Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. Посилається в заяві на те, що 18 липня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом №796, між ними був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, наявність різних поглядів на життя та сімейні відносини. Шлюбні відносини припинені з березня 2021 року, проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та є неможливим. На підставі викладеного просив задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 21 вересня 2022 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 22 вересня 2022 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. 05 жовтня 2022 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року у задоволенні клопотання відповідача відмовлено. 10 жовтня 2022 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2022 року у задоволенні клопотання відповідача відмовлено. 25 жовтня 2022 року від відповідача надійшла зустрічна позовна заява про визнання спільної сумісної власності подружжя та розподіл спільного майна. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11 листопада 2022 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання спільної сумісної власності подружжя та розподіл спільного майна. 11 листопада 2022 року від відповідача надійшло клопотання про надання строку на примирення, в якій остання просила зупинити провадження та надати строк на примирення терміном шість місяців. Зазначила, що оскільки у подружжя є спільна малолітня дитина, з метою забезпечення її права на виховання в повноцінній сім`ї з рідним батьком та матір`ю, вважає за можливе примирення подружжя та збереження шлюбу. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року клопотання відповідача задоволено, надано [PERSON] та [PERSON] час на примирення строком два місяці. 16 січня 2023 року від позивача надійшла заява, в якій зазначив, що примирення між сторонами не відбулось та просить задовольнити його позов. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Сторони скористались своїми процесуальними правами та надали до суду заяви по суті справи та всі докази, які на їхню думку підтверджують їх вимоги та заперечення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18 липня 2012 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом №796. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної та дружньої сім`ї. Суперечності, що виникали між ними, та різні погляди на життя привели до її розпаду. Сторони перестали підтримувати подружні стосунки, проживають окремо, шлюб існує формально. Так, згідно ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України, у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. З метою збереження шлюбу, судом було надано подружжю строк на примирення терміном два місяці, однак позитивного результату досягнуто не було, позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, сторони примирення не досягли. У свою чергу, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Згідно положень ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З моменту звернення позивача до суду 21 вересня 2022 року і до моменту винесення рішення по справі - 18 січня 2023 року сторони не дійшли спільної згоди щодо збереження шлюбу. Вказана обставина підтверджується, у тому числі, поданою до суду заявою, у якій позивач просить шлюб розірвати. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). У свою чергу, судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведуть, разом не проживають, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За визначенням ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Виходячи з обставин, встановлених судом, умов проживання сторін та взаємовідносин в шлюбі, відсутність взаємної підтримки, як подружжя, категоричної позиції позивача з приводу розірвання шлюбу та його небажання продовжувати шлюб, виходячи з рівноправ`я шлюбного союзу, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася, поновлена бути не може, а тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та розірвання шлюбу.

Outcome: approved