Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації від вартості частки у спільному майні, посилаючись на те, що 16 листопада 2012 року між нею та відповідачем, [PERSON] , був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції про що складений відповідний актовий запис про одруження № 250, серія [NUMBER] і прожили з ним разом до травня 2021 року. Після чого, її проживання однією сім`єю з відповідачем було фактично припинено. Від цього шлюбу у них є двоє дітей. Протягом останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Так як спільне життя з чоловіком у них не склалося, вона була змушена звернутися до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. На сьогоднішній день справа №712/5737/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу перебуває на розгляді в Соснівському районному суді міста Черкаси. В січні 2018 року у шлюбі ними було придбано автомобіль марки Mercedes- Benz Viano, 2012 року випуску за 30 000, 00 (тридцять тисяч) доларів США. Державний номер автомобіля: [NUMBER] . На даний час, не дивлячись на всі її намагання, вирішити питання подальшої долі майна, набутого в шлюбі, так і не вдалося. Постійні сварки, непорозуміння, та неможливість дійти згоди з приводу цього питання змусили знову звертатися до суду. Угоди про добровільний поділ майна, що є їхньою спільною власністю, між ними не досягнуто. На даний час спірний автомобіль Mercedes-Benz Viano, 2012 року випуску, кузов № [NUMBER] р.н. [NUMBER] перебуває у користуванні відповідача. Позивач не має можливості реалізувати належне, йому право власності на даний транспортний засіб. Згоди стосовно поділу спільно набутого майна сторони дійти не можуть, у зв`язку із чим позивачка змушена звернутись до суду із відповідним позовом. Відповідно до пропозицій продажу, розміщених на спеціалізованому Інтернет-сайті https;//auto.ria.com середня ринкова вартість /аналогічного автомобіля складає екв. 29000 дол. СІЛА , що за курсом НБУ (1 долар США =27,08 грн.) на день звернення до суду становить 785 032 грн. 00 коп. Виходячи із цього, 1/2 частина вартості спірного автомобіля становить 392 066 грн. 00 коп. Розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач, складаються з судового збору в розмірі 4000 грн. 00 коп. Просить здійснити поділ спільного майна подружжя, - автомобіля Mercedes- Benz Viano, 2012 року випуску, кузов № [NUMBER] р.н. [NUMBER] та стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] компенсацію А частини його вартості в розмірі 392 066 грн. 00 коп. Судові витрати стягнути на користь позивача. 08.08.2022 року позивачем скеровано до суду уточнену позовну заяву про поділ майна подружжя, в якій зазначає, що 26 січня 2022 року, вона звернулася до судового експерта автотоварознавця Березовського А.А. для проведення судової автотоварознавчої експертизи, з метою визначення середньої ринкової вартості колісного транспортного засобу, а саме: автомобіль марки Mercedes-Benz Viano, 2012 року випуску, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, про що був зроблений висновок, «Середня ринкова ціна легкового автомобіля Mercedes-Benz Viano, 2012 року випуску об`єм дизельного двигуна 2143 см.куб. станом на дату дослідження складає: 579540 (п`ятсот сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот сорок) грн. Згідно чинного законодавства, а саме ст. 372 Цивільного кодексу України, вона має право претендувати на частку у 50% такої вартості. Частка у 50% вартості спільно нажитого майна подружжя складає 289770,00 грн. (двісті вісімдесят дев`ять тисяч сімсот сімдесят гривень 00 коп.). Враховуючи те, що автомобіль, який був придбаний ними у шлюбі за спільні кошти є неподільною річну, то вважає за доцільне визнати автомобіль марки Mercedes-Benz Viano, 2012 року випуску, державний номер автомобіля: [NUMBER] власністю відповідача та зобов`язати останнього сплатити позивачу компенсацію у розмірі 289770,00 грн. (двісті вісімдесят дев`ять тисяч сімсот сімдесят гривень 00 коп.). Просить визнати автомобіль марки Mercedes-Benz, модель Viano, 2012 року випуску, державний номер автомобіля: [NUMBER] об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Залишити право власності за [PERSON] на майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме автомобіль марки Mercedes-Benz, модель Viano, 2012 року випуску, державний номер автомобіля: [NUMBER] вартістю 579540 (п`ятсот сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот сорок) грн. зі сплатою [PERSON] грошової компенсації за належну їй 1/2 частину автомобіля в сумі 289770, 00 грн. (двісті вісімдесят дев`ять тисяч сімсот сімдесят гривень 00 коп.). Зобов`язати [PERSON] відшкодувати [PERSON] сплату судового збору та витрат на правничу допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, скерувала до суд заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. 13.10.2021 року відповідачем надано відзив, в якому зазначає, що у своєму позові позивач просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя - Mercedes-Benz Viano 2012 року випуску, кузов [NUMBER] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частини його вартості в розмірі 392 066 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що 16.11.2012 між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції за актовим записом №250. В січні 2018 року у цьому шлюбі ними було придбано автомобіль Mercedes-Benz Viano, 2012 року випуску за 30 000,00 (тридцять тисяч) доларів США. Як доказ, на підтвердження придбання вказаного автомобіля позивач додає до позову копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , в якому у графі власник вказано відповідача - [PERSON] . Позивач стверджує, що вказаний автомобіль є об`єктом спільної сумісно: власності подружжя. Відповідач [PERSON] заперечує факт набуття вказаного автомобіля у спільну сумісну власність подружжя. Щодо тверджень позивача, що вказаний автомобіль було придбано у січні 2018 року за 30000,00 (тридцять тисяч) доларів США, то вказана обставина не підтверджується жодним доказом. Позивач взагалі не надала будь-яких доказів, які б підтверджували факт розрахунку нею або відповідачем за вказаний автомобіль, зокрема і у вказаному розмірі. При цьому, позивач не наводить будь-яких обставин, за яких у позивача чи відповідача взагалі були такі кошти на вказаний позивачем у позові період. Адже безпосередньо відповідач у вказаному періоді, так і до цього періоду, не був працевлаштованим та взагалі не мав постійного доходу. В свою чергу позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, без збереження заробітної плати. Таким чином, позивач не надає будь-яких обставин та доказів, які їх підтверджують, щодо наявності у позивача чи у відповідача коштів для придбання у січні 2018 року вказаного автомобіля за вказану суму, та, відповідно і будь-яких розрахунків за цей автомобіль. Варто зазначити, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не може підтверджувати факту набуття вказаного, автомобіля у спільну сумісну власність подружжя. Позивачем не доведено, що спірний автомобіль було придбано за спільні кошти подружжя, і будь-яких письмових доказів щодо розрахунку за цей автомобіль та наявність таких коштів у сторін позивачем не надано. Відповідач взагалі заперечує факт фактичного розрахунку ним або позивачем за вказаний автомобіль. Подаючи позов про поділ спільного майна подружжя, позивач не надає суду доказів наявності у власності позивача чи відповідача майна, що є об`єктом поділу, на момент звернення до суду із цим позовом. Звертає увагу суду, що як вказує позивач у своєму позові по цій справі, нею було подано позов до суду щодо розірвання шлюбу із відповідачем. Так, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси по справі №712/5737/21 16.11.2012 шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції за актовим записом № 250 було розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 03.09.2021. Таким чином, відповідно до сімейного законодавства України шлюб між сторонами є розірваним із 03.09.2021. При цьому, будь-яких обставин щодо періоду фактичного припинення шлюбних відносин в цьому рішенні суду не встановлено. Також, у своєму позові по цій справі позивач вказує на те що між сторонами вирішувалося питання подальшої долі майна, набутого сторонами у шлюбі. Стосовно об`єкту поділу Mercedes-Benz Viano 2012 року випуску, кузов [NUMBER] . державний номерний знак [NUMBER] , звертає увагу суду, що вказаний автомобіль не обліковується за [PERSON] , як момент звернення позивача із вказаним позовом так і вже декілька місяців до цього, тобто ще під час перебування сторін у шлюбних відносинах. Таким чином, на момент звернення позивача із позовом по відсутній об`єкт спору, про поділ якого заявляє позивач у своєму позові. Також, повідомляє суд, що відповідач на цей час ще здійснює збір доказів якими буде обґрунтовувати свою позицію по поданому позивачем позову. У зв`язку з цим, у разі отримання відповідних документів та/або свідчень від знайдених відповідачем свідків відповідач - [PERSON] надасть їх суду із відповідними заявами та додатковими письмовими поясненнями до цього відзиву. Просить відмовити [PERSON] задоволенні позову по справі №712/8305/21. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Судом встановлено,\~що 16 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 250. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2021 року (справа №712/5737/21) шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано 16 листопада 2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 250, розірвано. В період\~шлюбу,\~а саме\~в січні\~2018\~року,\~сторони за\~спільні сімейні\~кошти придбали\~автомобіль Mercedes-Benz Viano 2012 року випуску, кузов [NUMBER] . Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , автомобіль Mercedes-Benz Viano 2012 року випуску, кузов [NUMBER] , зареєстровано за [PERSON] . Згідно висновку експерта № 25 судової авто товарознавчої експертизи по цивільній справі № 712/8305/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, складеного 04 лютого 2022 року, середня ринкова ціна легкового автомобіля Mercedes-Benz Viano 2012 року випуску об`єм дизельного двигуна 2143 см. Куб. станом на дату дослідження складає 579540 грн. в т.ч. ПДВ. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної\~власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11). Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами автомобіль Mercedes-Benz Viano 2012 року випуску, кузов [NUMBER] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації в розмірі вартості 1/2 частини цього автомобіля, що становить суму в розмірі 289770 грн. Відповідачем в ході розгляду справи не спростовано оцінку вартості автомобіля, надану позивачем, та будь-яких доказів на підтвердження іншої ринкової вартості автомобіля суду надано не було. Враховуючи наведені обставини та виходячи зі змісту позовних вимог, а також положень\~ст. 5 ЦПК України, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого права, а саме стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу, є ефективним засобом захисту такого права, а також ґрунтується на положеннях закону. Зважаючи та те, що транспортний засіб куплено за час шлюбу за спільні кошти та спільною працею подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ч. 2\~ ст. 183 ЦК України є неподільною річчю, оскільки його не можна поділити без втрати його цільового призначення, тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу. Позовні вимоги в частині залишення права власності за [PERSON] на спірний транспортний засіб не підлягають до задоволення, оскільки під час розгляду даної справи було встановлено, що автомобіль Mercedes-Benz Viano 2012 року випуску, кузов [NUMBER] продано. Суд не бере до уваги посилання відповідача у відзиві на той факт, що спірний автомобіль був проданий у червні 2021 року, в період перебування сторін у шлюбі, оскільки у рішенні Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2021 року зазначено, що у травні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство тривалий час не ведеться. Відтак, виходячи з рівності часток та обраного позивачем способу захисту свого порушеного права, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований та законний, в зв`язку з чим останній підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При подачі до суду позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 4000 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.2205116399.1 від 21.007.201 року. Враховуючи той факт, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2000 грн. Згідно вимог ст. ст.\~76,\~77,\~79,\~80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати за проведення авто-товарознавчої експертизи у розмірі 1000 грн. Враховуючи\~викладене,

Outcome: partial