Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулося до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Олександрівська міська клінічна лікарня», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в січні 2019 року звернулась до лікаря [PERSON] в ЛОР відділення КНП «Олександрівська клінічна лікарні м. Києва» зі скаргами на косметичний дефект зовнішнього носа у вигляді горбинки після травми у дитинстві. Внаслідок проведеного їй оперативного втручання 15.03.2019 року [PERSON] , її стан значно погіршився, протягом більше року вона відчувала біль носу та прилеглих анатомічних ділянок, зубний біль, тощо та була змушена здійснити повторне оперативне втручання в іншому закладі охорони здоров`я, з метою усунення негативних наслідків оперативного втручання, проведеного 15.03.2019 року, в зв`язку з чим [PERSON] звернулась до суду з вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю. Позивач в судове засідання не з`явилася, при цьому надіслала клопотання про відкладення розгляду справи, при цьому суд визнає неявку позивача з поважних підстав, але відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання, так як протягом періоду призначених трьох судових засідання, вона мала можливість заявити клопотання про відеоконференцію або передати свої повноваження представнику. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість з підстав викладених у відзивах. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, вислухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, січні 2019 року звернулась до лікаря [PERSON] в ЛОР відділення КНП «Олександрівська клінічна лікарні м. Києва» зі скаргами на косметичний дефект зовнішнього носа у вигляді горбинки після травми у дитинстві. Так, звернення за медичною допомогою до [PERSON] було плановим, тобто [PERSON] свідомо обрала лікаря якому довіряє та до якого звернулася особисто для надання їй медичної допомоги. Відповідно до Ст. 38 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що кожний пацієнт, який досяг чотирнадцяти років і який звернувся за наданням йому медичної допомоги, має право на вільний вибір лікаря, якщо останній може запропонувати свої послуги, та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій. Як вбачається з історії хвороби [PERSON] , з анамнезу при первинному огляді зазначено, що позивач хворіє протягом 2-х років, скаржиться на деформацію зовнішнього носа, утруднення носового дихання та на часті слизові виділення. Після зібраного анамнезу, проведених результатів лабораторних тестів, результатів рентгенографії навколо носових пазух, даних клінічного обстеження пацієнта - встановлено клінічний діагноз: Викривлення перегородки носа; вазомоторних риніт; деформація носа. Пацієнту рекомендовано оперативне лікування - хірургічну корекцію комбінованої деформації носа, підслизової резекції носової переділки, двобічна вазотомія нижніх носових раковин. За наслідками встановленого клінічного діагнозу, проведених лабораторних досліджень та прийняття спільно з пацієнткою сумісного рішення про проведення оперативного втручання, їй 15 березня 2019 року було проведено оперативне втручання «хірургічну корекцію комбінованої деформації носа, підслизову резекцію носової переділки, носових раковин». Відповідно до виписного епікризу від 18.03.2019 року, що міститься в історії хвороби позивача, відмічається, що післяопераційний період у хворої перебігав без ускладнень. Хворому щоденно проводились огляд порожнин носа. Внаслідок проведеної операції та медикаментозного післяопераційного лікування пацієнта - носове дихання відновлено. Пацієнт виписаний під нагляд ЛОР-лікаря за місцем проживання, надано рекомендації стосовно режиму та подальшої терапії, а саме: нагляд ЛОР-лікарня в динаміці; обмеження фізичних навантажень протягом 1 місяця; уникати перегрівання та переохолодження; закладання мазі «Солкосерил» ендоназально 3 р/д 7 днів; ципрон 500 мг 1т 2 р/д. Таким чином, після проведеного оперативного втручання, позивача 18.03.2019 року було виписано зі стаціонару в задовільному стані. Як зазначає [PERSON] , що більше як протягом року відчувала біль носу та прилеглих анатомічних ділянок. При цьому, протягом року болей, жодного разу не звернулась а ні до КНП «Олександрівська міська клінічна лікарня», а ні до [PERSON] з відповідними скаргами та необхідністю проведення додаткового обстеження та/або оперативного втручання. Відповідно до ч. 6 ст. 14-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року № 2801-XII для всіх закладів охорони здоров`я обов`язковим є додержання стандартів медичної допомоги (медичних стандартів), клінічних протоколів, табелів матеріально-технічного оснащення. Підпунктом 13 п. 13 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики, затверджених Постановою КМУ від 02.03.2016 року № 285 « Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики» (далі - Ліцензійні умови) встановлено, що ліцензіат зобов`язаний надавати медичну допомогу, медичні послуги відповідно до клінічних протоколів та стандартів медичної допомоги (медичних стандартів). Підпунктом 14 цього ж пункту Ліцензійних умов встановлено, що ліцензіат зобов`язаний дотримуватися стандартів медичної допомоги (медичних стандартів), уніфікованих клінічних протоколів, затверджених МОЗ. Зазначені обов`язки дотримані відповідачем, як закладом охорони здоров`я, та [PERSON] , як лікарем, у повному обсязі. При цьому до липня 2020 року позивач жодного разу офіційно не запитувала у закладу охорони здоров`я надати інформацію про надану їй допомогу. Позивач стверджує, що проведене оперативне втручання 15.03.2019 року знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із погіршенням стану здоров`я: значним зміщенням та порушенням прикусу, дисфункцією ВНЧС, дерматологічними, неврологічними проблеми зі здоров`ям, необхідністю проведення повторного оперативного втручання тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 цієї ж статті ЦПК України визначено, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України - достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, матеріали позовної заяви містять лише припущення [PERSON] щодо причинно-наслідкового зв`язку між діями [PERSON] та наслідками для її здоров`я. Так, позивачем не надано доказів, який би свідчив про причинно-наслідковий зв`язок оперативного втручання, проведеного 15.03.2019 року та негативних наслідків для здоров`я, про які вона зазначає у позовній заяві, а результати діагностичних досліджень, зокрема консультаційний висновок лікаря-дерматолога від 08.12.2019 року та лікаря невролога від 09.03.2020 року, встановлюють лише фактичні дані про стан її здоров`я на момент огляду, але в жодній мірі не підтверджують причинно-наслідковий зв`язок оперативного втручання та подальших негативних наслідків. Таким чином з врахуванням викладеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування 443 930 грн. 37 коп. матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. При цьому, [PERSON] не обґрунтовує наявність вини відповідачів у завданій моральній шкоді, наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю [PERSON] та наслідками таких рішень, дій чи бездіяльності для позивача. Пунктом 4 Постанови ПВСУ визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У позовній заяві позивач не пояснює міркування, з яких міркувань вона виходила при визначенні розміру моральної шкоди, та не надає жодних доказів на підтвердження того, чому моральна шкода оцінена саме в 961 069,63 грн. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що підставою для відшкодування майнової шкоди є неправомірні рішення, дія чи бездіяльність. [PERSON] обґрунтовує суму матеріальної шкоди витратами на лікарські засоби, медичні послуги, транспорт (послуги таксі), проведенням повторного оперативного втручання, проте не надає достатніх доказів для встановлення того, що необхідність у вказаних витратах була зумовлена проведеним оперативним втручанням 15.03.2019 року, тобто вказані витрати знаходяться у причинно-наслідковому наслідковому зв`язку. Згідно зі ст.ст. 12-13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав`язку між порушенням та моральною шкодою. Вказані позивачем причини завдання їй моральної шкоди, спричинені поведінкою відповідача, об`єктивно не підтверджені жодним належним та допустимим доказом і не є підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. стст. 23, 1167 ЦК України, тому суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови в задоволені позову покладаються на позивача. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат береться до уваги: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За підсумовуючим аналізом наведених правових норм, суд дійшов висновку, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Представника відповідача [PERSON] зазначив, що сума фактично понесених та сплачених судових витрат становить 40 000 грн. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню з позивача у розмірі 40 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved