Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

У квітні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбних відносинах та має намір розлучитися. Під час проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . В подальшому, 17 жовтня 2015 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що фактично їх сім`я припинила своє існування, сімейні відносини між ними припинені, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Вказує, що їх спільні з відповідачем малолітні діти проживають разом з нею та перебувають на її повному утриманні та забезпеченні. Причиною для розірвання шлюбу є різниця в їх характерах та поглядах на життя, у зв`язку з чим між ними постійно виникали сварки. Також відповідач вчинив домашнє насильство відносно неї та, як наслідок, його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Відповідач проживає за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] , а вона разом зі спільними дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності. Суперечки про місце проживання дітей між ними відсутні. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також визначити місце проживання малолітніх дітей разом з нею. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 травня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 16 червня 2022 року. 16 червня 2022 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено до 15 липня 2022 року за клопотанням представника відповідача. 14 липня 2022 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, про визначення місця проживання дітей разом з батьком. Вимоги зустрічної позовної заяви мотивовані тим, що в основному він підтримує безпосередній контакт зі школою, оскільки постійно спілкується з класним керівником, приділяє увагу вихованню і навчанню дитини. За час навчання [PERSON] у школі завжди він приводить та забирає доньку, цікавиться успіхами та поведінкою доньки, спілкувався з класним керівником та іншими вчителями, приймає участь у додаткових витратах, пов`язаних з навчальним процесом та відвідуванням спортивних зайнять. [PERSON] , [INFO] з моменту народження та по сьогоднішній день в дошкільному закладі не навчався після моменту коли [PERSON] влаштував свого сина до дитсадочка, [PERSON] через виниклі суперечки з керівництвом закладу забрала сина і на даний час він відвідує додаткові заняття і кошти пов`язанні з навчальним процесом. [PERSON] спиртними напоями не зловживає, шкідливих звичок не має, проте [PERSON] і до народження спільних дітей курила тютюнові вироби та навіть у присутності дітей, ніде не працює, не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, не приділяє повноцінної уваги вихованню спільних дітей. З моменту подання позовної заяви [PERSON] фактично заборонила та обмежила спілкування дітей разом з батьком, телефони, які бути придбані батьком для спілкування з дітьми фактично заблоковані для вхідних дзвінків, у зв`язку з чим неодноразово в телефонних розмовах та смс-повідомленнях повідомляла про відмову у наданні інформації про фактичне місце проживання дітей. До того ж, дуже часто вона залишала дітей зі своїми батьками, а сама вирішували власні питання не пов`язанні з вихованням та забезпеченням дітей. За обставин, які склалися, ним були створені найкращі умови для дітей, у них є окремі кімнати, які є ізольованими, в них є свій дитячий куточок, де вони граються, є спальний куточок, де вони відпочивають, діти забезпечені іграшками та іншими речами для розвитку. Виходячи з інтересів дітей, вважає за доцільне залишити їх на його утриманні та вихованні за адресою: [ADDRESS] (а.с. 51-53). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15 липня 2022 року продовжено [PERSON] строк для подачі зустрічного позову. Прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, про визначення місця проживання дітей разом з батьком. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, про визначення місця проживання дітей разом з батьком об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей (справа № 591/1579/22). 15 липня 2022 протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 13 вересня 2022 року у зв`язку із прийняттям зустрічної позовної заяви. У відзиві на зустрічну позовну заяву позивачка [PERSON] у задоволенні зустрічної позовної заяви просить відмовити та зазначає, що факт реєстрації малолітніх дітей за адресою: [ADDRESS] , в жодній мірі не підтверджує факт остійного проживання дітей за вказаною адресою на момент звернення до суду з позовом. До того ж, твердження позивача за зустрічним позовом щодо постійного безпосереднього контакту батька зі школою, в якій навчається спільна донька не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. [PERSON] жодного разу не відвідував батьківські збори у школі та не брав участі в обговоренні питань, які були винесені для вирішення на батьківських зборах. З 01 квітня 2022 року [PERSON] не приймає участі у фінансуванні та матеріальному забезпеченні спільний малолітніх дітей. Твердження позивача за зустрічним позовом щодо не відвідуванні дитячого садка сином [PERSON] через суперечки, які виникли між [PERSON] та керівництвом дошкільного закладу освіти не відповідають дійсності, оскільки син [PERSON] не відвідував дитячий садок через стан здоров`я. Зазначає, що працевлаштування на роботу слюсарем-ремонтником не може підтвердити належну участь і матеріальне забезпечення доньки та сина, оскільки трудовий договір підписано 27 червня 2022 року після відкриття провадження у справі за її позовом про стягнення аліментів. Твердження позивача за зустрічним позовом щодо шкідливих звичок відповідачки не відповідають реальним обставинам справи, є надуманими та спрямовані на приниження і дискредитацію [PERSON] , як матері двох малолітніх дітей. Вона не зловживає алкогольними напоями, не перебуває на обліку в наркологічному диспансері, має вищу педагогічну освіту, була офіційно працевлаштована з 2010 року по 2019 рік. Її педагогічна освіта та стаж роботи може забезпечити повноцінне та гармонійне виховання й розвиток дітей. Крім того, з 19 квітня 2022 року вона перебуває на обліку як безробітна в Сумському МЦЗ. [PERSON] на момент проживання однією сім`єю та перебування у фактичних шлюбних відносинах до 01 квітня 2022 року мав прихильність вживати алкоголь. Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2019 року у справі № 59175947/19 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Судження адвоката Недведського О.О., викладені у зустрічному позові про те, що відповідачка не приділяє повноцінної уваги вихованню дітей не конкретизовані, не доведені і їх зміст не роз`яснений у зустрічній позовній заяві. До того ж, спілкування дітей з бабою та дідом не носить систематичний характер і не виходить за встановлені законом межі, а тому протиправність дій [PERSON] щодо сприяння спілкування дітей з рідними бабою та дідом відсутня (а.с. 89-92). У відповіді на відзив відповідач просить у задоволенні первісного позову відмовити в частині визначення місця проживання матері з дітьми та зазначає, що у відзиві на зустрічну позовну заяву не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин, викладених у зустрічному позові (а.с. 97-98). У запереченнях на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву позивачка просить в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити повністю (а.с. 111-113). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 18 жовтня 2022 року. 18 жовтня 2022 року протокольною ухвалою суду в судовому засіданні оголошено перерву до 25 жовтня 2022 року у зв`язку із закінченням процесуального часу. 25 жовтня 2022 року протокольною ухвалою суду в судовому засіданні оголошено перерву до 03 листопада 2022 року у зв`язку із закінченням процесуального часу. 03 листопада 2022 року розгляд справи відкладено на 19 грудня 2022 року у зв`язку із відсутністю електропостачання в будівлі суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Шершак-Гукова А.М. первісний позов підтримала та просила задовольнити його у повному обсязі, та заперечувала проти задоволення зустрічних позовних вимог. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Недведський О.О. первісний позов визнали частково в частині розірвання шлюбу та заперечили проти задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей разом з матір`ю. Зустрічний позов просили задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Погрібна О.С. підтримала поданий висновок щодо визначення місця проживання дітей та при вирішенні спору просила врахувати якнайкращі інтереси дітей. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є вчителем початкових класів школи № 2, де навчається донька сторін [PERSON] , повідомила суду, що [PERSON] вона навчає чотири роки. У 1-2 класі тато дуже часто приводив її до школи, здавав кошти на харчування. Мати приходить на всі батьківські збори, постійно приймає участь в онлайн уроках, приводить доньку до школи. Дівчинка вчиться гарно, мама завжди приділяє увагу навчанню, постійно підтримує контакт з вчителем. Вона була у них вдома в минулому році. За спостереженням свідка мати частіше приходила до школи, але тато також приділяв увагу, коли діти вчилися у школі. З питань освіти вона постійно спілкується лише з мамою, тату ніколи не телефонувала. В групі класу зазначений номер телефону мами. Вважає маму відповідальною, турботливою та лагідною. [PERSON] завжди в гарному настрої. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову повністю та про відмову у задоволенні зустрічного позову повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 8, 59). 17 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Зарічним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 845 (а.с. 7, 60). Під час шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , батьком якого є відповідач (а.с. 9, 58). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачкою [PERSON] зареєстрована на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). У свою чергу, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 квітня 2015 року за відповідачем [PERSON] зареєстрована на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 62). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку, осіб за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивачка [PERSON] , відповідач [PERSON] та їхні діти [PERSON] і [PERSON] (а.с. 61). 27 червня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір та прийнято [PERSON] на посаду слюсара-ремонтника з посадовим окладом в розмірі 6600 грн (а.с. 63-64, 102). Відповідно до довідки Сумського міського центру зайнятості від 21 квітня 2022 року за № 230/107 позивачка [PERSON] перебуває на обліку як безробітна в Сумському МЦЗ з 19 квітня 2022 року (а.с. 94, на звороті). Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню за те, що 19 вересня 2019 року близько 07-години 10 хв., знаходячись за місцем мешкання, а саме: [ADDRESS] вчинив сімейну сварку зі своєю дружиною [PERSON] , висловлювався нецензурною лайкою в її бік, штовхав, чим завдав шкоду її психічному здоров`ю. Зі змісту постанову вбачається, що [PERSON] в судовому засіданні свою вину визнав повністю (справа про адміністративне правопорушення № 591/5947/19, а.с. 8). Відповідно до висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 02 листопада 2022 року за № 1447/27.1-26 орган опіки та піклування вважає можливим визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] та таким, що відповідає інтересам дітей (а.с. 209-210). Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. У частині 1 статті 21, частині 1 статті 24 СК України йдеться про те, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно вимог ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін. На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені і сім`я фактично розпалася. Сторони не підтримують сімейних відносин, перспективи поновлення сімейних відносин відсутні. Так як відповідач визнає позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, примирення між подружжям та збереження їх сім`ї є неможливим, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Що стосується заявлених первісних та зустрічних позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітніх дітей, суд виходить з наступного. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Вирішуючи спір в частині визначення місця проживання малолітніх доньки та сина сторін, суд виходить з того, що після припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин діти проживають разом з позивачкою. Станом на день ухвалення судового рішення позивачка проживає разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . За висновком органу опіки та піклування родина проживає в двокімнатній квартирі в новобудові, яка належить їй на праві власності, загальною площею 60 кв.м. У квартирі зроблено сучасний ремонт, чисто, охайно складені речі, достатня кількість сучасних меблів та побутової техніки. Родина забезпечена в повній мірі предметами першої необхідності: особистої гігієни, постільною білизною, продуктами харчування та ін. Для дітей облаштовані окремі кімнати (мама спить разом сином у кімнаті), наявне місце для вивчення уроків, відпочинку, створені умови для шкільних занять онлайн, в повній мірі забезпеченні одягом, взуттям, предметами першої необхідності, іграшками відповідно віку, канцелярськими приладдями. [PERSON] забезпечує розвиток особистих здібностей дітей, а саме: [PERSON] відвідує заняття з естетичної гімнастики та малювання, [PERSON] займається в секції карате та відвідує уроки вокалу. Також за результатами обстеження умов проживання [PERSON] який проживає за адресою: [ADDRESS] . До 01 квітня 2022 року родина [PERSON] разом з дітьми проживала за вказаною адресою. Квартира належить на праві власності [PERSON] , знаходиться в новобудові, загальною площею 86 кв.м, складається з 3-х кімнат. У квартирі зроблено сучасний ремонт, чисто, охайно складені речі, просторо. Для кожного з дітей наявна окрема кімната облаштована усім необхідним: спальні місця, місця для вивчення уроків, відпочинку, іграшки. [PERSON] працює слюсарем-ремонтником за трудовим договором від 27 червня 2022 року з фізичною особою- підприємцем [PERSON] , має постійний дохід в розмірі 6600 грн на місяць, з робочим графіком з 08.00 до 17.00 години, щодня, крім суботи та неділі. Крім того, спеціалістами Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради була проведена співбесіда з дітьми, [PERSON] та [PERSON] , в присутності матері [PERSON] та окремо в присутності батька [PERSON] . Старша донька впевнено повідомила про бажання проживати разом з мамою, помітно хвилюється бо любить обох батьків та не хоче їх ображати. Дівчинка дуже прив`язана до мами і взагалі хоче, щоб батьки помирилися та всі вони проживали дружньою родиною. Під час розмови з [PERSON] в присутності мами він повідомив, що хоче проживати з мамою, а тата любить та хоче ходити до нього в гості, під час розмови в присутності батька [PERSON] сказав, що хоче жити з татом. З розмови з дитиною можна зробити висновок, що [PERSON] дробить обох батьків та не хоче їх ображати (а.с. 209-210). На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи, виходячи з необхідності забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд вважає можливим визначити місце проживання малолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Отже, первісним позов підлягає задоволенню повністю. Заперечення відповідача про те, що позивачка офіційно не працює та її джерело доходів нестабільне є неспроможними, оскільки суд при визначенні місця проживання дитини бере до уваги також інші критерії, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків щодо виховання дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, та повинен виходити із якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Натомість матеріально-побутове забезпечення батьків судом враховується, але не є визначальним. Вказаних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 463/3301/16-ц, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Посилання у зустрічній позовній заяві про зловживання позивачем спиртних напоїв та приділену неналежну увагу матері по відношенню до дітей не були підтверджені належними та допустимими доказами, тому не заслуговують на увагу суду. Натомість з показань свідка [PERSON] вбачається, що мати постійно приділяє увагу дітям, займається вихованням та їх всебічним розвитком, присутня на онлайн-уроках старшої дочки, підтримує контакт з класним керівником, до дітей завжди турботлива та лагідна. З урахуванням встановлених обставин справи, врахувавши думку дітей під час їх спілкування зі спеціалістом Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради та їхні інтереси, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання малолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , оскільки це сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, зростанню дітей в турботі та материнській любові. За таких обставин, у задоволенні зустрічного позову про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком слід відмовити. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ураховуючи, що відповідач визнав позов в частині розірвання шлюбу, тому з нього на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків судового збору за цією позовною вимогою, а 50 відсотків судового збору підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, що становить 496 грн 20 коп. (2481 грн * 0,4 / 50 %). Оскільки спір в частині визначення місця проживання дітей вирішено на користь позивача, тому з відповідача на її користь підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992 грн 40 коп. (2481 грн * 0,4) за вказаною позовною вимогою. Отже, загальний розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 1488 грн 60 коп. (496 грн 20 коп. + 992 грн 40 коп.). Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500 грн, факт понесення та розмір яких підтверджується договором про надання правової допомоги від 18 квітня 2022 року з додатком № 1 від 18 квітня 2022 року (а.с. 48), рахунком-фактурою №1 від 18 квітня 2022 року (а.с. 49) та квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 18 квітня 2022 року про сплату [PERSON] адвокату Шершак-Гуковій А.М. за договором від 18 квітня 2022 року 4500 грн (а.с. 49, на звороті). На підставі викладеного,

Outcome: approved