Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

Позивач, через свого представника, звернулась до суду з вище вказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона звернулась до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Мельник Ж. В. для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) після смерті її баби, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, а саме - сертифікату на право на земельну частку (пай). У зв`язку з наведеним, та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 91-92), позивач просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) з земель реформованої Агрофірми «Сінгури» розмір якої в умовних кадастрових гектарах відповідно до проектно-технічної документації становить 2,32 га, що знаходиться на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] баби [PERSON] , 1912 року народження. У судове засідання сторони або їх представники не з`явились. Представником позивача подано заяву про проведення судового засідання без участі позивача та її представника; позовні вимоги підтримав та просив задовольнити (а.с. 107-108). Представником відповідача також подано заяву без його участі за наявними матеріалами справи (а.с. 103-104). Третьою особою подано лист (а.с. 106), у якому просить розгляд справи проводити за його відсутності; позов підтримав. Розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26.01.1985 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Сінгурівської сільської Ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області Гуменюк Л. М., зареєстрований в реєстрі за № 7/5, яким все своє майно заповіла онуці [PERSON] (а.с. 6). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 7). Відповідно до довідки Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 370 від 16.07.2021 року (а.с. 11), [PERSON] , яка померла [INFO] , перебувала у списках громадян, що мають право на земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності, реформованої Агрофірми «Сінгури». Згідно листа Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 05-20/1046 від 14.10.2022 року (а.с. 79) [PERSON] , 1912 року народження, включена до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності реформованої Агрофірми «Сінгури». Сертифікат на право на земельну частку (пай) на [PERSON] не видавався. З листа Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 05-20/1190 від 14.11.2022 року вбачається, що розмір земельної частки (паю) реформованої агрофірми «Сінгури» в умовних кадастрових гектарах відповідно проектно-технічної документації становить 2,32 га (а.с. 90). Відповідно до довідки приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області № 153/01-16 від 28.04.2022 року (а.с. 9) згідно спадкової справи № 260/1995, яка була заведена Третьою житомирською державною нотаріальною конторою (а.с. 50-76), [PERSON] , [INFO] , дійсно є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї баби [PERSON] , яка на день смерті [INFO] проживала в с. Сінгури Житомирського району Житомирської області; інформація про інших спадкоємців померлої в спадковій справі № 260/1995 відсутня. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 152/02-31 від 28.04.2022 року приватним нотаріусом Доброльожею В. В. (а.с. 10) відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) котре належало [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (сертифікату на право на земельну частку (пай)). До правовідносин, що виникли необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року, так як спадщина після померлої [PERSON] відкрилась до [INFO] . Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту її відкриття, у спадкоємця, який прийняв спадщину, право на спадкове майно виникає з моменту відкриття спадщини, а не з дня одержання свідоцтва про право на неї. Відповідно до ст. 549 вказаного кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов`язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п.7 Указу Президента України № 720 /95 від 08.08.1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» /далі - Указ №720/95/, має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі, можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до пункту 2 Указу № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювати в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 р. №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу №720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: -перебування в членах КСП на час паювання; -включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; -одержання КСП цього акта. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) державною адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. З огляду\~на наведене,\~враховуючи те,\~що позивач\~є спадкоємцем\~померлої [PERSON] ,\~зважаючи на\~відсутність у\~позивача можливості\~отримати свідоцтво\~про право\~на спадщину\~на майно\~у нотаріуса\~або в\~уповноваженої на\~це посадової\~особи відповідного\~органу місцевого\~самоврядування,\~у зв`язку\~з втратою\~правовстановлюючого документу,\~суд вважає\~за потрібне\~задовольнити позовну\~заяву та\~визнати за\~позивачем право\~власності на\~спадкове майно\~за заповітом після її баби [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач не заявляє вимог про стягнення судових витрат, тому суд це питання не вирішує.

Outcome: approved