Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

08.12.2020 року [PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, служба у справах дітей та сім`ї Височанської селищної ради Харківського району Харківської області про позбавлення батьківських прав. Розпорядженням Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану: змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема Харківського районного суду Харківської області, Полтавському районному суду Полтавської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 30.08.2022 року цивільна справа передана у провадження судді Богомолової Л.В. Так, [PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом до відповідача, в якому прохає позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Не піклується про фізичний та психічний стан здоров`я дитини, не приймає участь у матеріальному утриманні, у навчанні, не виявляє до сина материнської любові та турботи. На теперішній час у відповідачки інша сім`я, де є двоє дітей, проте вона не сприяє спілкуванню старшого сина з молодшими дітьми. Така поведінка матері свідчить про повну байдужість до життя сина. Провадження у справі відкрито ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30.08.2022 з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15.12.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони та представники третіх осіб в судове засідання не прибули. Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Заявлені вимоги позивач підтримав у повному обсязі, з посиланням на викладені у позові обставини. Відповідач причин не прибуття до суду не повідомила, із клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталась, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Представник служби у справах дітей та сім`ї звернувся до суду із проханням розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно із ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неприбуттям всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши позиції учасників справи, встановивши фактичні обставини, дослідивши матеріали та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 7 та ч. 8 ст. 7\~СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ст.12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст.ст.18,27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини). Отже, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При цьому, права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7), сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON] . За довідкою Виконавчого комітету Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області від 30.11.2020 (а.с.9), місце проживання неповнолітнього [PERSON] зареєстровано та останній фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із позивачем [PERSON] . За змістом позову та наявними в матеріалах справи актами Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області від 20.02.2014 року (а.с.10) та 01.12.2020 року (а.с.11), відповідями на адвокатський запит з Покотилівського ліцею «Промінь» Харківської районної ради Харківської області від 07.12.2020 року (а.с.12) та адміністрації КНП «ЦПМД № 1 Харківського району» за № 832 від 07.12.2020 року (а.с.13), неповнолітній син сторін постійно проживає разом із позивачем та перебуває на його повному утриманні, батько самостійно виховує сина, піклується про стан його здоров`я, розвиток. Мати дитини свідомо усунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, протягом тривалого часу не спілкується з дитиною, не навідує сина, не цікавиться його успіхами, не виявляє турботу щодо фізичного і духовного розвитку дитини, навчання, підготовки до самостійного життя. Зазначені позивачем обставини повністю підтверджуються висновком служби у справах дітей та сім`ї, згідно з яким неповнолітній [PERSON] проживає разом із батьком, де для дитини створені необхідні умови для всебічного розвитку. Мати дитини [PERSON] тривалий час не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я сина, його навчанням та дозвіллям. Під час проведення бесіди з неповнолітнім [PERSON] , останній пояснив, що підтримує позов батька, оскільки мати не цікавиться його вихованням та утриманням. Так, згідно із висновком служби у справах дітей та сім`ї Височанської селищної ради Харківського району Харківської області за № 1 від 10.06.2021 року (а.с.57,58), позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні до неповнолітнього [PERSON] визнано доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч.3\~ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст.150 СК України.) Згідно із ч.2, ч.4\~ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Суд вказує, що у відповідності до п.2 ч.1\~ст.164 Сімейного кодексу України\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. За змістом ст.165\~Сімейного кодексу\~України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.ст.11,12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками по відношенню до дитини, не проявляючи до сина материнської турботи, не спілкується та не опікується ним, хоча має таку можливість, матеріальної підтримки не надає. З огляду на досліджені докази, суд вважає, що відповідач за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, без поважних причин залишивши його без материнської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною а поведінка відповідачки відносно сина є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками. Зазначені фактори суд розцінює як умисне ухилення відповідачем від виховання дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав у відношенні до неповнолітнього сина. Таким чином суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Між тим, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що у відповідності до вимог ст.169\~СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до\~ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved