Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Володимирецької селищної ради Рівненської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Останній за життя належала земельна ділянка, для ведення особистого селянського господарства на території Красносільської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії Р4 №111028 від 11.12.2003. Вказану спадщину позивачка прийняла як спадкоємець за законом, однак спадкову справу оформити не змогла. В даний час у оформленні спадщини в органах державного нотаріату їй відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа, а також у зв`язку з тим що у Державному акті на право приватної власності на землю допущена помилка при написанні по батькові спадкодавиці, а саме: зазначено по батькові- « [PERSON] », тоді як правильно - « [PERSON] ». Внести виправлення в державний акт органом, який його видав, не має можливості, оскільки відповідне управління земельних ресурсів на даний час не має повноважень по видачі та зміні державних актів на землю. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу їй необхідно для оформлення спадщини за законом, після смерті матері. Просить\~встановити факт належності правовстановлюючого документа та визнати за нею право власності на спадкове майно, оскільки \~підтвердити свої спадкові права, окрім як в судовому порядку, не може. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 грудня 2022 року. Ухвалою суду від 19.08.2022 у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник Володимирецької селищної ради Рівненської області в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд спарви у відсутності їх представника, просить прийняти рішення на розсуд суду . Віл представника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої, серії [NUMBER] . Останній за життя належали земельні ділянки, для ведення особистого селянського господарства на території Красносільської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії 4Р №111028. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла її дочка - [PERSON] , що підтверджується довідкою завідувача Володимирецької державної нотаріальної контори №892/01-16 від 28 жовтня 2022 року та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70455331 від 28.10.2022. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивачки, серії [NUMBER] де її матір`ю записана - [PERSON] . Як зазначено в свідоцтві про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] , по батькові спадкодавиця записана « [PERSON] », однак в Державному акті на право приватної власності на землю, серії 4Р №111028, власником земельної ділянки помилково вказано [PERSON] , а правильно [PERSON] . А як зазначено в довідці №1454 від 09.12.2022, виданої головним спеціалістом Володимирецької селищної ради Рівненської області, [PERSON] та [PERSON] , одна і та ж сама особа. На даний час нормативно-правові акти, що регулювали порядок видачі та заповнення державних актів втратили чинність, оскільки відповідно до п.п.9,10 Розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки здійснюється до 1 січня 2013 року. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Що стосується позовної вимоги про визнання права власності на спадкове майно за законом, слід зазначити наступне. Відповідно до письмового роз`яснення завідувача Володимирецької державної нотаріальної контори №1039/01-16 від 10.11.2022, [PERSON] рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, оскільки оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку, яка належала спадкодавиці втрачений та є розбіжності у написання по батькові спадкодавиці в Державному акті на право приватної власності на землю, серії Р4 №111028. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно зі статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 14 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладання договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як зазначено в статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Отже, способом захисту прав та інтересів позивача у даному випадку є визнання за ним права власності на спірне нерухоме майно. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачка є спадкоємцем [PERSON] , у встановленому порядку прийняла спадщину після її смерті, до складу якої входять вищезазначені земельні ділянки. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Як зазначено у ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved