Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Батько дитини матеріальної допомоги на її утримання не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, хоча має можливість сплачувати аліменти. Відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, аліменти нікому не сплачує. В зв`язку з чим просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 22 березня 2022 року (з дати подання до Лозівського міськрайонного суду Харківської області заяви про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] ) і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 07 грудня 2022 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. 17.01.2022 року відповідачем надано до суду заяву, в якій останній позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначив, що у відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову до суду, а тому просить стягувати аліменти саме з моменту звернення позивачки до суду з даним позовом, тобто з 10.11.2022 року. Крім того, просив розглянути справу за його відсутності. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження\~без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.12.2021 року. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 27 березня 2018 року Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №113. Дитина проживає разом з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи, виданими виконавчим комітетом Лозівської міської ради Харківської області 17.02.2022 року. На даний час сторони проживають окремо, домовленості щодо виконання відповідачем обов`язку утримувати дитину між ними не досягнуто. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст.182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Одночасно законодавцем визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2\~ст.182 СК України). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2272 гривні. При вирішенні питання про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини, суд виходить з того, що в ході розгляду справи відповідачем не надано доказів в підтвердження того, що він не має можливості надавати таку допомогу. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, визнання позову відповідачем в частині стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини його доходу, беручи до уваги відсутність заперечень відповідача стосовно його стану здоров`я та матеріального становища, наявності інших дітей або непрацездатних членів родини та інших обставин, визначених законом, прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік», суд встановлює розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. Такий розмір аліментів не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та принципу рівності батьків у утриманні дитини, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам\~СК України, та має забезпечити право малолітнього [PERSON] на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Щодо вимоги позивача про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] за минулий період, починаючи з 22 березня 2022 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 2\~ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Постановою КЦС ВС від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою\~статті 191 СК України\~передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальними правилами\~Сімейного кодексу України\~вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~Так, на підтвердження своїх доводів щодо вжиття заходів з приводу одержання аліментів з відповідача та неможливістю їх одержання у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати позивачка посилається на те, що нею 22.03.2022 року до Лозівського міськрайонного суду Харківської області було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] . 04.04.2022 року вказана заява була направлена для розгляду за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. 18.07.2022 року ухвалаю суду у видачі судового наказу відмовлено, оскільки отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника. \~ \~ \~ \~Проте, з такими доводами позивача суд не може погодитися, так як надані докази не свідчать про свідоме ухилення відповідача від сплати аліментів у розуміння ч. 2 ст. 191 СК України. Таким чином, позовна вимога щодо стягнення аліментів на утримання дитини починаючи стягнення з 22 березня 2022 року не підлягає задоволенню у зв`язку з її необґрунтованістю та не доведеністю. Згідно ч.1 ст.191 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 10.11.2022 року. Згідно з п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, від якого позивачка звільнена.

Outcome: partial