Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-28 00:00:00

[PERSON] , інтереси якого представляє [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Мукачівської міської ради про визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги мотивує тим, що 02.07.2005 року він уклав шлюб з [PERSON] , який в подальшому рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 08.04.2015 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Зазначив, що після введення в Україні воєнного стану [PERSON] виїхала за кордон, діти відмовилися їхати з матір`ю та залишились проживати з батьком. Таким чином просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з ним - [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, про час місце розгляду справи повідомлялася належними чином, проте від представника позивача надійшла заява з проханням розглянути справу без їх участі, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, подала заяву, в якій визнала позовні вимоги та не заперечила проти їх задоволення. Представник Органу опіки та піклування Мукачівської міської ради в заяві просить провести розгляд справи без її участі та подала висновок у якому зазначила, що вважає можливим визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.07.2005 року, який в подальшому рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 08.04.2015 року було розірвано (а.с.11-12). Від даного шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.13,15). Згідно з статтею 52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Статтею 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. (частина 1 статті 160 СК України). Відповідно до частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що діти сторін повністю перебувають на утриманні батька - позивача по справі, що підтверджується і сторонами. Відповідач проживає окремо від позивача. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи, що діти проживають разом з батьком та знаходяться на повному його утриманні, мати дітей не заперечує щодо визначення місця їх проживання разом з батьком, суд приходить до висновку щодо визначення місця проживання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 гривень (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Outcome: approved