Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. В шлюбі у подружжя народилося двоє дітей. В подальшому рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року по справі №754/7266/16-ц шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, а також стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей. З того часу, відповідач не цікавиться життям дітей, не виконує свої батьківські обов`язки, не проявляє уваги та любові до дітей, не створює необхідних умов для здорового зростання дітей, не цікавиться їх здоров`ям, харчуванням. Більше того, відповідач вже кілька років не сплачує аліменти на утримання дітей. Станом на вересень 2021 року заборгованість відповідача по аліментах складає 166 528,43 грн. Діти зареєстровані та проживають з матір`ю, позивачка самостійно несе всі витрати на утримання дитини, турбується про здоров`я, про духовний розвиток, про фізичне виховання дітей. На даний час усі необхідні для них умови для здорового та повноцінного фізичного і духовного росту й розвитку, забезпечує позивачка. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 175-177 ЦПК України, та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2021 року, після усунення позивачем недоліків, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Справа перебувала в провадженні судді Войтенко Ю.В. У зв`язку з перебуванням судді Войтенко Ю.В. на лікарняному, 02.05.2022 року на підставі розпорядження №85 керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва, здійснено повторний авторозподіл справи та згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судових справ між суддями вказану справу передано в провадження судді Бабич Н.Д. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року було прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, до провадження та призначено підготовче засідання. У підготовче засідання учасники процесу не з`явились. Представником позивача на електронну пошту суду подано заяву про розгляд підготовчого судового засідання без участі позивача та її представника, не заперечували проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов до суду не надходило, представник третьої особи пояснень до позову не подав. Представник позивача подала до суду клопотання про витребування у третьої особи висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , яке було судом задоволено. Під час підготовчого засідання по справі за вищезазначеним позовом судом були виконані всі дії, передбачені ч. 2 ст. 197 ЦПК України, а саме вивчені письмові матеріали справи, з`ясовані фактичні обставини справи, що підлягають з`ясуванню під час судового розгляду. Ухвалою суду від 22 листопада 2022 року підготовче провадження було закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 13 грудня 2022 року та зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації надати Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 13 грудня 2022 року розгляд справи було відкладено на підставі п. 2 ч.2 ст. 223 ЦПК України та призначено судове засідання на 18 січня 2023 року. У судовому засіданні 18 січня 2023 року представник позивача - адвокат Бабенко Я.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Суду пояснила, що діти зареєстровані та проживають з матір`ю. Позивач самостійно несе всі витрати на утримання дитини, турбується про здоров`я, про духовний розвиток, про фізичне виховання дітей. На даний час усі необхідні для них умови для здорового та повноцінного фізичного і духовного росту й розвитку забезпечуєпПозивачка. Представник позивача суду пояснила, що неповнолітній [PERSON] має інвалідність. У дитини встановлений діагноз - цукровий діабет І типу у важкій формі. Позивачка отримує державну соціальну допомогу на утримання [PERSON] у розмірі 1452 грн. Представник позивача наголосила, що всі ці обставини очевидно свідчать про те, що за дитиною необхідний особливий, більш уважний нагляд, належне утримання, особлива увага до стану здоров`я сина, його самопочуття. При цьому батько абсолютно ніяким чином не турбується та не цікавиться цим, не допомагає матеріально, не проявляє найменшого інтересу. Лише матір турбується про виховання та утримання дітей, цікавиться їхнім шкільним життям і підтримує постійний зв`язок із класним керівником, а батько в школі не з`являється, навчанням синів не цікавиться, не бере участь в їх шкільному житті. Позивачка працює медичною сестрою відділення нейрохірургії №1 в КНП «КМКЛШМД», має стабільний та достатній для утримання дітей дохід та за місцем роботи характеризується виключно позитивно. Відповідачу ніколи не чинилися перешкоди у спілкуванні чи зустрічах з дітьми, тож фактично Відповідач самоусунувся від виконання своїх зобов`язань щодо дитини, покладених на нього нормами сімейного законодавства. Відповідач, будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації явку свого представника у судове засідання не забезпечила, причини неявки не відомі, заяву про слухання справи у відсутність представника не направляла, висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не надала, вказавши причину - неявку батька на засідання опікунської ради. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з Державним центром розвитку сім`ї, про що було зроблено відповідний актовий запис №4056. В шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В подальшому, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року по справі 754/7266/16-ц шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, а також стягнуто з Відповідача на користь Позивачки аліменти на утримання дітей. 29 листопада 2021 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] ». Після припинення фактичних сімейних стосунків та початку окремого проживання сторін, відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки та повністю припинив будь-яку форму спілкування та контакту з дітьми. З пояснень представника позивача судом встановлено, що вже більше 5 років відповідач не цікавиться життям дітей, не виконує свої батьківські обов`язки, не проявляє уваги та любові, не створює необхідних умов для здорового зростання дітей, не цікавиться їх здоров`ям, харчуванням. Також в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження, що відповідач вже кілька років не сплачує аліменти на утримання дітей, що підтверджується Довідкою-перерахунком заборгованості по аліментах від 01.03.2018 року та Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по ВП 52156409 від 22 вересня 2019 року. Станом на вересень 2021 року заборгованість відповідача по аліментах складає 166 528,43 грн. З Довідок про реєстрацію місця проживання особи № 64430158 від 25.06.2021р., № 64430288 від 25.06.2021 та № 64430474 від 25.06.2021 р. вбачається, що діти зареєстровані та проживають з матір`ю. Позивачка самостійно несе всі витрати на утримання дітей, турбується про їх здоров`я, про духовний розвиток та фізичне виховання. На даний час усі необхідні для них умови для здорового та повноцінного фізичного і духовного росту й розвитку, забезпечує позивачка. Судом встановлено, що [PERSON] має інвалідність, що підтверджується Посвідченням Серії [NUMBER] від 16.07.2018 року. Заключенням ЛКК №23 від 30.03.2018 року у дитини встановлений діагноз - цукровий діабет І типу у важкій формі. Це також підтверджується консультаційним висновком спеціаліста від 21.02.2018 року. Разом з позовною заявою, задля підтвердження вищезазначених обставин, також була надана до суду копія індивідуальної програми реабілітації інваліда №43, виданого 30.03.18 року, де окрім клініко-функціонального діагнозу «цукровий діабет» зазначені супутні захворювання дитини, а також виписана реабілітація - довічна інсулінотерапія. Перелічені обставини очевидно свідчать про те, що за дитиною необхідний особливий, більш уважний нагляд, належне утримання, особлива увага до стану здоров`я сина, його самопочуття. В той же час, батько абсолютно ніяким чином не турбується та не цікавиться цим, не допомагає матеріально, не проявляє найменшого інтересу. Позивачка працює медичною сестрою відділення нейрохірургії №1 в КНП «КМКЛШМД» та за місцем роботи характеризується виключно позитивно, що підтверджується виробничою характеристикою №644 від 02.06.2021, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». Зокрема, відповідно до характеристики, Позивачка зарекомендувала себе як сумлінний працівник та кваліфікований спеціаліст, має авторитет надійного медичного працівника, має дружні стосунки у колективі та користується повагою і авторитетом у керівництва. Згідно Відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 07.06.2021 року №1594/П/26-15-52-04-20 позивач має дохід, який за період з січня по березень 2021 року становив 42 205 гривень 62 коп. Так, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абз. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав», висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Так, ухвалами Святошинського районного суду міста Києва від 28.12.2021 року, 22.11.2022 р. було зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Втім, вищезазначений висновок не був наданий до суду. В подальшому, представником позивача був направлений адвокатський запит до Служби у справах дітей та сім?ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому адвокат просила надати інформацію про те: чи було надано Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] до Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/24419/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав; якщо такий письмовий висновок не було надано до Святошинського районного суду м. Києва - надати інформацію щодо причин його не подання. У відповідь на даний запит Службою у справах дітей та сім?ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації було надіслано лист від 04.08.2022 р. №10223-2149. У цьому листі Служба повідомляла, зокрема, що ними було направлено запрошення до батька та матері дитини з проханням надати пояснення щодо вказаної ситуації; здійснено вихід спеціаліста за адресою проживання батька, проте, двері ніхто не відкрив, на запрошення Служби Відповідач не відреагував. Також, службою отримано інформацію зі школи, де навчаються діти із зазначенням цієї інформації. В той же час, Службою повідомлено про те, що питання щодо позбавлення батьківських прав не було включено на засідання комісії із захисту прав дитини. Від представника позивача надійшло до суду клопотання про витребування у третьої особи висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року було повторно зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації надати Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відтак, незважаючи на вимоги ст. 19 СК України, проігнорувавши зобов`язання, викладені в ухвалах суду, третя сторона так і не надала суду письмовий висновок про доцільність/не доцільність позбавлення батьківських прав Відповідача. Так, у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року №753/2025/19, вказано, що висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області стосовно доцільності позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. У рішенні по справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Отже, висновок органу опіки і піклування як один документальний доказ не має для суду наперед встановленої сили та переваги над іншими доказами, крім того, сам по собі не є для суду достатнім для прийняття рішення про позбавлення відповідача батьківських прав - як виключної міри відповідальності особи у сімейних правовідносинах. Разом з тим, з відповіді Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.08.2022 № 10223-2149 на № 10223/1949 від 27.07.2022 року, наданій Позивачу на адвокатський запит, вбачається, що на запрошення до служби, задля проведення з ним бесіди, батько не відреагував. Відповідно до інформації школи від І-ІІІ ступенів №306 Деснянського району міста Києва, де навчаються малолітні [PERSON] та [PERSON] , батько дітей до школи не приводив, зв`язок з класним керівником не підтримував. Зазначене вкотре доводить факт, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей, без поважних причин залишивши їх без батьківської уваги та турботи. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до діючого законодавства до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема, позбавлення батьківських прав. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідача, та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дітей, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дітей до моменту зміни нею свого ставлення відносно дітей та поновлення у встановленому порядку батьківських прав. Як встановлено судом батько дітей - [PERSON] не цікавиться своїми дітьми, матеріально їх не забезпечує, не дбає про їх фізичний та духовний розвиток, самоусунувся від виховання дітей. Позивач змушена самостійно матеріально забезпечувати синів, дбати про її розвиток. Наведені обставини в своїй сукупності, на думку суду, свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно своїх дітей. Протилежного суду не надано. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно приписів ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У позовній заяві Позивачка просила стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені витрати на правничу допомогу та сплату судового збору. Як убачається з матеріалів справи, між АО « Мітракс» та [PERSON] було укладено договір про надання юридичних послуг від 27.05.2021. Відповідно до актів надання послуг убачається, що Позивачка понесла витрати на правову допомогу відповідно до договору про надання юридичних послуг на загальну суму 10750,00 грн. В порядку ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, з відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1912,46 грн. за дві позовні вимоги про позбавлення батьківських прав. Сплачений судовий збір підтверджується квитанціями № 5981 та № 5891, відповідно. Відтак, позивачка понесла витрати, пов`язані з розглядом справи, на загальну суму 12 662 (дванадцять тисяч шістсот шістдесят дві) грн. 46 коп., що підтверджується відповідними квитанціями. Враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, розміру частки позовних вимог, що обсяг понесених Позивачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим, тому вимога підлягає задоволенню.

Outcome: approved