Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , де окрім нього також зареєстровані його колишня дружина, яка є відповідачем у справі, та їх діти третя особа [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , [INFO] . У жовтні 2021 року відповідач з власної ініціативи виселилася з квартири, але з місця реєстрації у встановленому законом порядку не зналася. Зазначає, що відповідач забрала з квартири всі свої особисті речі, до квартири не з`являється, за комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні квартири не приймає та прав на проживання не заявляє. Вказує, що реєстрація відповідача порушує його право на вільне користування квартирою, оскільки остання не сплачує за комунальні послуги та не приймає участі в утриманні квартири. Вважає, що у зв`язку з відсутністю відповідача у вказаному житлі понад встановлені законом терміни без поважних причин, вона втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2022 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2022 року зобов`язано Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради надати інформацію про власника квартири з наданням завірених належним чином копій правовстановлюючих документів. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2022 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Комунальне підприємство «ЖИЛСЕРВІС-5» Дніпровської міської ради. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2022 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [PERSON] . Позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Додатково в судовому засіданні позивач пояснив, що відповідач виїхала з квартири в жовтні 2021 року, але періодично туди ще з`являлася. Потім через наявні з відповідачем конфлікти він змінив замки на вхідних дверях квартири, щоб остання не могла потрапити до квартири. Також позивач вказав, що після того, як відповідач виїхала в жовтні 2021 року з квартири, вона не всі свої особисті речі звідти забрала, у зв`язку з чим він їх у подальшому переніс у гараж. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність, а також відзив не подавала, у зв`язку із чим, суд, враховуючи згоду позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити, підтвердив, що дійсно після жовтня 2021 року відповідач, яка є його матір`ю, періодично з`являлася у квартирі, але чому вона виїхала з квартири та чи хоче повернутися назад він не знає. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову та пояснила, що у сторін у справі були серйозні конфлікти, у зв`язку з чим відповідач, яка є її матір`ю, і виїхала з квартири в жовтні 2021 року. Також третя особа [PERSON] підтвердила, що після жовтня 2021 року відповідач навідувалася до квартири, оскільки там залишилася частина її речей. Просила врахувати, що спільне сумісне майно між сторонами не поділено, відповідач їй розповідала, що має намір проживати у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Повідомила, що на сьогоднішній день відповідач не може прибути до судового засідання та вселитися до квартири, оскільки вона через воєнний стан виїхала з України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-5» Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши позивача, третіх осіб [PERSON] та [PERSON] , свідка [PERSON] , дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Сторони з 27 вересня 1997 року перебували у шлюбі, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року розірвано (а.с.10). Позивач є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією ордера №2947 серії ІІІ, виданого 22 травня 2008 року Красногвардійською Радою народних депутатів в м. Дніпропетровську. Даний ордер було видано позивачу, сім`я якого складалася з чотирьох осіб, а саме з позивача, відповідача та дітей: третіх осіб [PERSON] і [PERSON] (а.с.8,61). \~ \~ \~ \~Відповідно до\~копії довідки\~№210\~про склад\~сім`ї або\~зареєстрованих у\~житловому приміщенні/будинку\~осібвід 14 січня 2022 року, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, вбачається, що в квартирі [ADDRESS] ,\~ зареєстровані позивач, відповідач, третя особі [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Також довідкою,\~наданою відділом\~обліку та\~моніторингу інформації\~про реєстрацію\~місця проживання\~Управління з\~питань громадянства,\~паспортизації,\~реєстрації та\~еміграції ГУДМС України в Дніпропетровській області від 01 червня 2022 року, встановлено, що відповідач з 01 жовтня 2002 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.17). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначив, що є сусідом сторін із середини 90-х років, які проживали в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Останній рік чи півтора відповідач у даній квартирі не проживає, знає лише, що між сторонами були конфлікти, але чому відповідач виїхала та чи залишилися там її речі йому не відомо. З копії акту від 07 травня 2022 року вбачається, що відповідач за адресою: [ADDRESS] , з жовтня 2021 року не проживає (а.с.14). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Згідно частини першої статті 71 Житлового кодексу, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною першою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрована у спірній квартирі та має намір у ній проживати. Після виїзду у жовтні 2021 року з квартири відповідач залишила там частину своїх особистих речей, періодично навідувалася до квартири, аж до поки позивач змінив замки на вхідних дверях, щоб відповідач не могла потрапити до квартири. Під час розгляду справи, судом не встановлено, що відповідач на праві власності має інше житло. За таких обставин, у суду відсутні підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування спірним житлом. Той факт, що шлюб між сторонами розірвано, суттєвого значення для вирішення спору не має, оскільки за частиною четвертою статті 156 Житлового кодексу, припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє відповідача права користування житловим приміщенням. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed