2022 представником позивача було надано письмові заперечення на відзив, в яких зазначили, що вважають свої позовні вимоги повністю обґрунтованими, оскільки відсутність письмового договору не є підставою для звільнення від сплати отриманих житлово-комунальних послуг. Підстав для застосування строків позовної давності не вбачають, зокрема і через обставини введення карантину у зв`язку з запобіганню поширення коронавірусної хвороби. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи, зокрема у позовній заяві та відповідно до окремої заяви від 26.10.2022 просили про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 19.09.2002 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією наданою Управлінням державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 29.08.2022 № 04-46/3425 та копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Орджонікідзевським РВ у м. Запоріжжі УДМС в Запорізькій області від 05.07.2016. Відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради «Про надання статусу дитини-сироти» від 30.08.2013 № 377/9 [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини-сироти. Зазначене також підтверджується Витягом з обліково-статистичної картки дитини-сироти та дитини позбавленої батьківського піклування. Остання перебувала на первинному обліку дітей, які залишилися без батьківського піклування з 14.08.2013. Відомостей про те, що [PERSON] після досягнення нею 18 років продовжила навчання або того, що держава здійснювала її повне забезпечення до 23 років відзив не містить, як і не долучено про це відповідних документів. Враховуючи, що відповідач проведенням реєстрації свого місця проживання за адресою: [ADDRESS] , сама в силу ст. 29 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначила його як постійне місце проживання (останнє вона не змінила і на час розгляду справи), то саме за цією адресою у неї виникають права та обов`язки, зокрема щодо сплати виставлених рахунків за послуги з централізоване опалення та постачання гарячої води. Відповідно до довідки - розрахунку Концерну «МТМ» щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, заборгованість відповідача за період з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2021 року, складає 25\~080,38 гривень. Вказаний розрахунок\~заборгованості\~є повним, чітким, об`єктивним, він узгоджуються з умовами чинного законодавства. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 та іншими нормативно-правовими актами України, яка діяла на час виникнення правовідносин. Обов`язок Споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі УРСР (ст.ст. 67, 68). Відсутність між сторонами договору на надання послуг централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном «МТМ» послуг, оскільки обов`язок оплати випливає з Закону. Згідно з положеннями ст.ст.64,68 ЖК України\~наймач зобов`язаний своєчасно сплачувати комунальні послуги, а повнолітні члени сім`ї наймача несуть солідарну з ним майнову відповідальність за зобов`язаннями зі сплати цих послуг. Крім того, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. На відповідача було покладено обов`язок укладення договору з позивачем на надання житлово-комунальних послуг, а саме, послуг з централізованого опалення, однак відповідач не уклала зазначений договір, хоча послуги з теплопостачання отримувала. Договір між сторонами не укладено. Враховуючи відсутність договору між сторонами, облік кількості відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому для фіксації коштів, що надходять за послуги теплопостачання. Зважаючи на приписи ч. 1 ст. 11 ЦК України, відсутність підписання договору не звільняє відповідача від сплати наданих послуг. Вказаною нормою чинного законодавства передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 р. у справі № 904/7377/17; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 р. у справі № 7128916/17-ц; у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 908/3159/19. Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідача, як споживачав послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено порядок оплати житлово-комунальних послуг. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливість стягнення з споживача на користь теплопостачальної організації послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Згідно Статуту Концерну «Міські теплові мережі», предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, її розподілення для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій, установ і її збут, тобто Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води. Система теплопостачання житла відповідача є загальнобудинковою, від`єднання від централізованого опалення не проводилось, тому послуги відповідачу, надавались постійно і в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Доказів на спростування факту наявності заборгованості чи її розміру станом на час розгляду справи відповідачем не надано. Заперечень з боку споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу Концерну не надходило. В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Разом із тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У даному випадку позивач був обізнаний, що відповідач протягом тривалого часу, а саме з липня 2014 не здійснював оплату за надані послуги до листопада 2021 на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяця. Проте, до суду із даним позовом позивач звернувся 26 серпня 2022 (відповідно до відбитку штемпелю суду), тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до липня 2019. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У даному випадку відповідачем заявлено про застосування позовної давності, що підтверджується її заявою. З урахуванням викладеного та наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги за період з липня 2014 року по жовтень 2021 року (включно), задоволенню підлягають позовні вимоги за період з серпня 2019 по жовтень 2021 року включно, на суму 9254,14 гривень. Суд, в цьому випадку бере до уваги, що саме на цей період відповідач була вже повнолітньою особою з повною цивільною дієздатністю. Про наявність у неї будь-яких пільг щодо сплати житлово-комунальних послуг на той час остання не зазначала. Зареєстрованого місця проживання відповідач не змінювала та фактично користувалася послугами, які надавалися позивачем. Посилання позивача, що їй не відома точна дата звернення позивача з позовом до суду спростовуються тим, що вона особисто 21.09.2022 ознайомилася з матеріалами цивільної справи в повному обсязі і на час складання відзиву на позов та заяви про застосування позовної давності (30.09.2022 складено, до суду надані 03.10.2022), остання щодо такої дати була достеменно обізнана. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач свої зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання виконувала неналежним чином, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 9254,14 гривень. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 915,49 гривень.

Outcome: partial