Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2022 року позовні вимоги [PERSON] до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволені частково та визнано протиправним, скасовано наказ № 196 від 19.12.2018 року начальника Головного військово-медичного управління - начальника Медичної служби Збройних Сил України Хоменка І.П. в частині звільнення [PERSON] начальника Центральної діагностичної патологоанатомічної лабораторії Міністерства оборони України - лікаря патологоанатома, поновлено [PERSON] на посаді начальника Центральної діагностичної патологоанатомічної лабораторії Міністерства оборони України - лікаря патологоанатома, стягнуто з Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 19.12.2018 року по 3.10.2022 року у розмірі 351 970 грн. 40 коп., стягнуто з Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» на користь держави судовий збір в розмірі 3 519 грн. 70 коп. Проте, судом не вирішене питання про стягнення з відповідачів у рівних частинах витрат на правничу допомогу та витрат зі сплати судового збору, у зв`язку з чим 18.11.2022 року (в межах п`ятиденного строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України) позивач [PERSON] подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 106 500,00 грн. та витрат зі сплати судового збору у розмірі 2 928,98 грн. До судового засідання сторони не з`явились. 18.01.2022 року від представника відповідачів Небожук В.Д. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, одночасно просив відмовити у задоволенні вимог позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Враховуючи наведене, суд розглянув заяву про ухвалення додаткового рішення у відсутність представників сторін на підставі ч. 4 ст. 270 ЦПК України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. За правилами ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Як вбачається з матеріалів справи інтереси позивача під час підготовки справи до розгляду та під час розгляду справи на підставі договору про надання правової допомоги від 03.01.2020 року, додаткового договору № 1 від 10.04.2019 року, додаткового договору № 2 від 11.02.2020 року, додаткового договору № 1 від 19.05.2020 року, додаткового договору № 2 від 26.10.2020 року, додаткового договору № 1 від 02.03.2021 року та ордеру представляв адвокат Тарасов С.О. (т. 1 а.с. 25, т. 2 а.с. 58-60, т. 3 а.с. 142-146). Згідно з п. 4.2 договору про надання правової допомоги від 03.01.2020 року в разі домовленості про сплату адвокатських послуг з клієнтом за правову допомогу, наданих адвокатом, клієнт сплачує кошти відповідно до виставлених адвокатом рахунків, які підлягають оплаті клієнтом протягом трьох робочих днів з дня їх отримання. Відповідно до п. 4.3 договору оплата здійснюється замовником шляхом перерахування кошті на розрахунковий рахунок виконавця. У договорі про надання правової допомоги, додаткових договорах, акту виконаних робіт, описі робіт від 18.11.23022 року (т. 3 а.с. 147-148) адвокатом зазначено об`єм послуг з надання правничої допомоги з деталізацією кожного його виду із затраченим адвокатом часом та його вартістю. Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивачем надано квитанцію № 0.0.2125417347.1 від 16.05.2021 про оплату Тарасову С.О. за товари/послуги згідно договору про надання правової допомоги від 02.03.2021 року у розмірі 10 000,00 грн. (т.2 а.с.217) та квитанцію № 0.0.2302582521.1 від 15.10.2021 у розмірі 10 000,00 грн. (т. 3 а.с. 23). При цьому, позивач не надав суду документи, що свідчать про оплату інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги відповідно до акту виконаних робіт та опису робіт від 18.11.23022 року, оформлені у встановленому Законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Таким чином, суд вважає наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення про розподіл понесених позивачем судових витрат на правничу професійну допомогу в загальному розмірі 20 000,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 784,08 грн., сплачений позивачем за подання до Окружного адміністративного суду позовної заяви та судовий збір в розмірі 2 144,90 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.05.2020 року, а всього 2 928,98 грн., виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 даної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачений судовий збір у розмірі 784,08 грн. за подання 19.04.2019 року позовної заяви до Окружного адміністративного суду м. Києва (т. 1 а.с. 48), та під час розгляду справи також було сплачено судовий збір у розмірі 2 144,90 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу суду Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.05.2020 року, яка була скасована Шостим апеляційним адміністративним судом. При цьому судом апеляційної інстанції було розглянуто апеляційну скаргу позивача на ухвалу суду про залишення позову без розгляду, тоді як розгляд справи по суті позовних вимог не проводився, рішення про задоволення або відмову у задоволенні позовних вимог не ухвалювалось, що свідчить про відсутність підстав для вирішення питання судових витрат в межах вказаного апеляційного провадження. Враховуючи те, що позовні вимоги були задоволені частково, то і стягненню з відповідача 1 на користь позивача підлягають всі понесені ним судові витрати, в тому числі судовий збір за подання позову та апеляційної скарги.

Outcome: partial