Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Представник АТ «Кредобанк» звернувся Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 11.10.2019 р.\~між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-228048, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. В порушення умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 23.11.2021 р., утворилась заборгованість в розмірі 187\~443,58 грн., з яких: 144\~908,06 грн. тіло кредиту, 42\~535,52 грн. - відсотки. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2022 року позов АТ «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № CL-228048, у розмірі 187\~443,58 грн., з яких: 144\~908,06 грн. тіло кредиту, 42\~535,52 грн. відсотки та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2811,65 гривень. Відповідач\~\~ [PERSON] , не погоджуючись з рішенням суду, подала заяву про перегляд заочного рішення. Заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом АТ «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2022 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 21.10.2022 року представником відповідача подано відзив на позов, в якому зазначено, що до позовної заяви позивач надав кредитний договір № СL-228048 від 11.10.2019 р. та додаток № 1 до даного договору з графіком платежів за період з 11.11.2019 р. по 10.10.2014 р. на суму платежу 322\~474,33 грн. Однак, згідно Додаткового договору № 1 до кредитного договору № СL-228048 від 26.05.2020 р. та від 22.09.2020 р. укладеного між сторонами з метою зменшення кредитного навантаження на платоспроможність відповідача в умовах карантину, сторони погодили змінити порядок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом підписання нового графіку платежів. З моменту підписання цього Додаткового договору Додаток № 1 до кредитного договору № СL-228048 від 11.10.2019 р. втрачає чинність. Відповідач має квитанції згідно яких вона погашала заборгованість по кредиту за період 11.10.2019 р. по 11.11.2021 р. В матеріалах справи міститься досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань від 26.10.2021 р., яку відповідач не отримувала від позивача. З моменту пред`явлення вимоги про повернення заборгованості проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно виписки за період з 11.10.2019 р. по 11.02.2020 р. позивач замість погашення заборгованості по тілу кредиту залишає вихідний залишок 25 грн. і зараховує його лише 11.02.2020 р., тим самим навмисно збільшує розмір відсотків по кредиту. За кредитним договором № СL-228048 від 11.10.2019 р., за яким утворилася заборгованість повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме з 11.11.2019 р., тому позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, що утворилася за період понад 3 роки. Посилаючись на зазначені обставини, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 31.10.2022 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що додатковими договорами було змінено графік погашення заборгованості, відтак чинним на дату звернення до суду є графік погашення заборгованості, який підписано сторонами кредитного договору 22.09.2020 р. як додаток до додаткового договору № 1. При цьому розрахунок заборгованості складено у відповідності до актуального графіку погашення заборгованості від 22.09.2020 р., з урахуванням наступних змін та доповнень. З моменту укладення кредитного договору у відповідача неодноразово виникало прострочення виконання зобов`язань, з метою врегулювання було укладено додаткові договори до кредитного договору. При цьому сума заборгованості за процентами була розподілена у новому графіку рівномірно до кінця періоду кредитування. Сума заборгованості за процентами відповідає умовам кредитного договору та підтверджується випискою про рух коштів по рахунку. Нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від строку дії кредитних договорів. Загальний строк позовної давності складає 3 роки, отже вимоги про стягнення заборгованості по платежах від 11.10.2019 закінчуються 11.10.2022 р. Позов подано до вказаного терміну. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду, у судове засідання не з`явилася, поважну причину неявки суду не повідомила, заяву суду не надала. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 11.10.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-228048, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 150 000,00 грн., на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язалася використати кредит на цілі, вказані у цьому договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених договором. Строк кредитування визначено 60 місяців терміном до 10.10.2014 р. (п.2.3 кредитного договору). Згідно з п. 2.4 кредитного договору, кредит надано на наступні цілі: на поточні потреби 38\~704,55 грн., решту суми кредиту на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості, що виникла у [PERSON] перед ПАТ «Кредобанк». Відповідно до п. 4.1. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних. Згідно з п. 6.1 кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Згідно з п. 6.2 кредитного договору, позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до Графіку платежів (додаток № 1 до цього договору. Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 5375 грн. Відповідно до п. 6.3. кредитного договору, позичальник щомісячно, здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом, у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу (розмір якого визначається п.6.2. кредитного договору). Повернення кредиту здійснюється у порядку, передбаченому кредитним договором. Відповідно до п. 6.6. Кредитного договору, погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється у наступній черговості: у першу чергу: прострочені платежі по сплаті процентів користування кредитом; прострочені платежі по поверненню кредиту (основного боргу); у другу чергу: поточні платежі по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом; поточні платежі по поверненню кредиту (основного боргу). Сторони не мають права змінювати черговість погашення заборгованості за цим кредитним договором, в тому числі шляхом зазначення в платіжних документах призначення платежу, що порушує черговість визначену п.6.6. Кредитного договору. Згідно із п. 6.9 Кредитного договору, банк у випадку, передбачених п. 3.3. кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Відповідно до п. 6.10 кредитного договору, позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п. 6.9. кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні (згідно п.п.3.3.2., 3.3.3 кредитного договору) протягом 30 (тридцяти) календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку (п.6.9. Кредитного договору). Відповідно до п. 7.1. кредитного договору, за несвоєчасне виконання (повернення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту, кредитного договору не може перевищувати 15% (відсотків) від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання. Відповідно до п. 8.1. кредитного договору, за виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник несе повну відповідальність перед банком усім належним майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законом України. На виконання умов кредитного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. 26.05.2020 р. між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Додатковий договір № 1 до кредитного договору № CL-228048 від 11.10.2019 р. та 22.09.2020 р. Додатковий договір № 1 до кредитного договору № CL-228048 від 11.10.2019 р., якими змінювалися графіки погашення заборгованості згідно з додатками № 1 до них. В порушення умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим у останньої, станом на 23.11.2021 р., утворилась заборгованість в розмірі 187\~443,58 грн., з яких: 144\~908,06 грн. заборгованість за тілом кредиту, 42\~535,52 грн. - заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором кредиту № CL-228048 від 11.10.2019 року. [PERSON] частково сплачувала заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості та рухом коштів по рахунку. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов договору щодо здійснення щомісячних платежів, на адресу останньої позивачем направлено досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості від 26.10.2021 р. № 27-26102021-МВП-16, відповідно до змісту якої банк вимагає від відповідача достроково повернути кредит, проценти за користування кредитом, комісії за цим кредитним договором у 30-тиденний термін з моменту отримання цієї вимоги, але у будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги у розмірі: 136\~759,75 грн. строковий борг по тілу, 8148,31 прострочена заборгованість по тілу, 27\~651,52 грн. строкові проценти, 12\~117,93 грн. прострочені проценти. Вказану вимогу банк направив на адресу [PERSON] , за якою вона зареєстрована, що підтверджено реєстром поштових відправлень, з відбитком штемпеля АТ «Укрпошта». [PERSON] посилається на те, що вона не отримувала вимогу банку від 26.10.2021 р. щодо повернення кредиту достроково. Згідно із\~ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із\~ст. 527 ЦК України\~, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. 10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Отже, на правовідносини банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб з 10 червня 2017 року поширюється Закон України «Про споживче кредитування». За змістом пункту 9 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживач - це фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживчий кредит це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 ч. 1 статті 1 ЗУ «Про споживче кредитування»). Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів\~з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу.\~Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Судом встановлено, що укладений між сторонами у цій справі кредитний договір\~№ CL-228048 від 11.10.2019 р. є споживчим, що підтверджується пунктом 2.4 наданий на поточні потреби та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості, а також тим, що з боку банку він укладений директором Департаменту споживчого кредитування. 26.10.2021 р. банком [PERSON] було направлено досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №\~CL-228048 від 11.10.2019 р.,\~яке повинно бути проведено протягом 30 днів з дати отримання вимоги, але не пізніше 35 днів з моменту надсилання вимоги. Згідно з кредитним договором №\~CL-228048 від 11.10.2019 р.,\~сторони дійшли згоди, що банк має право припинити кредитування позичальника у випадку порушення останнім істотних умов кредитного договору, зокрема, прострочення сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на один календарний місяць ( п. 3.3.2); банк у цьому випадку вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника ( п. 6.9). Відповідно до пункту 6.10 кредитного договору, позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п. 6.9 кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказані у повідомленні, протягом тридцяти календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку. Судом встановлено, що вказане повідомлення направлено банком на адресу відповідача, але останньою отримано не було. Постановою від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. Проте, у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку, що у банку не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлено вимогу про дострокове повернення кредиту,\~а відповідачем таку вимогу було отримано. Верховний Суд у подальших своїх постановах підтримав цей правовий висновок, вказуючи про необхідність виконання банком обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, тому, враховуючи те, що кредитний договір\~№ CL-228048, укладений між [PERSON] та банком, є споживчим, вказаний висновок підлягає застосуванню під час вирішення заявлених позовних вимог у цій цивільній справі. Таким чином, оскільки [PERSON] не отримала вимоги банку про дострокове повернення кредиту, а тому банк не набув відповідного права на погашення всієї кредитної заборгованості достроково (простроченої і поточної), а має право лише на стягнення простроченої заборгованості, яку визначив за позовною заявою станом на 23.11.2021 року. З наданого банком розрахунку вбачається, що станом на 23.11.2021 року прострочена заборгованість відповідача перед банком становила: за відсотками 928,78 грн., прострочене тіло кредиту 9398,52 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, що вказує на наявність підстав для задоволення позовної заяви в цій частині. Відповідно до вимог статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд критично оцінює доводи представника відповідача стосовно застосування строку позовної давності, оскільки кредитний договір № CL-2280048 укладений 11.10.2019 року, при цьому позивач звернувся до суду з позовною заявою 15.12.2021 року, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, тобто в межах строку позовної давності. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат,\~суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: \~1) у разі задоволення позову - на відповідача; \~2) у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надані суду докази укладання між АТ «Кредобанк» та АО «Юридична компанія «Аксіліум» договору про надання правової допомоги від 01.09.2021 року. При цьому, в матеріалах справи відсутні детальний опис робіт, виконаних адвокатом та докази, що свідчать про оплату гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача\~витрат пов`язаних із отриманням професійної правової допомоги такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2811,65 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 71669020 від 08.12.2021 р. На підставі ст.141,142\~ЦПК\~України з відповідача на користь банку підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог, в сумі 154,91 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial