Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся представник позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 44,10 кв.м, житловою площею 29,60 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що прийняла у спадщину [PERSON] , на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в рахунок погашення заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №451/90025 від 14 травня 2008 року, що станом на 08 лютого 2022 року складає 74 962,37 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 2 098 931,37 грн, а саме: за кредитом - 43 915,88 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1 229 635,86 грн; по відсотках - 31 046,49 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 869 295,51 грн, шляхом проведення прилюдних торгів, згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 14 травня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №451/90025, відповідно до умов якого первісний кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, надання яких здійснювалося окремими частинами в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 79 100,00 доларів США зі сплатою 14% річних, а позичальник зобов`язався виконувати свої договірні зобов`язання відповідно до умов договору. 29 жовтня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №451/90025, відповідно до якої сторони домовилися збільшити процентну ставку за користування кредитом до 15% річних. 13 грудня 2013 року АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали договір про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №451/90025, відповідно до якого сторони домовилися встановити процентну ставку за користування кредитом в розмірі 0,1% річних з дати укладання цього договору про внесення змін по 30 грудня 2014 року; в розмірі 0,53% річних з 31 грудня 2014 року по 30 грудня 2015 року; в розмірі 2,82% річних з 31 грудня 2015 року по 30 грудня 2016 року; в розмірі 15,00% річних з 31 грудня 2016 року. В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги АКБСР «Укрсоцбанк» уклав у день укладання кредитного договору з майновими поручителями [PERSON] та [PERSON] договір іпотеки №35.02-09/465, предметом якого є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 44,10 кв.м, житловою площею 29,60 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , [INFO] помер [PERSON] . Спадкоємцем [PERSON] та [PERSON] є їх дочка [PERSON] . Згідно доводів позовної заяви, відповідач є такою, що прийняла спадщину після померлих іпотекодавців, а відсутність у неї свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. На думку представника позивача, всі права та обов`язки іпотекодавців за договором іпотеки, у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, перейшли до [PERSON] . Представник позивача зазначає, що позичальник неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 08 лютого 2022 року має заборгованість 74 962,37 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 2 098 931,37 грн, а саме: за кредитом - 43 915,88 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1 229 635,86 грн; по відсотках - 31 046,49 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 869 295,51 грн. Зважаючи на невиконання позичальником зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, представник позивача вважає, що позивач вправі вимагати стягнення заборгованості за кредитом та відсотками, пенею за рахунок предмету іпотеки. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2022 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. (а.с.61-63) Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 06 липня 2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Ляхова І.О., в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що в матеріалах справи відсутні документи, які би свідчили про виконання АКБСР «Укрсоцбанк» обов`язку кредитора з видачі грошових коштів у іноземній валюті, оскільки розрахунок заборгованості не є належним доказом видачі кредиту. Також у відзиві зазначено, що позов не підлягає задоволенню з підстав пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду з позовом. Так, в наданому позивачем розрахунку вимог банку зазначено, що останній платіж було здійснено позичальником 10 вересня 2015 року, отже, виходячи з умов кредитного договору, строк звернення до суду закінчився 09 січня 2019 року, а позивач звернувся до суду 16 лютого 2022 року. (а.с.74-75) Також 06 липня 2022 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Ляхова І.О. про застосування строків позовної давності (а.с.79-80) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Довбах Наталії Петрівни завірені належним чином копії: спадкової справи №12/2017, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] ; спадкової справи №9/2018, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . (а.с.101-102) 04 листопада 2022 року до суду надійшли копії спадкових справ. (а.с.115) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року закінчено підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.180-181) Представник позивача - адвокат Гуйван І.В. в судове засідання не з`явився, неодноразово направляв на адресу суду клопотання про проведення судового засідання без участі представника позивача, в яких підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач, третя особа та їх представник - адвокат Ляхов І.О. в судове засідання не з`явились, представник подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності відповідача, третьої особи та їх представника, у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст.81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2021 року у справі №755/5576/19 позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Комунального підприємства «Реєстраційне бюро», третя особа: [PERSON] , про визнання неправомірними дій та скасування рішення про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень задоволено частково. Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка Ігоря Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 07.02.2019 року, індексний номер 45410399, та припинено право власності за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», код ЄДРПОУ 23494714 (правонаступник Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019) на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,1 м2, житловою площею 29,6 м2, зареєстроване 07.02.2019 року. Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. В частині вимог до Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2021 року залишено без змін. Так, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2021 року у справі №755/5576/19 встановлено наступне: «… 14.05.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 451/90025, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 79 100,00 доларів США, строком до 13.05.2018 року, зі сплатою проценті за користування коштами - 14,00 % річних. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] і [PERSON] укладено Іпотечний договір № 35.02-09/465 від 14.05.2008 року. За умовами даного договору іпотекодавці передали іпотекодержателю двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Встановлено, що спірна квартира на момент укладення іпотечного договору належала [PERSON] і [PERSON] на праві приватної власності: 2/3 частини на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1997 року, та 1/3 частина на підставі Договору купівлі продажу 1/3 частини квартири (згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1997 року дана квартира належала на праві приватної спільної сумісної власності в рівних долях - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; 28.07.2005 року [PERSON] продала [PERSON] 1/3 частину квартири). Право власності зареєстровано в законному порядку. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. зареєстровано в реєстрі за № 2695. Статтею 4 Договору іпотеки визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації іпотекодержатем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцями та відповідним покупцем в порядку статті 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». [INFO] [PERSON] померла. 06.06.2017 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за заповітом (складений 14.12.2016 року) після смерті матері - [PERSON] . [PERSON] відмовився від прийняття обов`язкової частки. [INFO] помер [PERSON] . 22.02.2018 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька - [PERSON] . 06.02.2019 року АТ «Укрсоцбанк» звернувся до КП «Реєстраційне бюро» із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру [ADDRESS] . До заяви додано Іпотечний договір № 35.02-09/465 від 14.05.2008 року; Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 451/90025 від 14.05.2008 року; Додаткова угода від 28.10.2008 року, Договір про внесення змін від 13.12.2013 року; повідомлення № 365/2018 від 17.10.2018 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про сплату боргу за кредитним договором та про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; Статут АТ «Укрсоцбанк», та конверти на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та повідомлення про їх невручення. 07.02.2019 року державний реєстратор Тарасенко Ігор Миколайович виніс рішення, яким вирішив провести державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк», індексний номер 45410399.» Як убачається з матеріалів справи, 28 жовтня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №451/90025 від 14 травня 2008 року, відповідно до якої сторони домовились, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (траншами) зі сплатою 15% річних та комісій. (а.с.21) Також 28 жовтня 2008 року, у зв`язку зі зміною умов кредитування, між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору іпотеки № 35.02-09/465 від 14 травня 2008 року. (а.с.26) 13 грудня 2013 року АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали договір про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №451/90025 від 14 травня 2008 року, відповідно до умов якого сторони домовилися, що погашення суми заборгованості за кредитом здійснюється відповідно до нового графіку погашення кредиту, до 10 числа (включно) кожного місяця та з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 13 травня 2018 року (включно), погашення суми заборгованості за процентами за користування кредитом здійснюється відповідно до графіку платежів відстрочених до сплати процентів, починаючи з 30 грудня 2016 року, до 10 числа (включно) кожного місяця та з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 13 травня 2018 року (включно). Також встановлено процентну ставку за користування кредитом: в розмірі 0,1% річних з дати підписання цього договору про внесення змін по 30 грудня 2014 року; в розмірі 0,53% річних з 31 грудня 2014 року по 30 грудня 2015 року; в розмірі 2,82% річних з 31 грудня 2015 року по 30 грудня 2016 року; в розмірі 15,00% річних з 31 грудня 2016 року. (а.с.22-23) Згідно п. 4.6. договору іпотеки № 35.02-09/465 від 14 травня 2008 року, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рушення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статті 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. (а.с.24-25) Звертаючись з даним позовом до суду, представник позивача посилається на невиконання боржником [PERSON] умов кредитного договору та просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 44,10 кв.м, житловою площею 29,60 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що прийняла у спадщину [PERSON] , на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в рахунок погашення заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №451/90025 від 14 травня 2008 року, що станом на 08 лютого 2022 року складає 74 962,37 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 2 098 931,37 грн, а саме: за кредитом - 43 915,88 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1 229 635,86 грн; по відсотках - 31 046,49 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 869 295,51 грн, шляхом проведення прилюдних торгів, згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. На підтвердження розміру заборгованості [PERSON] за кредитним договором, стороною позивача надано розрахунок вимог банку станом на 08 лютого 2022 року, згідно якого заборгованість позичальника [PERSON] становить 74 962,37 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 2 098 931,37 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 43 915,88 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1 229 635,86 грн; заборгованості за відсотками - 31 046,49 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 869 295,51 грн (а.с.48-49) Правильність наведеного позивачем розрахунку заборгованості відповідачем та третьою особою не оспорюється. Що стосується доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву про те, що в матеріалах справи відсутні документи, які би свідчили про виконання АКБСР «Укрсоцбанк» обов`язку кредитора з видачі грошових коштів у іноземній валюті, суд зазначає, що саме по собі зазначення відповідачем відсутності доказів надання кредиту (траншів) в порядку, визначеному в п.2.1., 2.2. ст.2 договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №451/90025 від 14 травня 2008 року не свідчить про ненадання банком та не отримання позичальником [PERSON] кредитних коштів, з огляду на те, що позивальник, як третя особа у справі, не заперечував отримання ним кредитних коштів в порядку та на умовах, визначених договором. Крім того, в договорі від 13 грудня 2013 року про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №451/90025 від 14 травня 2008 року, укладеному між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] , відображений визнаний сторонами кредитного договору розмір заборгованості як за тілом кредиту, так і за процентами (а.с.22-23). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірах і в порядку, що встановлені договором. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Нормами ст. 525 ЦК України встановлена неприпустимість односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов. Згідно вимог ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч.1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає, серед іншого, на підставі договору (ч.1 ст.574 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторамицього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності (ч.4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна. Конституційний Суд України у рішенні від 14 липня 2020 року у справі № 8-р/2020 зазначив, що іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає також з підстав, встановлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку», а саме: у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч.1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Разом з тим, згідно положень відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно положень ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора (іпотекодержателя). Як убачається з матеріалів справи, батьками відповідача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.123, 166) Як вже зазначалось вище, [INFO] [PERSON] померла (а.с.118). 06 червня 2017 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за заповітом, складеним [PERSON] 14 грудня 2016 року, [PERSON] (як чоловік спадкодавця) відмовився від прийняття обов`язкової частки спадщини за законом. (а.с.117, 119, 126) [INFO] помер [PERSON] (а.с.163) 22 лютого 2018 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька - [PERSON] (а.с.162). Як убачається з копій спадкових справ: №12/2017, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , та №9/2018, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , відомості про інших спадкоємців які б у визначені законом строки прийняти спадщину, відсутні (а.с.116-175). Таким чином, у зв`язку з прийняттям спадщини, до якої входить предмет іпотеки, відповідач набула статус іпотекодавця, а відтак [PERSON] має всі права та несе всі обов`язки за договором іпотеки № 35.02-09/465 від 14 травня 2008 року, що також не заперечується стороною відповідача. Отже Іпотекодержатель має право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15 жовтня 2019 року, серед іншого, затверджено передавальний акт (а.с.8-12). Рішенням №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року затверджено передавальний акт, визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у передавальному акті, а саме - з 15 жовтня 2019 року (а.с.7). Як убачається з передавального акту на 11 жовтня 2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження цього передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», а саме - з 15 жовтня 2019 року (а.с.13-16) Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», в подальшому АТ «Альфа-Банк» змінило назву на АТ «Сенс Банк». Частиною 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок правонаступництва. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень частин 1 та 2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що АТ «Альфа-Банк» правомірно заявив вимоги до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки основне зобов`язання [PERSON] не виконане і останній не погасив заборгованість, а відповідач набула статус іпотекодавця. Разом з тим, представником відповідача подано до суду письмову заяву про застосування строків позовної давності, в якій представник просить застосувати наслідки пропуску строків позовної давності до всіх вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі (а.с.79-80). Дослідивши та вивчивши надані банком розрахунки заборгованості, судом встановлено, що останнє погашення заборгованості [PERSON] за кредитом (строкова заборгованість) мало місце 10 вересня 2015 року, за кредитом (прострочена заборгованість) - 29 вересня 2015 року, за відсотками - 30 листопада 2016 року (а.с.48-49). Доказів вчинення боржником інших платежів, чи списання банком коштів в рахунок погашення заборгованості при настанні строків платежів суду не надано. Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно умов договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №451/90025 від 14 травня 2008 року, позивальник, серед іншого, зобов`язаний: сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.1.1.1., 2.4, 2.10. цього договору та комісії в розмірах та в порядку, передбачених цим договором; своєчасно та в повному обсязі погашати транші кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його користування та можливими штрафними санкціями в порядку, передбаченому п.1.1., 1.1.1.2., 2.4., 3.3.14. цього договору ( пп.3.3.7., 3.3.8. п.3.3. ст.3 договору). Відповідно до п. 4.4. ст.4 договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №451/90025 від 14 травня 2008 року, сторони погодили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пп.3.3.7., 3.3.8. цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Позивач звернувся з даним позовом до суду 11 лютого 2022 року. (а.с.52) Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України). Як убачається з матеріалів справи, сторони кредитного договору встановили як кінцевий строк повернення кредиту - до 13 травня 2018 року включно, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - до 10 числа кожного місяця включно (а.с.22-23). Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами укладеного між сторонами у справі кредитного договору, позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, то у випадку прострочення погашення заборгованості (невиконання, неналежного виконання) протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Як вже зазначалося вище, погашення заборгованості останній раз мало місце 30 листопада 2016 року (за відсотками), отже до 10 грудня 2016 року позичальник черговий щомісячний платіж не здійснив, тому початком перебігу позовної давності є 10 березня 2017 року. Отже, починаючи з 10 березня 2017 року банківська установа мала право звернутися з вимогою до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому на момент звернення до суду з позовом (11 лютого 2022 року) загальна позовна давність сплила. При цьому слід також зауважити, що на час звернення з даним позовом до суду сплила позовна давність, якщо враховувати строки кредитування, визначені договором - до 13 травня 2018 року включно. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» (попередня назва Акціонерне товариство «Альфа-Банк») до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено стороною відповідача. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача, в розмірі, сплаченому при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed