Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, спільних дітей не мають. Оскільки сімейне життя та особисті стосунки в сім`ї почали погіршуватись, а відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім`ї, шлюб існує суто формально, а відтак вона змушена звернутись з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 24.11.2022 було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, категорично просила суд не надавати строк для примирення та розірвати шлюб, посилаючись на той факт, що вони з відповідачем проживають окремо та не підтримують шлюбно-сімейні відносини. Наразі у неї наявний обмежувальний припис, виданий працівниками поліції щодо кривдника - відповідача у справі, відповідно до якого він обмежений у праві спілкування з нею терміном на 10 днів. Крім того, протягом тривалого часу відповідач неодноразово застосовував до неї фізичне насилля, вчиняє сварки та скандали, внаслідок чого вона боїться за своє життя та вимушена була переїхати, з дитиною від попереднього шлюбу, до квартири своєї бабусі, де наразі і проживає. Відповідач зазначив, що вимоги позову не визнає у повному обсязі, заперечує проти розірвання шлюбу та наполягав на наданні строку на примирення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що між сторонами 16.10.2020 року укладено шлюб, зареєстрований Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) (а/з № 886), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони спільних дітей не мають. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка скористалась даним правом та звернулась до суду з вищевказаним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин та збереження шлюбу відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідач зазначав суду, щодо надання їм з дружиною строку на примирення. Разом з тим, при наданні пояснень на спростування фактів, викладених позивачкою, висловлювався в агресивній формі. Позивачка категорично проти надання вказаного строку заперечувала, зазначила суду, що починаючи з січня 2022 року відповідач неодноразово застосовував до неї погрози та фізичне насилля, вона боїться за своє життя і навіть після звернення до суду з вказаним позовом в січні 2023 року відповідач влаштував сварку за місцем її роботи, внаслідок чого були викликані працівники поліції, які видали обмежувальний припис кривднику. Надавши оцінку поясненням сторін та обставинам справи, враховуючи, що сторони нетривалий час перебувають у шлюбі, спільних дітей не мають, а також ту обставину, що відповідач протягом року застосовує до позивачки погрози та фізичне насилля, що призвело до видачі працівниками поліції обмежувального припису щодо кривдника, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для вжиття заходів до примирення подружжя. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно положень ч.ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Оскільки позивачка зазначила суду, що наполягає на розірванні даного шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням позивачки до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбує порушенням права позивачки на свободу та особисту недоторканість, що призведе до порушення її інтересів, що має істотне значення при вирішенні даної справи судом, а тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved