Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що 11 червня 2011 року сторони уклали шлюб, від якого [INFO] у них народилась дитина [PERSON] . Шлюб між сторонами розірвано 03 березня 2020 року. За весь час спільного подружнього життя вони за спільні кошти придбали: - автомобіль TOYOTA COROLLA номер VIN № [NUMBER] , 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; - двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 49,2 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м.; - житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 40,2 кв.м, житловою площею 18,2 кв.м.; - 9 торгівельних споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позивач просив суд поділити спільне майно подружжя, визнавши за ним право власності на: - \~ \~ \~ \~двокімнатну квартиру [ADDRESS] ; - \~ \~ \~ \~Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] ; - 4 торгівельні споруди, що знаходяться за адресою : [ADDRESS] . визнавши за відповідачем право власності на: - \~ \~ \~ \~автомобіль TOYOTA COROLLA номер VIN № [NUMBER] , 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; - \~ \~ \~ \~Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] ; - 5 торгівельних споруд, що знаходяться за адресою : [ADDRESS] . Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03.09.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2022 року було прийнято до провадження дану цивільну справу відповідно до розпорядження Верховного суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Запорізької, Харківської областей)» №16/0/9-22 від 06.04.2022 та відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, надавши пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов, пояснивши, що відповідачем, як фізичною особою-підприємцем, були встановлені тимчасові споруди за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , які встановлювались у 2018 році за кошти подаровані їй батьком [PERSON] та за кошти, отримані нею від її підприємницької діяльності. А отже це майно не є спільною сумісною власністю подружжя. Просив виділити відповідачу у власність спірну двокімнатну квартиру, оскільки на теперішній час там проживає відповідач з неповнолітньою донькою. Інше майно підлягає поділу в рівних частках між подружжям. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 липня 2011 року до 03.03.2020 року. За період перебування у шлюбі подружжям була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 19.07.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Степанчук Н.О. Право власності на вказане майно за договором купівлі-продажу зареєстровано за відповідачем. При встановлення вартості квартири, суд керується звітом про оцінку майна від 30.03.2021 року ТОВ «Преміум Клар», де вартість квартири становить 251500,00 грн., проведеною за замовленням позивача, відповідачем вартість вказаної квартири визнана. Також подружжям було придбано житловий будинок [ADDRESS] за договором купівлі-продажу житлового будинку від 11.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Степанчук Н.О. Право власності на вказане майно за договором купівлі-продажу зареєстровано за відповідачем. При встановлення вартості будинку, суд керується звітом про оцінку майна від 30.03.2021 року ТОВ «Преміум Клар», де вартість будинку становить 151451,00 грн., проведеною за замовленням позивача, оскільки відповідачем вартість вказаного будинку визнана. Крім того, подружжям під час шлюбу придбано автомобіль марки TOYOTA COROLLA номер VIN № [NUMBER] , 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який зареєстрований 25.12.2013 року за відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . В даному випадку суд при встановлення вартості автомобіля керується висновком спеціаліста з оцінки майна ТОВ «Аргумент-Експерт» від 13.12.2022 року, де вартість будинку становить 148000,00 грн., проведеною за замовленням відповідача, оскільки відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При цьому суд не приймає до уваги звіт про оцінку майна, складений 30.03.2021 року ТОВ « Оціночна компанія «Спарта», оскільки з часу оцінки пройшло понад півтора року, дійсна вартість майна на час розгляду справи фактично визначена іншим висновком спеціаліста, який не спростований позивачем. Також, під час шлюбу сторін на підставі рішень Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 24 квітня 2018 року № 249, 250, 251, від 13 вересня 2018 року № 609, відповідачу, надано згоду на розміщення тимчасових споруд для проведення підприємницької діяльності - 9 зблокованих торговельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих з автобусною зупинкою товарів на 10 років за адресою: [ADDRESS] . На замовлення відповідача Відділом містобудування, архітектури та земельних відносин Лозівської міської ради були видані паспорти прив`язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. Відповідно до висновків спеціаліста з оцінки майна тимчасових споруд зблокованих торгівельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів з автобусною зупинкою від 12.12.2022 року, складених ТОВ «Аргумент-Експерт», оціночна вартість двох зблокованих торгівельних павільйонів за адресою: [ADDRESS] становить 286678,00 грн., трьох зблокованих торгівельних павільйонів за адресою: [ADDRESS] становить 330778,00 грн., чотирьох зблокованих торгівельних павільйонів за адресою: [ADDRESS] становить 441043,00 грн. При цьому суд не приймає до уваги звіти про оцінку майна, складені 30.03.2021 року ТОВ «Преміум Клар», оскільки термін чинності даних оцінок складає 6 місяців, таким чином на час розгляду справи термін чинності вичерпаний, вартість майна на час розгляду справи, визначена ТОВ «Аргумент-Експерт» не спростована позивачем. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України). Отже, закон передбачає презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яке набуте ними під час шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в Постанові Великої палати Верховного суду від 21.11.2018 по справі № 372/504/17 у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс 17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Представники сторін не заперечували, що теперішній час в квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживає відповідач з малолітньою донькою сторін, де є зареєстрованими відповідно до довідки про склад сім`ї від 18.09.2020 року виданої КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області, а тому суд вважає за необхідне визнати за відповідачем в порядку поділу майна подружжя право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 49,2 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м. Натомість за позивачем визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 40,2 кв.м, житловою площею 18,2 кв.м. Що стосується спірного автомобіля, то суд приходить до наступного. У постановах Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 643/3963/19 (провадження № 61-2708св21) та від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16-ц (провадження № 61-19516св19), зроблено висновки про те, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. За для збереження принцип рівності часток подружжя при поділі спільної сумісної власності, оскільки вартість нерухомого майна, виділеного відповідачу є вищою, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на автомобіль TOYOTA COROLLA номер VIN № [NUMBER] , 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] 23975 гривень 50 копійок різниці вартості вказаного майна при поділі. Що стосується поділу тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності суд приходить до наступного. У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таку ж норму містить стаття 368 ЦК України. Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6- 843цс17, у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18,а також Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14- 325цс18. Відповідач по справі посилається на те, що нею, як фізичною особою-підприємцем, були встановлені тимчасові споруди за адресою: [ADDRESS] , які встановлювались у 2018 році за кошти подаровані їй батьком [PERSON] та за кошти, отримані нею від її підприємницької діяльності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України). Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України. Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна. Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя. Аналогічні висновки сформульовані Верховним Судом України у Постанові від 13.06.2016 (справа № 6-1752цс15). До таких же висновків прийшов і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначивши їх в ухвалі від 01.11.2017 по справі № 361/8273/16-ц. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували придбання спірних торгівельних об`єктів, що є предметом спору, за рахунок особистих коштів відповідача, розмір цих коштів та джерело їх походження, а отже суд вважає, що спірне майно було придбане сторонами в період шлюбу і є їх спільною сумісною власністю. Оскільки тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності є рухомими речами, використовуються відповідачем саме для здійснення підприємницької діяльності, їх поділ в натурі на думку суду приведе до втручання в господарську діяльність відповідача як фізичної особи підприємця, в той же час вартість цього майна має бути врахована при поділі майна подружжя, то суд вважає за необхідне обрати спосіб його поділу як стягнення грошової компенсації та стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію Ѕ вартості дев`яти тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в розмірі 529249 (п`ятсот двадцять дев`ять тисяч двісті сорок дев`ять) гривень 50 копійок. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 10510,00 грн. Доказів понесення інших судових витрат позивачем суду не надано.

Outcome: partial