Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 29.11.2021 позивач звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою до відповідача про визначення порядку користування житловим будинком. В обґрунтування позову зазначив, що 10 травня 1997 року Барвінківською сільською радою Малинського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем. 06 грудня 2017 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області шлюб між ним та відповідачем по справі було розірвано. 03 серпня 2021 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області в цивільній справі про поділ спільного майна подружжя було визнано за ним 1/2 ідеальну частку житлового будинку [ADDRESS] , а 18 жовтня 2021 року додатковим рішенням Малинського районного суду Житомирської області в даній цивільній справі було доповнено та визначено за ним право власності 1/2 ідеальної частки житлового будинку [ADDRESS] , що складається з житлового будинку А1 - вартістю 138 630 грн., веранди а2 - вартістю 8821 грн., сараю Б1 вартістю 47 291 грн., сараю В1 вартістю 24 573 грн., колодязя К1 вартістю 5926 грн., погреба ПІ вартістю 54 688 грн., вбиральні ТІ вартістю 1 І 664 грн., інших споруд № 1 -2 вартістю 99 675 грн. З моменту\~припинення шлюбних\~відносин та\~розірвання шлюбу\~між ним\~та відповідачем\~постійно виникали\~конфліктні ситуації,\~які ініціювались\~відповідачем щодо\~його проживання\~в будинку\~та користування\~ним спільно\~набутим майном,\~речами,\~різним інвентарем\~господарського призначення\~та господарськими\~будівлями та\~спорудами. Тому внаслідок зазначених обставин та такої поведінки відповідачки, позивач був змушений залишити проживання в будинку та став проживати разом зі своїми батьками. В досудовому порядку визначити порядок користування співвласниками будинку не представляється можливим. У зв`язку з цим позивач просить визначити порядок користування житловим будинком та господарськими будівлями по [ADDRESS] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 03.12.2021 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання . 24.12.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву. 30.12.2021 до суду надійшла відповідь на відзив. Ухвалою суду від 11.01.2022 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 15 год. 07.02.2022, яке було відкладено на 15 годину 02.03.2022. На підставі розпорядження Голови Верховного Суду від 10.03.2022 року №4/0/9-22 з 07.03.2022 року по 21.04.2022 року правосуддя в Малинському районному суді Житомирської області не здійснювалось. Після відновлення правосуддя у Малинському районному суді розгляд справи призначено на 11 годину 30 хвилин, яке неодноразово відкладалось та було призначено на 14 годину 28.12.2022. Позивач у судове засідання не з`явився, 21.12.2022 до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяв, клопотань до суду не надходило. Заявою від 15.08.2022 представник відповідача повідомила суд, що відповідач з дітьми перебуває у Франції, мають дозвіл на перебування там до 22.09.2022. Позиція відповідача У відзиві від 24.12.2021 відповідач зазначила, що вже понад 4 роки у даному будинку проживає лише вона та двоє їхніх з позивачем дітей. Старша донька [PERSON] , якій вже 19 років, - студентка, молодшій Софії 14 років, вона навчається у 8 класі Чоповицької школи-ліцею. З метою створення найзручніших умов для їх навчання обидві доньки проживають у віддаленій кімнаті площею 18,4 кв.м, на яку претендує позивач, вона ж займає прохідну кімнату площею 21 м.кв. Близько 2 років тому позивач зареєстрував шлюб з іншою жінкою, яка не є родичкою їхнім дітям, а тому не зрозуміло, як він уявляє проживання в одній кімнаті разом з двома дітьми, одна з яких є неповнолітньою, своє та своєї дружини. Проживати в одній кімнаті разом з нею позивач та його дружина також не можуть, тому що не є її рідними та не належать до членів її сім`ї. У зв`язку з вище викладеним вважає, що визначення порядку користування будинком призведе до погіршення житлових умов всіх проживаючих у ньому осіб та просить у задоволенні позову про визначення порядку користування житловим будинком відмовити за безпідставністю. \~ \~ \~ \~Встановлені судом обставини. Рішенням Малинського районного суду від 06.12.2017 року (справа №283/2138/17 шлюб між сторонами розірвано (а.с.8). 03 серпня 2021 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області в цивільній справі №283/262/20 про поділ спільного майна подружжя було визнано за [PERSON] - 1/2 ідеальну частку житлового будинку [ADDRESS] ; рішення набрало законної сили 07.09.2022 (а.с.9-11). Додатковим рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2021 року в даній цивільній справі було доповнено та визначено за [PERSON] право власності 1/2 ідеальної частки житлового будинку [ADDRESS] , що складається з житлового будинку А1 - вартістю 138 630 грн., веранди а2 - вартістю 8821 грн., сараю Б1 вартістю 47 291 грн., сараю В1 вартістю 24 573 грн., колодязя К1 вартістю 5926 грн., погреба П1 вартістю 54 688 грн., вбиральні Т1 вартістю 11 664 грн., інших споруд № 1 -2 вартістю 99 675 грн. Згідно з технічною характеристикою житлового будинку по [ADDRESS] , загальна площа будинку 52,5 кв.м., з неї житлова площа 39,4 кв.м., у тому числі: - кімната житлова площею 21 кв.м.; - кімната житлова площею 18,4 кв.м.; - кухня площею 13 кв.м.; - веранда площею 6,1 кв.м. (а.с.17). Домоволодіння також має господарські будівлі та споруди - сарай Б1, сарай В1, сарай Д1, гараж Г1, літня кухня Е1, колодязь К1, погріб П1, вбиральня Т1 ( а.с.16 зворот). Відповідно до довідки №699/1 від 17.12.2022, виданої за підписом старости [PERSON] , в житловому будинку [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) (а.с. 45). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом. Між сторонами виник спір щодо порядку користування житловим будинком, належним їм на праві спільної часткової власності. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень будь-якого порушення права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятними. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Суд, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини вважає, що між сторонами є протиріччя у питанні порядку користування майном, оскільки відповідач підтвердила, що не бажає, щоб позивачу виділялась у користування частина будинку. Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України\~кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з п.14 постанови № 20 від 22.12.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності»\~можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.\~6\~Постанови №7\~від 04\~жовтня 1991\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства,\~що регулює\~право приватної\~власності громадян\~на жилий\~будинок» у цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Згідно з технічним паспортом, виготовленого ТОВ «Агенство нерухомості «Аннастейшен», житловий будинок (садибного) типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , складається з житлового будинку (А1), веранди (а2), сараїв (Б1, В1 та Д1), гаража (Г1), літньої кухні (Е1), колодязя (К1), погріба (П1), вбиральні (Т1) та огорожі (№1,2). Житлова площа будинку 39,4 кв.м., загальна площа 58,5 кв.м., у тому числі: А1 кімната площею 21,0 кв.м., А2 кімната площею 18,4 кв.м., кухня, площею 13,0 кв.м., веранда площею 6,1 кв.м. Відповідно до\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358\~ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. При прийнятті рішення судом враховано, що спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається. Суд також враховує, що встановлення такого порядку користування будинком і господарськими спорудами, як того просить позивач, є неспроможним, оскільки [PERSON] просить залишити веранду у користуванні відповідача, що фактично призведе до того, що він буде позбавлений можливості входу в будинок, який здійснюється через веранду. Визначаючи порядок користування кімнатами, суд враховує, що разом з відповідачем також проживають діти, що потребує більшої житлової площі; кімната №А2 має більшу площу, крім того в ній розташована піч для обігріву житла та приготування їжі. Щодо доводів відповідача, що запропонований позивачем порядок користування будинком не відповідає часткам сторін у праві власності на неї, суд зауважує наступне. Частиною 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Пропозиція відповідача щодо сплати їй позивачем компенсації вартості її частки у спільному майні судом не досліджується, оскільки для вирішення такого питання судом вказана пропозиція мала бути оформлена як матеріально-правова вимога шляхом подання зустрічного позову. Щодо запропонованого позивачем порядку користування господарськими спорудами суд зауважує, що колодязь та вбиральня, як об`єкти, які забезпечують життєдіяльність мешканців, не можуть бути передані у користування виключно одному із співвласників, а тому, на думку суду, мають бути залишені у спільному користуванні, як і огорожа. При визначенні порядку користування господарськими спорудами, на думку суду, слід врахувати конфігурацію їх розміщення на земельній ділянці з метою мінімізації контактування сторін між собою при їх використанні. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Відповідно до п. 36 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial