Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-16 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача [PERSON] адвокат Гриньо М.І. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що позивач [PERSON] разом із сім`єю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в трьохкімнатній квартирі загальною площею 65,2 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] та мають право на приватизацію цього житла. Вказує, що дана квартира була надану батьку позивача [PERSON] [PERSON] , [INFO] , як працівнику вагонного депо Клепарів Львівської залізниці, оскільки він з 28.10.1968р.по 07.09.1995р. працював на різних роботах, починаючи від підсобного робітника технічного огляду ст.Мостиська-2 до слюсаря по ремонту рухомого складу 4-го розряду, що підтверджується записами у трудовій книжці. [PERSON] помер [INFO] , а після його смерті у даній квартирі залишився проживати його син позивач [PERSON] разом із сім`єю. Зазначає, що на даний час квартира [ADDRESS] є неприватизована та відноситься до державного житлового фонду, а саме житлового фонду місцевої ради. З метою приватизації вищезазначеної квартири позивач [PERSON] звертався до органу приватизації - виконавчого комітету\~Шегинівської сільської\~ради Яворівського\~району Львівської\~області із заявою щодо передачі в приватну власність квартири, тобто приватизацію такої, однак йому було відмовлено у приватизації квартири у зв`язку з тим, що ним не подано копії ордеру на жиле приміщення, подання якого є обов`язковим відповідно до «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом міністерства з питань ЖКГ України від 16.12.2009р. №396, що підтверджується листом-повідомленням виконавчого комітету\~Шегинівської сільської\~ради Яворівського\~району Львівської\~області від 19.03.2022р. за №02.18-303. Вказує, що отримати та надати органу приватизації копію ордеру на зазначену квартиру позивач [PERSON] не має можливості, оскільки такий на даний час не зберігся, а був втрачений при передачі житлових справ по квартирному обліку з вагонного депо Клепарів Львівської залізниці в сільську раду с.Мостиська Другі Яворівського району Львівської області. Вважає, що відмова відповідача є незаконною, оскільки така порушує право позивача [PERSON] на безоплатне одержання у приватну власність займаного житла, оскільки такий на законних підставах зареєстрований і проживає в квартирі та до теперішнього часу не використав своє право на безкоштовну приватизацію житла. Спірна квартира є єдиним житлом для позивача та членів його сім`ї та вони протягом тривалого часу добросовісно використовують таку для проживання, незаконність проживання позивача та членів його сім`ї у даній квартирі ніхто не оспорює, на спірну житлову площу ніхто не претендує, відповідачем не приймалося жодне рішення щодо відмови у визнанні позивача та членів його сім`ї наймачами спірної квартири. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати незаконною відмову виконавчого комітету Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області як органу приватизації, викладену у листі-повідомленні від 19.03.2022р. за №02.18-303, якою [PERSON] відмовлено у передачі у приватну власність квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] за відсутності ордеру про надання жилої площі, а також зобов`язати виконавчий комітет Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області як орган приватизації здійснити приватизацію квартири [ADDRESS] за позивачем [PERSON] та членами його сім`ї за відсутності ордера про надання жилої площі. ІІ. Короткий зміст інших заяв по суті справи. Представником виконавчого комітету Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області подано відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому такий просить відмовити в задоволенні пред`явлених позовних вимог з огляду на наступне: при подачі заяви про передачу у приватну власність квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] позивачем [PERSON] не дотримано порядку, що передбачений «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженим Наказом міністерства з питань ЖКГ України від 16.12.2009р. №396; при оформленні заяви на приватизацію квартири [PERSON] не подав на розгляд виконавчого комітету ордеру на жиле приміщення, тобто не надав документів згідно вичерпного переліку документів, які передбачені зазначеним Положенням; окрім [PERSON] на спірну квартиру претендує його сестра [PERSON] , яка звернулась до суду з позовом про визнання права власності на таку в порядку спадкування; лише у випадку встановлення правонаступників на спірне житлове майно виконавчий комітет Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області зможе повторно розглянути питання про надання згоди на приватизацію житла. Представником третьої особи Регіональної філії АТ «Укрзалізниця» Петрів Л.П. подано пояснення щодо позову, у яких така зазначила наступне: будинок [ADDRESS] на даний час перебуває у комунальній власності; ще у 2000 році згідно Акту приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність, затвердженого інженером Львівської залізниці та головою Мостиської райдержадміністрації 09.12.2000р., даний будинок був переданий в комунальну власність; комісія, створена відповідно до Розпорядження Мостиської райдержадміністрації 20.11.2000р., провела обстеження вказаного житлового будинку і прийняла в комунальну власність відображене в даному Акті; з аналізу правових норм, передбачених Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про приватизацію державного житлового фонду», норм Житлового кодексу України, норм Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.12.1984р., слідує, що ордер - це документ, що має тимчасову дію та є лише законною підставою вселення особи до житлового приміщення, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири (є документом з обмеженим строком дії (30 днів); законність проживання позивача та членів його сім`ї у вказаному житлі ніким не оспорюється, в тому числі не оспорюється і відповідачем по справі; відповідачем навпаки надано довідки та інші документи, якими підтверджено реєстрацію, проживання та право позивача на приватизацію; позивач та члени його сім`ї (дружина та діти, треті особи по справі) мають право на приватизацію зазначеної квартири, в якій вони зареєстровані і постійно проживають, сплачують комунальні платежі, відтак є підстави для визнання за позивачем [PERSON] права на приватизацію квартири за відсутності ордеру. ІІІ. Позиція учасників справи. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Гриньо М.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав та мотивів, що викладені у позовній заяві, просять такі задовольнити. Позивач [PERSON] просить залишити за ним понесені судові витрати по справі, в тому числі сплачений ним судовий збір. Представник відповідача виконавчого комітету\~Шегинівської сільської\~ради Яворівського\~району Львівської\~області Синиця І.Р. в судовому засіданні позовні вимоги, пред`явлені в інтересах позивача [PERSON] , - визнав частково. Пояснив, що попередньо виконавчий комітет як орган приватизації діяв у відповідності до вимог законодавства, відмовляючи у задоволенні заяви позивача [PERSON] про приватизацію квартири у зв`язку з тим, що ним не подано копії ордеру на жиле приміщення, подання якого є обов`язковим відповідно до «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом міністерства з питань ЖКГ України від 16.12.2009р. №396. З огляду на наведене, заперечує щодо задоволення позовної вимоги в частині про визнання\~відмови в\~приватизації квартири\~незаконною. Щодо іншої позовної вимоги, то з огляду на те, що позивач [PERSON] близько двадцяти років проживає у зазначеній квартирі, сплачує комунальні послуги та несе всі інші витрати по утриманню даного майна, сторона відповідача не заперечує щодо повторного розгляду звернення позивача [PERSON] та членів його сім`ї з приводу передачі у власність (приватизації) квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , без відсутності ордеру, у випадку прийняття відповідного рішення суду. Третя особа,\~якане заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , була надану їхньому батькові [PERSON] , [INFO] , як працівнику вагонного депо Клепарів Львівської залізниці; їхній батько [PERSON] помер та за свого життя не встиг приватизувати дану квартиру; у зазначеній квартирі проживає позивач [PERSON] разом зі своєю дружиною та дітьми; вона ( [PERSON] ) проживає та зареєстрована за іншою адресою. Вважає, що не тільки позивач [PERSON] , але і вона ( [PERSON] ) має право на частку у даній квартирі, так і право на приватизацію такої. Представник третьої\~особи,\~якане заявляє\~самостійних вимог\~щодо предмета\~спору,-Регіональної філії АТ «Укрзалізниця» - Петрів Л.П. в судовому засіданні пояснила, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав та мотивів, що викладені нею у письмових поясненнях щодо даного позову. Вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем [PERSON] та членами його сім`ї права на приватизацію квартири за відсутності ордеру. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, а подали письмові заяви про розгляд даної цивільної справи за їх відсутності, у яких такі зазначили, що підтримують позовні вимоги [PERSON] . ІV. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 05.05.2022р. відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , поданого його представником адвокатом Гриньо Михайлом Івановичем, до виконавчого комітету Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області про визнання відмови в приватизації квартири незаконною та зобов`язання вчинити певні дії; ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 06.06.2022р. залучено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до участі у даній цивільній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 03.10.2022р. залучено Регіональну філію «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» до участі у даній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 24.10.2022р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі. Ухвалами Мостиського\~районного суду\~Львівської області\~від 14.11.2022р.,\~від 02.12.2022р.\~та від\~16.01.2023р.\~задоволено клопотання\~представника третьої\~особи Регіональної\~філії «Львівська\~залізниця» АТ\~«Укрзалізниця» \~Петрів Лесі\~Павлівни про проведення судових засідань по даній справі з її участю в режимі відеоконференції. V. Обставини справи, встановлені судом. Заслухавши доводи сторін по справі, пояснення третіх осіб, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, з урахуванням часткового визнання відповідачем позову, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та члени його сім`ї: дружина [PERSON] ,\~дочка [PERSON] ,\~син [PERSON] \~та син\~ [PERSON] зареєстровані та проживають в трьохкімнатній квартирі загальною площею 65,2 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира є не приватизована та відноситься до житлового фонду місцевої ради. Будинок [ADDRESS] знаходився на балансі управління Львівської залізниці. У 2000 році згідно Акту приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність, затвердженого інженером Львівської залізниці та головою Мостиської райдержадміністрації 09.12.2000р., будинок [ADDRESS] був переданий в комунальну власність. Ордер про надання жилої площі видавався на батька позивача [PERSON] [PERSON] для законного його заселення у дану квартиру за [ADDRESS] . [PERSON] був працівником вагонного депо Клепарів Львівської залізниці, зокрема з 28.10.1968р. по 07.09.1995р. працював на різних роботах, починаючи від підсобного робітника пункту технічного огляду ст.Львів, ст.Мостиська-2 до слюсаря по ремонту рухомого складу 4-го розряду, що підтверджується записами у трудовій книжці. [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав за даною адресою до дня своєї смерті, де разом з ним проживали позивач [PERSON] зі своєю сім`єю. [PERSON] помер [INFO] . При цьому, за життя такий не оформив у встановленому законом порядку право власності на квартиру [ADDRESS] . На даний час спірна квартира належить до житлового фонду місцевої ради. Позивач [PERSON] проживає та зареєстрований в зазначеній квартирі за адресою: [ADDRESS] з 18.10.2000р. по даний час. Третя особа [PERSON] у спірній квартирі не зареєстрована, така не проживає у такій більше двадцяти років та не приймає участі в утриманні даного майна. Зазначені обставини підтверджено актом обстеження комісії ОСББ «Мальви» с.Мостиська Другі Яворівського району Львівської області від 11.02.2022р. Спірна квартира протягом тривалого часу фактично перебуває саме в користуванні позивача [PERSON] та членів його сім`ї, є їхнім єдиним житлом, останні на законних підставах зареєстровані і постійно проживають у ній, незаконність їх проживання у даній квартирі ніхто не оспорює, відповідачем не приймалося жодне рішення щодо відмови у визнанні позивача та членів його сім`ї наймачами спірної квартири. Згідно довідки ТВБВ №10013/098 філії-Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» (ТВБВ №10013/098 м.Мостиська, вул.Будзиновського, 10 Львівської області) від 14.02.2022р. №20, [PERSON] , [INFO] , з 18.10.2000р. по даний час проживає за адресою: [ADDRESS] ; такий був включений в списки громадян, які мають право на отримання приватизаційних паперів, проте участі в приватизації не приймав, житлові чеки не використовував, приватизаційні депозитні рахунки для списання коштів на приватизацію житла не відкривалися. Позивач [PERSON] звертався до органу приватизації виконавчого комітету Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області із заявою про приватизацію (про передачу у приватну власність) квартири, в якій проживає ( [ADDRESS] ), однак в задоволенні такої йому відмовлено у зв`язку з тим, що ним не подано ордеру на жиле приміщення, а подання копії такого є обов`язковим відповідно до «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом міністерства з питань ЖКГ України від 16.12.2009р. №396. Проте, позивач [PERSON] не має змоги надати органу приватизації ордер у зв`язку з його відсутністю, ордер був втрачений, позивач використав всі можливі шляхи отримати копію необхідного ордеру на квартиру, якою він користується. Відповідачем та будь-яким іншими особами не заперечувався та не оскаржувався факт законності вселення, проживання та користування позивачем [PERSON] та членами його сім`ї квартирою за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: довідкою, виданою виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області від 05.04.2022р. №51; довідкою ТВБВ №10013/098 філії-Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» (ТВБВ №10013/098 м.Мостиська, вул.Будзиновського, 10 Львівської області) від 14.02.2022р. №20; копією відповіді виконавчого комітету Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області щодо розгляду заяви [PERSON] про передачу у приватну власність квартири від 19.03.2022р. №02.18-303; копією Акту приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність, затвердженого інженером Львівської залізниці та головою Мостиської райдержадміністрації 09.12.2000р.; копією трудової книжки [PERSON] ; копією технічного паспорта на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; актом обстеження комісії ОСББ «Мальви» с.Мостиська Другі Яворівського району Львівської області від 11.02.2022р.; копією свідоцтва про смерть [PERSON] ; копіями свідоцтва про народження та паспорта позивача [PERSON] ; копіями паспортів третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; іншими матеріалами справи. VI. Застосовані норми права та судова практика. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав і обов`язків цивільного характеру. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародно-правових документах про права людини закріплено право на повагу до житла. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. За змістом ст.58 Житлового кодексу України ордер є єдиною підставою для вселення особи у жиле приміщення. Відповідно до п.п. 69, 70, 72 Постанови ради Міністрів Української PCP від 11.12.1984 року № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP» (з наступними змінами і доповненнями), ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Відповідно до ст.59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. З аналізу вказаних правових норм випливає, що ордер - це документ, що має тимчасову дію та є законною підставою вселення особи до житлового приміщення. Видача дублікату ордеру чинним законодавством не передбачена. Згідно з ч.3 ст.9 ЖК УРСР, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Приватизація є договором між державою та громадянином про безоплатну або частково оплатну передачу йому у власність квартири, у якій він постійно проживає. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що право на приватизацію житла мають лише особи, які фактично проживають у зазначеному приміщенні. Як встановлено статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Частиною першою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті з цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Відповідно до частин першої-другої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі N 6-121цс13, зазначено, що право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. Відповідно до вимог ст.ст.1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Законами України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами, до числа яких суд не належить. Зазначений висновок відповідає позиції, висловленій в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.03.2017 року по справі № 752/12075/15-ц, та у Постанові Верховного Суду від 02.08.2018 року по справі № 761/38539/16-ц. Згідно із частиною десятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»; далі - Закон № 500-VI), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону № 500-VI, частина друга статті 2 Закону № 2482-XII). Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. VІI. Висновки суду. Виходячи зі змісту вищевказаних норм закону, двома обов`язковими умовами для виникнення у мешканців права на приватизацію комунальної квартири є - постійне проживання таких осіб у зазначеному житлі та їх особисте звернення до органів приватизації з порушеного питання. Отже, участь у приватизації житла мають право брати особи, які на законних підставах вселилися та проживають у житловому приміщенні, що підлягає приватизації. Як свідчать матеріали справи, позивач [PERSON] та члени його сім`ї протягом тривалого часу проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а тому набули право на отримання житла у приватну власність. Порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян визначений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, який затверджено Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404. Відповідно до п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, що затверджено Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, визначено, що громадянином до органу приватизації подаються наступні документи: оформлена заява на приватизацію квартири, копія документа, що посвідчує особу, технічний паспорт на квартиру, довідка про склад сім`ї та займані приміщення, копія ордера про надання жилої площі, документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири. З системного аналізу норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, слід дійти висновку, що вказаними нормативно - правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, до числа уповноважених на це установ суд не належить, оскільки не наділений повноваженнями на прийняття рішення про приватизацію квартири, а тому суд не вправі зобов`язати орган приватизації (відповідача по справі) здійснити приватизацію квартири [ADDRESS] за позивачем [PERSON] та членами його сім`ї. Однак, з урахуванням викладених обставин та приймаючи до уваги той факт, що позивач та члени його сім`ї на законних підставах проживають та є зареєстрованими в спірній квартирі; іншого житла такі не мають, що свідчить про те, що вони мають достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому їх «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції; відсутність чи наявність ордеру є лише однією із обставин, яка підлягає встановленню при вирішенні питання про приватизацію житла; натомість відсутність ордеру про надання житлової площі позбавляє позивача та членів його сім`ї можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, то вірним, як вважає суд, буде покласти на відповідача як на орган приватизації обов`язок вирішити питання про приватизацію без ордеру про надання жилої площі. Відтак, щодо пред`явлених позовних вимог в частині зобов`язання органу приватизації - виконавчого комітету Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області здійснити приватизацію квартири [ADDRESS] за позивачем [PERSON] та членами його сім`ї без ордеру про надання жилої площі, то, на переконання суду, такі підлягають до задоволення частково - шляхом зобов`язання виконавчого комітету\~Шегинівської сільської\~ради Яворівського\~району Львівської\~області як органу приватизації прийняти документи [PERSON] та членів його сім`ї щодо приватизації квартири [ADDRESS] та розглянути питання про приватизацію без ордеру про надання жилої площі. Щодо позовних вимог в частині визнання незаконною відмови відповідача в приватизації квартири, викладеної у листі-повідомленні від 19.03.2022р. за №02.18-303, то такі задоволенню не підлягають з тих підстав, що орган приватизації, тобто відповідач по справі, діяв в межах Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, який затверджено Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404. З приводу доводів третьої особи [PERSON] , яка вважає, що також має право на частку у квартирі [ADDRESS] , як і право на приватизацію такої, то суд вважає за необхідне зазначити, що [PERSON] не позбавлена можливості звернутися до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою про приватизацію квартири (частки у квартирі), тощо, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. При цьому суд вважає за доцільне роз`яснити, що аналіз зазначених вище норм права дає підстави дійти висновку про те, що обов`язковими умовами для виникнення у мешканців права на приватизацію комунальної квартири є постійне проживання таких осіб у зазначеному житлі та їх особисте звернення до органів приватизації з порушеного питання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VIII. Розподіл судових витрат між сторонами. З врахуванням думки сторони позивача, судові витрати слід зашити за позивачем [PERSON] .

Outcome: partial