Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-22 00:00:00

У грудні 2022 до суду з позовом звернувся [PERSON] який просив визнати за ним, право власності на приватну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Мотивував заявлені вимоги тим, що [PERSON] у 1981 році надана квартира і виданий ордер на заселення кооперативної двокімнатної квартири [ADDRESS] . Пайовий внесок за квартиру він сплатив у повному обсязі, приватизацію не проводив. У 2021 році при зверненні до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію вказаної квартири отримав відмову, посилаючись на те, що не надано усіх необхідних документів для реєстрації. Ухвалою суду від 14.12.2022 провадження у справі відкрито та вирішено розгляд справи здійснювати у спрощеному позовному провадженні. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача покладався на розсуд суду. Судом встановлено, що [PERSON] сплатив пайовий внесок в повному обсязі за квартиру [ADDRESS] (а.с. 39, 40, 41). Серед списку членів ЖБК №60 затвердженого рішенням спільних зборів членів міститься [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рішенням міськвиконкому від 04.06.1987 №200 існуючому будинку з [ADDRESS] присвоєно №106. Загальна площа двохкімнатної квартири [ADDRESS] , складає 52,5 кв. м., житлова 28,8 кв.м. (а.с. 23). Реєстрація права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] станом на 29.12.2012 не проводилася. [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 19.02.1982 року, разом із ним проживають та прописані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (паспорт а.с. 21, довідка а.с. 53). МКП «Управляюча компанія «Житло-Гарант» не є правонаступником ЖБК №60 (УЖБК-2) (а.с. 60). Рішення ВК ВМР відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] ,з тієї підстави, що [PERSON] не надав довідку кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі (відмова а.с. 28). Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 1 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, відповідно до статей 2, 318\~Цивільного кодексу\~України річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб`єктів публічного права. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41\~Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321\~ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92\~Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Згідно зі статтею 328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Враховуючи, що згідно приписів цієї статті 328 ЦК України, набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Статтею 384\~ЦК України передбачено, що будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. У пункті 11 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~за позовами\~про захист\~права приватної\~власності» №\~20\~від 22\~грудня 1995\~року роз`яснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Відповідно до частин 1 і 3 статті 15 Закону України\~«Про власність» (чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно (частина 1). Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом (частина 3). Згідно вимог статей 391 і 392\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пленум Верховного Суду України у пункті 5-1 постанови «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~про житлово-будівельні\~кооперативи» №\~9\~від 18\~вересня 1987\~року із послідуючими змінами, роз`яснив, що згідно із ст. 15 Закону України\~«Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Згідно роз`яснень, наданих у пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. При цьому також враховується, що виникнення права власності на будинки, споруди інше нерухоме майно, не залежало від державної реєстрації, до часу набрання чинності Цивільним Кодексом\~України в редакції, що діє із 2004 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», діючого з 2004 року. За правилами частин 1 і 4 статті 182 ЦК України, в редакції, що діяла із 2004 року, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1). Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4). За правилами частини 4 статті 334 ЦК України, діючої із 01 січня 2004 року, із змінами внесеними Законом України № 1878-VІ від 11 лютого 2010 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній з часу його прийняття з 2004 року, передбачалося, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом (частина 1). Цією ж статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», але в редакції чинній із 01 січня 2013 року, передбачено, що державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав (ч. 1). Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч. 3). На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що на момент набуття права власності позивачем [PERSON] на кооперативну квартиру, законодавство не передбачало обов`язкової видачі свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру та обов`язкової державної реєстрації права власності на таку квартиру. Як встановлено по справі позивач сплатив пайовий внесок у повному обсязі та згідно списків був членом ЖБК. Таким чином з урахуванням встановлених по справі обставин та наведених положень матеріального закону, суд вимоги позивача вважає обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Суд бере до уваги клопотання представника позивача, та вважає за можливе залишити судові витрати за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved