Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 11052,98 грн. Заява обгрунтована тим, що 13.07.2018 року на вул. В.Морська в м.Миколаєві сталася ДТП за участю транспотрих засобів «KIA CEED», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Renault Dokker», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Центрального районного суду м.Миколаєва від 27.08.2018 р. ДТП сталася внаслідок порушення [PERSON] п.п. 2.3 «б», 13.1 Правил Дорожнього руху, тобто вчинення [PERSON] правопорушення, яке передбачене ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Уніка». Позивач звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 53229,98 грн. Однак страховою компанією здійснено страхову виплату лише 42177,00 грн. За такого, позивач просить стягнути з відповідача різницю страхового відшкодування у розмірі 11052,98 грн, а також судові витрати. Рух справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 09.01.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 24.03.2020 року. 16.03.2020 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про поновлення строку на подання до суду відзиву, разом із заявою надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що він є неналежним відповідачем, оскільки, його відповідальність на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Українська страхова група», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/1406129. На думку сторони відповідача, враховуючи укладений з ПрАТ «СК «Уніка» договору страхування, остання повинна була повністю відшкодувати заподіяну шкоду, внаслідок ДТП стороні позивача, а тому відповідач вважає, що фактично у позивача виник спір не з відповідачем, а з ПрАТ «СК «Уніка» щодо суми розміру страхового відшкодування. 24.03.2020 року підготовче судове засідання відкладено на 26.05.2020 року, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі. Ухвалою від 26.05.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 27.08.2020 року. Судові засідання призначені на 27.08.2020, 24.11.2020 та 22.02.2021 року відкладено у зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою суду від 12.04.2021 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», відкладено судове засідання на 07.06.2021 року. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання 07.06.2021 року розгляд справи перенесено на 22.09.2021 року. Ухвалою від 22.09.2021 року постановлено витребувати у ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» всі дані щодо виплати страхового відшкодування (страхової виплати), яке здійснене страховиком у межах страхової суми за договором страхування відповідальності, укладеного з [PERSON] , поліс ОСЦПВ ВНТЗ № АМ/00146129, судовий розгляд справи відкладено на 25.11.2021 року. 25.11.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді Черенкової Н.П. в нарадчій кімнаті у складі колегії суддів з розгляду кримінальної справи №490/2405/18 за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ч.2 ст.115, ч.4,ст. 187 ККУ, розгляд справи відкладено на 01.03.2022 року. У зв`язку з неявкою сторін у судові засідання 01.03.2022 розгляд справи відкладено на 26.10.2022 року. Ухвалою суду від 26.10.2022 року, відкладено розгляд справи на 07.12.2022 року, повторно витребувано у ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» всі дані щодо виплати страхового відшкодування (страхової виплати), яке здійснене страховиком у межах страхової суми за договором страхування відповідальності, укладеного з [PERSON] , поліс ОСЦПВ ВНТЗ № АМ/00146129. 07.12.2022 року, у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 23.01.2022 року. Сторони до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст.223 ЦПК України. Згідно вимог ч.2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 13.07.2018 року на вул. В.Морська, в районі будинку 13, в м.Миколаєві сталася ДТП за участю транспотрих засобів «KIA CEED», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Renault Dokker», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.08.2018 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вказана постанова районного суду є чинною і має по цій справі преюдиційне значення, вказані обставини стосовно вини [PERSON] у вказаному ДТП відповідно до вказаної норми ч. 6 ст.82 ЦПК України не підлягають доведенню. Як вбачається з копії полісу №АМ/1406129 від 26.12.2017 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПрАТ «СК «Уніка». Відповідно до вказаного полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого складає 200\~000,00 грн. - шкода заподіяна життю та здоров`ю; 100\~000,00 грн. - шкода заподіяна майну; 0,00 грн. - розмір франшизи. На підтвердження витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля, позивачем надано: акт виконаних робіт № ММ-00004612 від 26.12.2018 року ТОВ «М Моторс» на суму 54731,00 грн.; страховий акт № СТО-18-8860/1 від 29.10.2018 року, розрахунок страхового відшкодування від 29.10.2018 року, згідно якого сума страхового відшкодування складає 53229,98 грн. Як вбачається з платіжного доручення №53200 від 30.10.2018 року, ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило ТОВ «М Моторс» страхове відшкодування на ремон автомобіля «Renault Dokker», р.н. [NUMBER] в розмірі 53229,98 грн. 12.11.2018 року позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» із заявою на виплату страхового відшкодування у порядку регресу Вих. №09-06-08/8127 у сумі 53229,98 грн. Згідно платіжного доручення №087586 від 17.05.2019 року на рахунок НАСК «Оранта» ПрАТ «СК «Уніка» перераховано страхове відшкодування у розмірі 42\~177,00 грн. 20.05.2019 року позивачем направлено на адресу відповідача регресну вимогу Вих. №08-03-14/4650, згідно якої просить [PERSON] сплатити суму страхового відшкодування у порядку регресу в розмірі 11\~052, 98 грн. IV.ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ.ПОЗИЦІЯ СУДУ Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» від\~23\~лютого 2006\~року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). У відповідності до положень ст.979 Цивільного кодексу України (надалі в тексті - ЦК України), за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідаль-ності власників наземних транспортних засобів» (надалі в тексті - Закон) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавс-тву України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Положеннями статті 22 Закону, передбачено, що під час настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 512 ЦК України - кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (у даному випадку потерпілий) може бути замінений його страховиком внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (винуватця ДТП) з відшкодування останньої. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, дого-вір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст.37 вказаного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц та від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц. Суд вважає, що саме на ПрАТ «СК «Уніка», як страховика відповідача, покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 р. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (п.31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.10.20 року у справі № 640/22013/18). За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц ). Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Іншої норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. У потерпілої особи відсутнє альтернативне право обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи, що позов подано до завдавача шкоди, при цьому матеріали справи не містять доказів настання обставин, зокрема, відмови ПрАТ «СК «Уніка» від регламентних виплат за зверненням позивача у межах страхового ліміту за договором, укладеним з [PERSON] , у зв`язку з чим слід зробити висновок, що позивач погодився з сумою, сплаченою страховиком відповідача, позивачем не доведені вимоги щодо розміру частки відповідальності відповідача поза лімітом страхового відшкодування, визначеного договором, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмові у задоволенні позову. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~передбачено, що суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей\~1\~та\~17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів"\~встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов протиУкраїни", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). V. СУДОВІ ВИТРАТИ Статтею 133\~ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 13\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. За такого, у зв`язку з відмовою у позові судовий збір покладається на позивача у справі на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed