Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні 2022 року звернулася до суду із даним позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати договір довічного утримання від 08 січня 2021 року та скасувати державну реєстрацію укладеного між [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] , померлою [INFO] і відповідачем [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована [ADDRESS] , зв"язку з неналежним його виконанням та стягнути судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 січня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання та передана належна [PERSON] приватна квартира [ADDRESS] . Договір довічного утримання виконувався не повністю та не сумлінно. [INFO] [PERSON] померла. За життя [PERSON] 15 квітня 2019 року склала заповіт, яким на випадок смерті все своє майно заповідала онучці [PERSON] . Після звернення до нотаріуса позивач дізналася, що наявний договір довічного утримання. Відповідач не виконала умов договору, оскільки фактично її доглядала позивач, похоронами займалась позивач, а тому вказаний договір необхідно розірвати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Бугайов Д.М. позовних вимог не визнали, просять відмовити в їх задоволенні. Третя особа - приватний нотаріус Івчук С.С. в судове засідання не з"явився , просив розглянути справу без його участі, щодо рішення суду покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення учасників , свідків, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Як встановлено судом, 08 січня 2021 року між [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] (набувачем) укладений договір довічного утримання , що посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Івчук С.С. , зареєстровано в реєстрі за № 68 08 січня 2021 року, за пунктом 1 якого [PERSON] передає у власність, а [PERSON] отримує у власність квартиру [ADDRESS] , та взамін чого [PERSON] (а.с.5-6) зобов`язується забезпечувати відчужувача доглядом (харчуванням, придбанням одягу, забезпечення особистої гігієни) , надання матеріальної допомоги для придбання ліків та оплати медичних послуг і процедур у випадку хвороби та перебування [PERSON] у стаціонарі; організація поховання відчужувача у разі її смерті. Відповідно до статті 744 Цивільного кодексу України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Таким чином, договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, однак розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна у встановленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов`язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов`язків; 4) матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувана (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання. Частиною 1 статті 749 Цивільного кодексу України встановлено, що у договорі довічного утримання можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами статті 751 Цивільного кодексу України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Складовою частиною матеріального забезпечення за договором довічного утримання є догляд за відчужувачем майна. Пунктом 10 вищенаведеного договору довічного утримання передбачено, що сторони домовились, що утримання має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 2000 грн. на місяць, які будуть надаватися відчужувачу щомісячно. Відповідно до частини другої статті 749 Цивільного кодексу України, якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. [INFO] [PERSON] померла , про що 28 січня 2021 року (а.с.9) складено відповідний актовий запис № 160, що підтверджує копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Коростенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). 15 квітня 2019 року [PERSON] склала заповіт, тобто розпорядження на випадок своєї смерті, що посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Івчук С.С. , та згідно якого усе майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, заповіла [PERSON] (а.с. 25). [INFO] помер [PERSON] , який є батьком позивачки [PERSON] та сином покійної [PERSON] . \~ \~ \~Згідно із\~пунктом 1\~частини 1\~статті 755\~Цивільного кодексу\~України договір\~довічного утримання\~ може\~бути розірваний\~за рішенням\~суду,\~зокрема,\~на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 Цивільного кодексу України). У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. У постанові Верховного Суду України у справі №6-142ц13 від 25.12.2013 року визначено, що право на звернення до суду з вимогою про розірвання договору довічного утримання має лише відчужувач спірної квартири. В судовому засіданні встановлено і дану обставину не заперечували сторони цивільного процесу, що оспорюваний договір довічного утримання був укладений, учасниками цього договору було досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, проте відчужувач [PERSON] померла, при цьому за її життя вона не порушувала перед судом питання про розірвання вищевказаного договору довічного утримання чи визнання його недійсним (про дані факти суду не повідомлено). Тобто, оскільки право на звернення до суду з вимогою про розірвання договору довічного утримання має лише відчужувач спірної квартири, а оскільки зі смертю відчужувача договір довічного утримання припинився, то спірна квартира на день смерті не належала відчужувачу й не могла входити до складу спадщини та не може перейти спадкоємцю [PERSON] за заповітом . Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не є стороною спірного договору довічного утримання, а тому не може ставити питання перед судом про його розірвання . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed