Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

У вересні 2022 року АТ КБ ПриватБанк звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що АТ КБ ПриватБанк та [PERSON] 01.02.2008 року уклали кредитний договір № К3V0АN23463754. Згідно договору АТ КБ ПриватБанк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 16836,90 доларів США на термін до 30.01.2015 р., а відповідач зобов`язана повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти| (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається і заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідні кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № К3V0АN23463754. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. 04.04.2012 року АТ КБ\~ПриватБанкзвернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави відповідача. 27.10.2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, винесення рішення Броварський міськрайонний суд Київської області від 27.10.2014 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованість за тілом кредиту становить 3734,77 доларів США. Оскільки, з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Броварський міськрайонний суд Київської області від 27.10.2014 року, тобто за період з 01.02.2008 року по 10.04.2014 року, то за період після подання позовної заяви від 18.05.2014 року, з 19.05.2014 по 12.11.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 726,94 доларів США - 3 % річних від простроченої суми, що за курсом 28,16 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.11.2020 року складає 20470,63 грн. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 08 листопада 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, в якому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області по справі № 361/90/18 від 11.02.2019 (суддя Радзівіл А.Г.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 27.05.2019, в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01 лютого 2008 року за № К3V0АN23463754 в розмірі 3921,43 долари США відмовлено. Таким чином, АТ КБ "ПриватБанк" втратив можливість стягнути борг, звернутися за захистом своїх прав кредитора за кредитним договором № К3V0АN23463754 у судовому порядку. Вважає, що зі сторони АТ КБ "ПриватБанк" не лише умисно приховано наявність рішень судів між сторонами, а й відбувається зловживанням правом. У рішенні Броварського міськрайонного суду Київської області по справі №361/90/18 від 11.02.2019 встановлено, що 26 жовтня 2015 року рішенням Апеляційного суду Київської області задоволено частково апеляційну скаргу банку та скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області в частині визначення способу реалізації. Визначено спосіб реалізації заставного майна шляхом продажу ПАТ КБ "ПриватБанк", з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, з початковою ціною, відповідно до оцінки майна, визначеної пунктом 17.10 кредитно-заставного договору в розмірі 56620 грн. Згідно акту прийому-передачі транспортного засобу від 23 травня 2016 року вбачається, що 19 травня 2016 року відповідач [PERSON] передала представнику ПАТ КБ ПриватБанк Чорбану М.В. автомобіль марки СНЕRY, модель А 15 АМULЕТ, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, три комплекти ключів Автомобіль прийняв на стоянку банку [PERSON] 23 травня 2016 року. Суд першої інстанції звернув увагу, що після задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль, відповідач 23 травня 2016 року передала транспортний засіб представнику банку про що свідчить акт прийому-передачі транспортного засобу, передавши ПАТ КБ "ПриватБанк права на ТЗ та у повне розпорядження кредитора для подальшої його реалізації відповідно до ЗУ Про заставу", та з ухваленням судом рішення про звернення стягнення на предмет застави взагалі не мала можливості розпоряджатися автомобілем, правами на нього. Позивач не надав до суду будь-яких доказів на підтвердження вчинення будь-яких дій для реалізації заставного майна згідно рішення Апеляційного суду Київської області 26 жовтня 2015 року." В свою чергу, суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу по справі №361/90/18, зазначив, що Матеріали справи свідчать, що ПАТ КБ ПриватБанк" звертаючись до Броварського міськрайонного суду Київської області у травні 2014 року з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, вказував що заборгованість по кредиту складає 4203,61 доларів США, що еквівалентно 53007,57 грн., а відповідно до оцінки майна, визначеної пунктом 17.10 кредитно-заставного договору автомобіль оцінений у розмірі в розмірі 56620 грн., що цілком покриває розмір заборгованості [PERSON] Таким чином, АТ КБ ПриватБанк намагається нарахувати 3% річних на зобов`язання, яке забезпечене заставою на яку було звернено стягнення, без надання інформації про реалізацію предмета застави. Застосовуючи всі доступні способи захисту, у випадку якщо попередньо вказані доводи відповідача не будуть сприйняті судом як обгрунтовані, відповідач заявляє про застосування наслідків спливу строку позовної давності, зокрема необхідність обмеження нарахування 3% річних останніми трьома роками, які передували подачі позову. Проте, враховуючи, що судовими рішеннями по справі №361/90/18, які набрали законної сили, відмовлено АТ КБ ПриватБанк" у стягненні заборгованості за кредитним договором від 01 лютого 2008 року за № К3V0АN23463754, тобто вимоги про стягнення за вказаним договором, не можуть бути захищені в судовому порядку, а між сторонами виникло натуральне зобов`язання, що спричинює неможливість застосування положення статті 625 ЦК України, просить у позові відмовити у повному обсязі. 