Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-11 00:00:00

14.09.2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей та додаткових витрат на навчання сина з [PERSON] . В обгрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що вона та відповідач [PERSON] з 06.05.2006 року перебували у шлюбі. Від шлюбу мають двох спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] . 15.07.2020 року, їх шлюб з відповідачем було розірвано. Діти проживають з нею та знаходяться на повному її утриманні, досягнуту ними домовленість на момент розірвання шлюбу щодо участі в утриманні дітей відповідач не виконує. Самостійно забезпечити дітей всім необхідним для неї є дуже складно, а тому батько, який є фізично здоровим та працездатним зможе сплачувати аліменти. При визначенні розміру аліментів для дітей просила врахувати, що її щомісячні витрати на дітей становлять 12 - 16 тисяч, що складаються з витрат на харчування, навчання, одяг, поїздки та інше. Вважає, що для забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, розмір аліментів, які необхідно на утримання дітей від батька має складати шість тисяч гривень. Крім того, просила стягнути з відповідача 1\\2 частину понесених нею витрат на оплату навчання сина, що сплачені нею відповідно до квитанції №62891146 від 01.09.2022 року у розмірі 9 240 гривень. Провадження у справі відкрито 15 вересня 2022 року з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені нею позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач, заперечив зазначені позивачкою підстави для позову, стверджуючи, що він у добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дітей, однак спілкується тільки з дочкою, оскільки син не бажає з ним спілкуватися через вплив на нього зі сторони матері. У той же час відповідач [PERSON] підтвердив, про відсутність у нього підтверджень з приводу того, що він у добровільному порядку надає позивачці допомогу на утримання дітей. Заслухавши сторони у справі, дослідивши докази наявні у справі, суд дійшов висновку, що заявлені [PERSON] до [PERSON] вимоги про стягнення аліментів та витрат на навчання сина підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками - неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.8,9). Діти сторін у справі зареєстровані та проживають за адресою : [ADDRESS] (а.с.10,11). Звертаючись до суду з позовом, позивачка стверджувала, що діти проживають разом із нею, перебувають на її утриманні. Відповідач [PERSON] не заперечив факт проживання їх спільних з відповідачкою дітей разом з останньою, а заперечення щодо самостійного утримання дітей позивачкою не підтвердив суду належними та допустимими доказами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 2 ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтями 180,181,182,183,184 СК України передбачено, що батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; при визначенні розміру аліментів суд враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Наразі судом встановлено, що діти сторін у справі проживають з матір`ю, остання виконує свої обов`язки щодо її виховання,навчання, гармонійного розвитку та матеріального забезпечення. Батько дітей є працездатним, однак участі у вихованні сина та матеріальному забезпеченні обох дітей не приймає. Отже, приймаючи до уваги вік дітей сторін у справі, що перебуває у періоді посиленого росту та фізичного розвитку, суд приходить до висновку, що відповідач зможе сплачувати аліменти на кожну дитину в розмірі, що складає по 3 000 гривень щомісячно, оскільки це буде складати необхідний мінімум для забезпечення утримання дітей. Крім того, правилами ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Зазначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає стягненню з останнього на утримання дітей, починаючи з 12 вересня 2022 року і до повноліття останніх, або ж зміни матеріального стану сторін. Звертаючись до суду з позовом, позивачка також просила стягнути на її користь 9 240, 00 гривень додаткових витрат, понесених на навчання сина сина [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. ст. 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Так, судом встановлено, що син сторін у справі, неповнолітній [PERSON] з 01 вересня 2022 року є студентом першого курсу Київського кооперативного інституту бізнесу і права денної форми навчання, що підтверджується договором № 6КІК/9 кл. (1) 2022 про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною особою від 31 серпня 2022 року, що був укладений між Київським кооперативним інститутом бізнесу і права та [PERSON] , як законним представником [PERSON] (а.с.22). Як видно зі змісту зазначеного вище договору №6КІК/9 кл. (1) 2022 від 31 серпня 2022 року, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 78 540, 00 гривень, у тому числі за перший рік навчання - 18 480, 00 гривень, відповідно до пункту 3.3. цього ж договору, оплата за перший семестр (1-й курс) здійснюється шляхом внесення коштів на поточний рахунок закладу в строк не пізніше семи днів після підписання наказу про зарахування на навчання. За наступний період навчання законний представник вносить оплату до 25 червня за 1-й семестр та до 20 грудня за ІІ -й семестр поточного навчального року. За даними квитанції №62891146 платник [PERSON] 01 вересня 2022 року оплатила за навчання студента [PERSON] 18 480, 00 гривень на користь отримувача - Київський кооперативний інститут бізнесу і права рахунок (а.с.15). Приймаючи до уваги, що навчання сина сторін у справі потребує грошового забезпечення, такі витрати вже понесені позивачкою, вони є необхідними для розвитку дитини та забезпечення його життєдіяльності в майбутньому, відповідно суд приходить до висновку, що відповідач, як батько дитини також має обов`язок їх понести разом із матір`ю, а відтак заявлені вимоги в цій частині також підлягають задоволенню судом. За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, відповідач [PERSON] має сплатити на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992, 40 гривень за кожну з позовних вимог, що складає загальну суму в розмірі 1 984, 80 гривень. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежів за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved