Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

26.08.2022 Концерн «Міські теплові мережі», в особі представника Калініної-Заєць Ю.М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування якого зазначив, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] та отримують послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. У період з 01.11.2018 по 31.10.2021 позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 12\~596,66 гривень, яку відповідачами сплачено у повному обсязі не було. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 12\~596,66 гривень та судовий збір у розмірі 2\~481 гривень. Ухвалою суду від 01.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Відповідно до ухвали суду від 13.12.2022 було уточнено анкетні дані відповідача 2 [PERSON] та зазначено, що вірним, на час розгляду справи, є зазначення відповідача 2 як - [PERSON] . 23.09.2022 відповідачем [PERSON] було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказала, що вона частково сплачувала заборгованість за отримані послуги останні, а так само просить застосувати строк позовної давності за період з 01.11.2018 по 26.08.2019 (а.с.34-38). 28.11.2022 від представника позивача були надані письмові заперечення на відзив відповідача [PERSON] , в яких вважали, що підстав для застосування наслідків позовної давності немає. Зазначили, що кошти відповідача в розмірі 2000 грн. були зараховані на погашення поточних рахунків, оскільки в призначенні платежу [PERSON] не вказувала щодо сплати заборгованості за минулий період. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи (у позовній заяві) та в окремій заяві просили про розгляд справи за відсутності представника позивача. В судовому засіданні від 13.12.2022 представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні від 13.12.2022 позовні вимоги фактично визнала, остаточно просила лише застосувати строк позовної давності. 13.12.2022 відповідач [PERSON] надала письмову заяву про проведення подальшого розгляду справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином. Суд, заслухавши пояснення відповідача [PERSON] в судовому засіданні від 13.12.2022, представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Зокрема відповідач [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою і по теперішній час. Відповідач [PERSON] була зареєстрована за зазначеною адресою до 21.04.2021. що підтверджується інформацією наданою Управлінням державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. При цьому, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 134972618 від 20.08.2018 квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності гр. [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до статті 322\~Цивільного кодексу України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію (стаття 151\~Житлового кодексу України). Таким чином, обов`язковою до сплати незалежно від проживання є послуга з постачання тепла (опалення). Також, враховуючи, що відповідачі проведенням реєстрації свого місця проживання за адресою: [ADDRESS] , самі в силу ст. 29 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначили його як постійне місце проживання, то саме за цією адресою у відповідачів виникають права та обов`язки, зокрема щодо сплати сформованих рахунків за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до довідки - розрахунку Концерну «МТМ» щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, заборгованість відповідачів за період з 01 листопада 2018 по 31 жовтня 2021, складає 12\~596,66 гривень. Вказаний розрахунок\~заборгованості\~є повним, чітким, об`єктивним, він узгоджуються з умовами чинного законодавства. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 та іншими нормативно-правовими актами України (яка була чинною на час виникнення правовідносин). Обов`язок Споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі УРСР (ст. ст. 67, 68). Відсутність між сторонами договору на надання послуг централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном «МТМ» послуг, оскільки обов`язок оплати випливає з Закону. Згідно з положеннями ст. ст. 64, 68 ЖК України\~наймач зобов`язаний своєчасно сплачувати комунальні послуги, а повнолітні члени сім`ї наймача несуть солідарну з ним майнову відповідальність за зобов`язаннями зі сплати цих послуг. Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідачів, як споживачів послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено порядок оплати житлово-комунальних послуг. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливість стягнення з споживача на користь теплопостачальної організації послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Згідно Статуту Концерну «Міські теплові мережі», предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, її розподілення для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій, установ і її збут, тобто Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води. Система теплопостачання квартири відповідача є загальнобудинковою, від`єднання від централізованого опалення не проводилось, тому послуги відповідачці, надавались постійно і в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Доказів на спростування факту наявності заборгованості чи її розміру станом на час розгляду справи відповідачами не надано. Заперечень з боку споживачів на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу концерну не надходило. В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений. Відповідно до положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Разом із тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У даному випадку позивач був обізнаний, що відповідачі протягом тривалого часу, а саме з листопада 2018 року здійснювали частково оплату за надані послуги, зокрема за жовтень 2021, за інший час на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяця. Проте, до суду із даним позовом позивач звернувся 26 серпня 2022 (відповідно до відбитку штемпелю суду), тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до липня 2019. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У даному випадку відповідачем [PERSON] заявлено про застосування позовної давності, що підтверджується її заявою. З урахуванням викладеного та наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги за період з листопада 2018 року по жовтень 2021 року (включно), задоволенню підлягають позовні вимоги за період з серпня 2019 по жовтень 2021 року включно, на суму 9101,44 гривень. Враховуючи часткову сплату суми заборгованості за жовтень 2021 в розмірі 1000 грн. сума, яка підлягає стягненню складає 8101,44 грн. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачі свої зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання виконували неналежним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 8101,44 гривень. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1595,53 грн., на підставі\~ст. 540 ЦК України, у рівних частках.

Outcome: partial