Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-04 00:00:00

14 листопада 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою, у якій просив суд стягнути зі [PERSON] на користь позивача позику у розмірі 9000,00 гривень, відсотки за користування позикою у розмірі 19440,00 гривень, а також судовий збір у розмірі 992,40 гривень. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 16 листопада 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 14.12.2022. Протокольною ухвалою суду від 14.12.2022 судове засідання відкладено на 05 січня 2023 року на 09.00 годину у зв`язку з неявкою сторін. Позивач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судові засідання 14.12.2022, 05.01.2023 не з`явився, у розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, причини неявки у судове засідання не повідомив, заяв, клопотань та відзив на позовну заяву до суду не подавав. Ухвалою суду від 05.01.2022 вирішено проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Аргументи сторін Позиція позивача (а.с. 3-6) Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 березня 2021 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] на невизначений строк грошові кошти (позику) у розмірі 10000,00 гривень, зі сплатою позивачу процентів за користування грошовими коштами у розмірі 12 % від суми позики щомісячно, що підтверджується розпискою відповідача від 20.03.2021. Свої зобов`язання відповідач виконав частково та 17.04.2021 повернув позивачу суму в розмірі 1000,00 гривен, про що позивачем здійснено власноруч відповідний запис у розписці. У зв`язку з тим, що відповідач не сплачував відсотки за користування позикою, 03.10.2022 позивач направив відповідачу вимогу про повернення позики в тридцятиденний строк з дня пред`явлення вимоги. Відповідач позику у розмірі 9000,00 гривень позивачу в тридцяти денний строк не повернув, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача суми позики та процентів за користування нею. При нормативному обґрунтуванні позивач посилався на статті 525, 526, 530, 610, 1046-1049 ЦК України та правові висновки Верховного Суду у справі № 6-2789цс16 (постанова від 18 січня 2017 року). Позиція відповідача Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, будь-яких заперечень на позов суду не надав, власну позицію щодо предмета спору не висловив. Фактичні обставини справи, встановлені судом 20 березня 2021 року відповідач [PERSON] склав розписку, згідно з якою отримав від позивача [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 10000,00 гривень (а.с. 5). За користування грошовими коштами позивача відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати 12% від суми боргу щомісячно, та у випадку несвоєчасної виплати процентів зобов`язався виплачувати 0,5% від суми боргу за кожний день прострочення, що підтверджується розпискою від 20.03.2021, копія якої міститься у матеріалах справи. У розписці не зазначено термін (дату), до якого відповідач мав би повернути грошові кошти. Відповідач 17.04.2021 здійснив часткове повернення позивачу грошових коштів (позики) у розмірі 1000,00 гривень, про що позивачем здійснено власноруч відповідний запис у розписці. 03.10.2022 позивач направив відповідачеві вимогу (треккод 3960502022070) про повернення позики у тридцятиденний строк з дня пред`явлення вимоги, але не пізніше 03.11.2022 (а.с. 6). Згідно інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» поштове відправлення (трекінг 3960502022070) було вручено особисто 21.10.2022 (а.с. 29). Відповідач залишок\~позики у\~сумі 9000,00\~гривень позивачеві\~у тридцятиденний\~строк з\~дня отримання\~вимоги \~не повернув.\~Матеріали справи\~таких доказів не містять. Застосовані судом норми права та правові висновки ВС Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має\~бути повернена\~позичальником протягом\~тридцяти днів\~від дня\~пред`явлення\~позикодавцем вимоги\~про це,\~якщо інше\~не встановлено\~договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 01.02.2021 у справі № 755/11600/18. Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Порушенням\~зобов`язання\~є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦКУ). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 501/1243/20, у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 753/1349/20. Також Верховний Суд у постанові від 28.12.2020 у справі № 499/144/17 зробив висновок (який підлягає застосуванню й у даній справі), що грошові кошти, що взяті в борг за договором позики без визначеного у розписці строку повернення цих коштів, мають бути повернені у порядку та строки, що встановлені частиною першою статті 1049 ЦК України, тобто протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З матеріалів справи вбачається, що позивач передав грошові кошти у сумі 10000,00 грн у користування відповідачеві. За користування коштами позивача відповідач зобов`язувався сплачувати 12 % щомісячно. У відповідності до вимог ч. 5 ст. 95 ЦПК України позивач зазначив, що оригінал розписки знаходиться у нього. Відповідач доказів протилежного суду не надав. Факт отримання коштів у борг за розпискою не спростував. Доказів повернення грошових коштів позивачеві та сплати процентів за користування позикою не надав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позивач направив 03.10.22 відповідачеві вимогу-повідомлення про повернення йому грошових коштів (позики) в сумі 9000,00 гривень в тридцятиденний строк з дня пред`явлення вимоги (а.с. 6). Розписка, за якою стягується заборгованість, не містить строку користування позикою та терміну (дати), до якого має бути повернуто грошові кошти, отримані у борг, тобто борг має бути повернутий у порядку та строки, що встановлені частиною першою статті 1049 ЦК України, тобто протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Згідно інформації, отриманої з вебсайту АТ «Укрпошта», поштове відправлення (вимога-повідомлення від 03.10.2022) за треккодом 3960502022070 вручено особисто 21.10.2022. Доказів проведення розрахунку з позивачем до 21.11.2022 та у подальшому відповідач суду не надав. У зв`язку з вищевикладеним суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] у частині стягнення з відповідача [PERSON] суми боргу у розмірі 9000,00 гривень є обґрунтованими та підставними. Крім того, договір позики (розписка) від 20.03.2021 містить умови про сплату позичальником - відповідачем по справі [PERSON] процентів за користування грошовими коштами у розмірі 12 % щомісяця від суми боргу. Зазначені умови договору погоджені сторонами, що узгоджується загальними засадами цивільного законодавства, а саме свободою договору (пункт 3 частини першої статті 3, стаття 627 ЦК України). Умови договору щодо сплати процентів судом недійсними не визнавалися, а тому у силу презумпції правочину (стаття 204 ЦК України) є обов`язковими до виконання. Позивач пред`явив вимогу про сплату процентів за користування позикою за період з 17.04.2021 по 17.10.2021. Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, уважає його правильним та обґрунтованим. За період з 17 квітня 2021 року (дата проведення часткового розрахунку) по 17 жовтня 2022 року (місяць, у якому пред`явлено вимогу про повернення позики) відповідач має обов`язок сплатити проценти за користування грошовими коштами позивача у загальній сумі 19 440,00 гривень (9000,00 грн х 12 % х 18 місяців = 19440,00 грн), які нараховані на залишок боргу, що відповідає умовам розписки. Загальна сума заборгованості за договором позики станом на дату розгляду справи судом складає 28440,00 гривень, з яких: 9000,00 гривень - сума основного боргу, 19440,00 гривень - проценти, встановлені за домовленістю сторін. Ураховуючи вищевикладене, суд уважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 992,40 грн (а.с. 1, 2). З урахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача у сумі 992,40 грн.

Outcome: approved