05 грудня 2022 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якій посилався на те, що АТ КБ ПриватБанк та [PERSON] 01.02.2008 року уклали кредитний договір № К3V0АN23463754. Згідно договору АТ КБ ПриватБанк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 16836,90 доларів США на термін до 30.01.2015 р., а відповідач зобов`язана повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти| (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається і заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідні кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № К3V0АN23463754. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. 04.04.2012 року АТ КБ\~ПриватБанкзвернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави відповідача. 27.10.2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Зазначають, що станом на день подачі відповіді на відзив предмет застави не реалізовано. Таким чином, винесення рішення Броварський міськрайонний суд Київської області від 27.10.2014 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованість за тілом кредиту становить 3734,77 доларів США. Оскільки, з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Броварський міськрайонний суд Київської обл від 27.10.2014 року, тобто за період з 01.02.2008 року по 10.04.2014 року, то за період після подання позовної заяви від 18.05.2014 року, з 19.05.2014 но 12.11.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 726,94 доларів США - 3 % річних від простроченої суми, що за курсом 28,16 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.11.2020 року складає 20470,63 грн. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Що стосується рішення Броварського міськрайонного суду Київської облласті від 11.02.2019 року по справі 361/90/18, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк ?ПриватБанк? до ОСОБА 2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01 лютого 2008 року за № К3V0АN23463754 в розмірі 3921,43 долари США відмовлено, зазначає, що станом на сьогоднішній день заборгованість відповідача не погашена. Банк повністю виконав свої обов`язки й надав позичальнику кредитні кошти, однак останній свої обов`язки за кредитним договором належним чином не виконав. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи що договір не є розірваним або припиненим згідно правових підстав визначених ст. ст. 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту. Таким чином, винесення рішення Броварським міськрайонним судом Київської області від 11.02.2019 року по справі 361/90/18 не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Щодо строків позовної давності зазначає. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Оскільки позичальник свої зобов`язання за договором не виконані, будь-яких доказів виконання не надано, такий договір не може вважатись виконаним. У зв`язку з цим, оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. В судове засідання сторони не з`явились, належним чином були повідомлені про час, день, місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що АТ КБ ПриватБанк та [PERSON] 01.02.2008 року уклали кредитний договір № К3V0АN23463754. Згідно договору АТ КБ ПриватБанк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 16836,90 доларів США на термін до 30.01.2015 р., а відповідач зобов`язана повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області по справі №361/90/18 від 11.02.2019, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 27.05.2019, в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01 лютого 2008 року за № К3V0АN23463754 в розмірі 3921,43 долари США відмовлено. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області по справі №361/90/18 від 11.02.2019 року встановлено, що 26 жовтня 2015 року рішенням Апеляційного суду Київської області задоволено частково апеляційну скаргу банку та скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області в частині визначення способу реалізації. Визначено спосіб реалізації заставного майна шляхом продажу ПАТ КБ "ПриватБанк", з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, з початковою ціною, відповідно до оцінки майна, визначеної пунктом 17.10 кредитно-заставного договору в розмірі 56620 грн. Згідно акту прийому-передачі транспортного засобу від 23 травня 2016 року вбачається, що 19 травня 2016 року відповідач [PERSON] передала представнику ПАТ КБ ПриватБанк Чорбану М.В. автомобіль марки СНЕRY, модель А 15 АМULЕТ, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, три комплекти ключів. Автомобіль прийняв на стоянку банку [PERSON] 23 травня 2016 року. Відповідно ч.\~1\~ст.\~76\~ЦПК\~України\~доказами\~є\~будь-які\~дані,\~на\~підставі\~яких\~судвстановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обстав справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів, 3) показаннями свідків. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.\~1\~ст.\~509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Представник позивача посилався на те, що з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Броварський міськрайонний суд Київської області від 27.10.2014 року, тобто за період з 01.02.2008 року по 10.04.2014 року, то за період після подання позовної заяви від 18.05.2014 року, з 19.05.2014 по 12.11.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 726,94 доларів США - 3 % річних від простроченої суми, що за курсом 28,16 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.11.2020 року складає 20470,63 грн. Суд не може прийняти до уваги такі твердження позивача, що також спростовуються встановленими обставинами на підставі зібраних та досліджених доказів у судових рішеннях першої та апеляційних інстанцій у цивільних справах за № 361/90/18, № 361/3970/14-ц відносно відповідача [PERSON] . \~ \~ \~ \~Окрім того,\~у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) зазначено, що натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, наявні докази у матеріалах справи, висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18), суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог, а тому в задоволенні позову відмовляє.

Outcome: dismissed