Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-26 00:00:00

У вересні 2022 року позивачі звернулися в суд із зазначеним позовом до відповідача, вказавши, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, який в даній квартирі не проживає. Позивачі вказують, що їм не відомо чому в їхній квартирі зареєстрована дана особа-відповідач, він в зазначеній квартирі ніколи не проживав і не проживає, особисті його речі відсутні. В добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації не бажає, у зв`язку з чим позивачі позбавлені можливості вільно розпоряджатися вказаною житловою квартирою, оформити субсидію та пільги на комунальні послуги. У зв`язку з викладеним, позивачі просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловою квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 16.09.2022 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Позивачі в судове засідання не з`явилися, проте подали суду клопотання, в яких просять проводити розгляд справи у їх відсутності та зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник Деражнянської міської ради, як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явився, проте подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з якої вбачається, що останній в прийнятті рішення покладається на розсуд суду. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.01.2008. Вказане підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 17401396, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності - 17.01.2008. Так, згідно довідки №1085 від 04.08.2022 року, виданої виконавчим комітетом Деражнянської міської ради Хмельницької області, [PERSON] , 1983 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За даними акту обстеження фактичного проживання в квартирі [ADDRESS] від 29.08.2022 року, складеного комісією в складі: [PERSON] та [PERSON] , а також позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що [PERSON] в даному будинку ніколи не проживав і не проживає, його майно та речі у будинку відсутні. Також, факт не проживання [PERSON] за вищевказаною адресою підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є жителями будинку [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло.Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд враховує, що відповідач не проживав і наразі не проживає разом з позивачами у належній їм житловій квартирі [ADDRESS] . Крім того відповідач ніколи не відносився до членів сім`ї позивачів, тобто наявність реєстрації є формальною умовою приналежності до житлової квартири. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що слід усунути перешкоди в користуванні позивачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належною їм житловою квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням. В силу вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачів судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 280-289 ЦПК України, постановивши провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, а належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідачі не з`явилися в судове засідання без поважних причин, про причини неявки не повідомив та відзиву на позов не подав,

Outcome: approved