Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту також - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі по тексту також - відповідач) про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 02 грудня 1989 року він зареєстрував шлюб із [PERSON] . Шлюб було зареєстровано виконавчим комітетом Пединської сільської ради Любарського (нині Житомирського) району Житомирської області. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] ». В період спільного проживання у них народилися діти: - син - [PERSON] , [INFO] та - донька - [PERSON] , [INFO] , які досягли повноліття і є самостійними. 3 квітня 2012 року вони з відповідачкою не проживають разом і не підтримують подружніх відносин. Причиною фактичного розпаду сім`ї і звернення до суду послужила виявлена несумісність їх з дружиною поглядів на різні сторони подружнього життя. Через це між ними часто виникали непорозуміння і суперечки із взаємними образами, які їм дедалі важче стало долати і подальше спільне проживання стало нестерпним та неприйнятним для обох. Прийшло розуміння неможливості збереження шлюбу. З огляду на викладені вище обставини та тривале їх з дружиною окреме проживання, рішення про необхідність розірвання шлюбу є твердим переконанням позивача, а тому примирення між ними бути не може. Хоча неповнолітніх дітей від спільного проживання у них немає, але відповідачка не бажає розірвати шлюб через органи державної реєстрації актів цивільного стану. Питання розподілу спільного майна подружжя вирішено у добровільному порядку і спору з нього приводу не виникає. Ухвалою суду від 25.11.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивачка та відповідач у судове засідання не з`явилися. Позивачем у позовній заяві заявлено клопотання про проведення судових засідань за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце засідання, про причини неявки в засідання не повідомив. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що справу слід розглядати у порядку заочного провадження у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, \~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 02 грудня 1989 року Пединською сільською радою Любарського району Житомирської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №21, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка " [PERSON] ". Відповідно\~\~ до частини другої статті 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,\~інтересам\~їхніх\~дітей,\~що мають істотне значення.\~ Частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України\~встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~\~ Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені його особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному об`ємі, з відповідача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved