Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

21.11.2022 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся представник позивача адвокат Завгородній А.М. в інтересах [PERSON] до [PERSON] із позовною заявою про визнання дійсним попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що в провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за номером 191/1349/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, що належить фізичній особі на праві приватної власності. Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за результатом розгляду цивільної справи за номером 191/1349/22 встановлено, що 08 жовтня 2019 року [PERSON] , перебуваючи в стані потенційного продавця, та [PERSON] , перебуваючи у свою чергу в стані потенційного покупця, розуміючи значення правочину, перебуваючи при ясній пам`яті і доброму розумі, згідно до вимог статті 6 Цивільного кодексу України, врегулювавши саме ті відносини, що відповідали їх дійсним намірам, уклали попередній Договір, за яким відповідно до умов пункту 1.1. Сторони зобов`язалися в майбутньому, укласти і належним чином оформити відповідні договори купівлі-продажу нерухомого майна на умовах, в порядку та строки, визначених цим Договором. Нерухомим майном являється: 1. Житловий будинок, загальною площею 61,50 квадратних метри, житловою площею 30,50 квадратних метри, який розташований за адресою: будинок [ADDRESS] . 2. Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1 гектари, яка розташована за адресою: будинок [ADDRESS] . 3. Садовий будинок, загальною площею 78,90 квадратних метри, який розташований за адресою: будинок [ADDRESS] . 4. Земельна ділянка для індивідуального садівництва, загальною площею 0,059 гектари, яка розташована за адресою: будинок [ADDRESS] . Судом також було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] зазначений вище попередній Договір укладено саме 08 жовтня 2019 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11 лютого 2010 року за номером 1878-VI, яким державна реєстрація договору купівлі-продажу нерухомого майна скасована. Позивач вважає, що в неї є всі законні підстави вважати й стверджувати, що за результатом розгляду цивільної справи за номером 191/1349/22 Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області не встановлено жодного факту безповоротного ухилення однією із Сторін від нотаріального посвідчення правочину з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення. У задоволенні вищевказаних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спірне нерухоме майно було відмовлено. Представник позивача звертає увагу, що 08 жовтня 2019 року [PERSON] особисто підписавши попередній Договір, отримавши суму завдатку у розмірі 248 675 (двісті сорок вісім тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень 68 (шістдесят вісім) копійок, що згідно курсу Національного банку України на день укладення зазначеного Договору еквівалентно 10 000 (десяти тисячам) доларів 00 (нуль) центів Сполучених Штатів Америки та стверджуючи, що в його житті раптово виникли обставини сімейного характеру, покинув територію України й повернувся до місця свого постійного проживання у Російську Федерацію, де і перебуває по теперішній час. Зазначені вище події стали перешкодою для сторін у реалізації ними вимог чинного законодавства України, попередній Договір від 08 жовтня 2019 року сторони нотаріально не посвідчили. Тобто, є привід вважати і стверджувати, що [PERSON] мотивуючи свої дії раптовим виникненням обставин сімейного характеру, практично ухилився від його нотаріального посвідчення. Доводи про наявність поважних причин щодо неможливості з боку відповідача у цивільній справі посвідчити договір в нотаріальному порядку позивач та представник позивача вважають безпідставними, оскільки жодних належних й допустимих цьому доказів не надано. Надати будь-які належні й допустимі докази, які б дійсно свідчили про наявність поважних причин щодо неможливості з боку відповідача у цивільній справі посвідчити договір в нотаріальному порядку, [PERSON] тривалий час не в змозі. Не зважаючи на зазначені вище події, [PERSON] продовжила реалізовувати права та виконувати обов`язки, які 08 жовтня 2019 року визначила під час підписання попереднього Договору. В період із листопада 2019 року по листопад 2021 року за сприяння Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» [PERSON] , за безпосередньої участі громадян [PERSON] та [PERSON] здійснила грошові перекази [PERSON] на загальну суму 7800,00 доларів Сполучених Штатів Америки, фактично виконавши в повному обсязі умови пункту 2.1.4. попереднього Договору від 08 жовтня 2019 року. Про зазначене вище свідчать платіжні матеріали датовані 12 листопада 2019 року, 11 листопада 2020 року та 08 листопада 2021 року. Тому позивач просить визнати дійсним попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 08 жовтня 2019 року. Ухвалою суду від 22.11.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні. У сьогоднішнє судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач до судового засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, вважає, що висунуті позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України\~передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно\~зі ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 08.10.2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений у простій письмовій формі попередній договір, згідно якого сторони зобов`язуються в майбутньому укласти і належним чином оформити відповідні договори купівлі-продажу нерухомого майна на умовах, в порядку та строки, визначені попереднім договором. Нерухомим майном є: - житловий будинок загальною площею 61,50 квадратних метрів, житловою площею 30,50 квадратних метрів, який розташований за адресою: будинок [ADDRESS] ; - земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1 га, яка розташована за адресою: будинок [ADDRESS] ; - садовий будинок загальною площею 78,90 квадратних метрів, який розташований за адресою: будинок [ADDRESS] ; - земельна ділянка для індивідуального садівництва загальною площею 0,059 га, яка розташована за адресою: будинок [ADDRESS] (а.с.31-35) Вказаний житловий будинок загальною площею 61,50 квадратних метрів, житловою площею 30,50 квадратних метрів, який розташований за адресою: будинок [ADDRESS] , належить відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №1284 (а.с.37-38, 22-24). Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1 га, яка розташована за адресою: будинок [ADDRESS] , належить відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №1285 (а.с.12-13). Садовий будинок загальною площею 78,90 квадратних метрів, який розташований за адресою: будинок [ADDRESS] , належить відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №1286 (а.с.11, 14, 17-21). Земельна ділянка для індивідуального садівництва загальною площею 0,059 га, яка розташована за адресою: будинок [ADDRESS] , належить відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №1287 (а.с.15-16). Відповідно до попереднього договору від 08.10.2019 року сторони погодили, що продавець згоден продати, а покупець згоден купити зазначені в цьому договорі житловий будинок і земельну ділянку, які розташовані за адресою: будинок [ADDRESS] , за ціною 248675,68 грн., що є еквівалентом 10000 доларів США за курсом, встановленим НБУ на дату укладання основного договору (п.п. 2.1.2.а). Умовами попереднього договору від 08.10.2019 року сторони погодили, що продавець згоден продати, а покупець згоден купити зазначені в цьому договорі садовий будинок і земельну ділянку, які розташовані за адресою: будинок [ADDRESS] , за ціною 193967,03 грн., що є еквівалентом 7800 доларів США за курсом, встановленим НБУ на дату укладання основного договору (п.п.2.1.4.а) За їх домовленістю з відповідачем, вони повинні були оформити Основні договори купівлі-продажу вищевказаного майна та посвідчити їх нотаріально, але відповідач ухиляється від цього, посилаючись на те, що в його житті раптово виникли обставини сімейного характеру, він покинув територію України й повернувся до місця свого постійного проживання у Російську Федерацію, де і перебуває по теперішній час. На теперішній час позивач виконала всі умови, передбачені попереднім договором купівлі-продажу, та має намір оформити право власності на нерухоме майно відповідно до вимог законодавства України, тому вважає, що порушується її право власності. Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З аналізу вищенаведених норм випливає, що основним юридичним фактом, який необхідно встановити для визначення який саме правочин вчинено сторонами є дійсна спрямованість волі сторін при вчиненні правочину. Відповідно до частини 1 статті 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно абзацу четвертого статті 635 Цивільного кодексу України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до частини 3 статті 640 Цивільного кодексу України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно частини 1 статті 635 Цивільного кодексу України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. З аналізу частини 1 статті 635 Цивільного кодексу України випливає, що попередній договір не є майновим, тобто не передбачає передачу майна, його оплату тощо, з такого договору виникає єдине спільне для сторін зобов`язання - укласти в майбутньому договір на узгоджених ними умовах. Разом з тим, із змісту Попереднього договору вбачається, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу, а саме: узгодили істотні умови (характеристики) об`єктів договору купівлі-продажу, узгодили ціну продажу об`єктів, узгодили порядок та строк здійснення оплати за об`єкти договору. У Попередньому договорі встановлено зобов`язання позивача щодо внесення грошових коштів, які зараховуються на виконання зобов`язання щодо сплати загальної ціни купівлі-продажу нерухомого майна, тобто сторони узгодили між собою зобов`язання майнового характеру у вигляді сплати грошових коштів, які в контексті правовідносин, що склались між сторонами є по своїй правовій природі оплатою за договором купівлі-продажу. Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. З огляду на вищевикладене, між позивачем та відповідачем було укладено не попередній договір в межах передбаченої статтею 635 Цивільного кодексу України правової конструкції, а договір купівлі-продажу відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно частини 2 статті 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини 1 статті 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 2ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що сторонами були виконані усі істотні умови договору, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved