Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року розірваний. У даному шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 20 липня 2020 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь позивачки аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частин усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 11 червня 2020 року та до досягнення дітьми повноліття. Як зазначає позивачка такий розмір стягуваних аліментів, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, є недостатнім для матеріального утримання дітей, що ставить її у скрутне матеріальне становище. На даний час діти навчаються: донька у Харківському національному університеті міського господарства ім. М. О. Бекетова, а син - у КЗ «Вінницький ліцей №18», тому потребують більшого догляду та матеріальних коштів у зв`язку із збільшенням потреб у навчанні та розвитку. Крім того, донька є особою з інвалідністю та потребує слухопротезування; позивачка понесла значні витрати на слухові апарати. Прохання у допомозі у матеріальному забезпеченні дітей до відповідача є неефективними, хоча він має можливість, адже з його слів працює неофіційно та отримує стабільний дохід. За таких обставин, враховуючи матеріальний стан відповідача, беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, значні витрати понесені на утримання дітей, позивачка вважає можливим та просить змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання двох дітей з 1/3 частин всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно на 10000,00 гривень, по 5000,00 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Також просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2022 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Користуючись своїм правом відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, де просить відмовити у задоволенні позову. Визнаючи та зазначаючи дійсні обставини перебування з позивачкою у зареєстрованому шлюбі, а також наявності двох спільних дітей, однак, зазначає, що підстав для збільшення розміру аліментів не вбачає. Позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги про збільшення розміру аліментів положеннями ст. 192 СК України, як на обставини посилається на його матеріальне становище, інвалідність доньки та нібито значні понесені нею витрати на утримання дітей, однак, жодних доказів, які б вказували, зокрема, на покращення майнового стану відповідача чи зміну стану здоров`я дітей не надала. Відповідач вказує, що донька [PERSON] навчається у вищому навчальному закладі на бюджетній формі навчання, у зв`язку із чим має право на стипендію, до того ж навчається дистанційно, тобто відсутні транспортні витрати. Не може бути підставою для збільшення розміру аліментів і встановлення у доньки інвалідності, оскільки така встановлена ще у 2007 році, а відповідачка у зв`язку із цим отримує державну соціальну допомогу, що підтверджується відповідним посвідченням. Відповідач стверджує про сумлінне виконання ним батьківських обов`язків, у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів, ним регулярно перераховуються кошти на утримання дітей. Всупереч твердження позивачки, [PERSON] вказує, що власних доходів не приховує, навпаки його матеріальне становище з серпня 2021 року суттєво погіршилося. Так у липні 2021 року він вимушений був звільнитися з місця роботи за станом здоров`я, у серпні 2021 року йому проведене оперативне втручання на очах, що підтверджується довідкою медичного закладу. З серпня по жовтень 2021 року [PERSON] перебував на обліку в Харківському міському центрі зайнятості та лише в жовтні 2021 року зміг влаштуватися на роботу до ТОВ «ТД Інтерелектро Україна», але через погіршення стану здоров`я у грудні 2021 року знову звільнився. Через війну йому довелося виїхати з постійного місця проживання в м. Харкові до м. Красноград, що підтверджується довідкою від 29 березня 2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Знайти роботу не міг, з березня 2022 року отримував допомогу по безробіттю. Разом із тим, незважаючи на викладені обставини, увесь час намагається знаходити можливість матеріально утримувати своїх дітей у розмірі навіть більшому, аніж зазначено у судовому наказі, та з урахуванням додаткових витрат. 28 грудня 2022 року позивачкою подане клопотання про повернення відзиву у зв`язку із тим, що вимоги ухвали суду від 28 вересня 2022 року відповідач не виконав, оскільки він частково надав документи, зазначивши окремі документи в додатках тільки для суду, а подані ним копії документів, що направлені позивачці, не засвідчені належним чином. Суд дійшов висновку, що таке клопотання позивачки задоволенню не підлягає, оскільки нормами чинного процесуального законодавства не передбачено процесуальну можливість для повернення відзиву на позовну заяву. Натомість відповідачем своєчасно поданий відзив на позовну заяву, який повністю відповідає вимогам ст. 178 ЦПК України, а подані із ним суду докази є належним чином засвідченими та подані відповідно до вимог процесуального законодавства. В свою чергу позивачка доказів на підтвердження власних доводів не надала, а саме лише ненадання для позивачки засвідченої копії паспорта громадянина України [PERSON] , як додатку до відзиву на позов, не може бути самостійною підставою вважати порушенням відповідачем порядку подання інших письмових доказів. 30 грудня 2022 року до суду надійшли письмові пояснення позивачки [PERSON] , де нею знову ж вказується про те, що діти навчаються, а витрати на їх навчання збільшилися, оскільки вони потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів. У зв`язку із дистанційним навчанням позивачка придбала комп`ютер та планшет для малювання, а крім того через відключення світла - павербанки. Крім того, вона неодноразово зверталася у лікарню для лікування дітей. Наразі позивачка не працює, перебуває на обліку у державному центрі зайнятості Вінницької районної філії Вінницького обласного центру. Натомість відповідач добровільно брати участь у навчанні та розвитку дітей відмовляється, не допомагає у здійсненні оплати додаткових секції. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання. Судом установлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року розірваний. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, відповідно, серії [NUMBER] від 12 травня 2005 року, та серії [NUMBER] від 06 серпня 2015 року. Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 11 червня 2020 року та до досягнення дітьми повноліття. Згідно довідок від 18 березня 2022 року №509-5000435805, № 509-5000435827, № 509-5000435840 відповідно позивачка [PERSON] разом із дітьми взята на облік внутрішньо переміщеної особи та фактично вони разом проживають у [ADDRESS] . Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 20 січня 2022 року дитині [PERSON] , [INFO] , призначена державна соціальна допомога на дитину з інвалідністю до 18 років, законним представником якої є позивачка [PERSON] . Згідно наказу ПП «Старпласт» від 27 вересня 2022 року позивачка звільнена з посади бухгалтера за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. За даними довідки Вінницької районної філії Вінницького обласного центру зайнятості від 28 грудня 2022 року №99 [PERSON] зареєстрована як безробітна з 28 вересня 2022 року та отримує відповідні виплати, сумарно за період вересень-листопад 2022 року нею отриманий дохід у розмірі 16458,09 грн. Відповідач проживає окремо, згідно довідки від 29 березня 2022 року №6316-5000561593 [PERSON] взятий на облік внутрішньо переміщена особа та фактично проживає на [ADDRESS] . За інформацією довідки Харківського міського центру зайнятості від 23 листопада 2021 року №4753 [PERSON] був зареєстрований як безробітний з 05 серпня 2021 року та отримував виплати за період серпень-жовтень 2021 року, що в загальному становлять 4819,36 гривень. Згідно наказу від 25 жовтня 2021 року №508-К [PERSON] був прийнятий на роботу з 26 жовтня 2021 року на посаду менеджера (управтеля) із збуту ТОВ «ТД «Інтерелектро Україна», однак наказом від 21 грудня 2021 року №575-К звільнений з займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до довідки Красноградської районної філії Харківського обласного центру зайнятості від 02 листопада 2022 року №33/01-51 відповідач [PERSON] зареєстрований як безробітний з 28 березня 2022 року по 04 жовтня 2022 року та отримував виплати, за період з березня по жовтень 2022 року ним отриманий дохід у загальному розмірі 21786,98 гривень. Відповідач згідно платіжних документів перераховував аліменти на дітей, із яких певні суми безпосередньо на рахунок [PERSON] , певні - донці [PERSON] , а також на рахунки відділів державних виконавчих служб у м. Харкові: у серпні 2021 року - 2510,00 грн, у вересні 2021 року: 01 вересня 2021 року - 502,51 грн, 27 вересня 2021 року - 2510,00 грн, 30 вересня 2021 року - 1000,00 грн, у жовтні 2021 року: 13 жовтня 2021 року - 1000,00 грн, 20 жовтня 2021 року - 1000,00 грн, у листопаді 2021 року: 01 листопада 2021 року - 2510,00 грн, 05 листопада 2021 року - 1980,00 грн, 29 листопада 2021 року - 2510,00 грн, у грудні 2021 року: 02 грудня 2021 року - 2200,00 грн, 09 грудня 2021 року - 1000,00 грн, 21 грудня 2021 року - 800,00 грн, 23 грудня 2021 року - 1005,00 грн, 28 грудня 2021 року - 2620,00 грн, у січні 2022 року: 06 січня 2022 року - 1920,00 грн, 31 січня 2022 року - 2620,00 грн, у березні 2022 року - 2620,00 грн, у квітні 2022 року: 12 квітня 2022 року - 2620,00 грн, 21 квітня 2022 року - 1000,00 грн, 29 квітня 2022 року - 2620,00 грн, у червні 2022 року: 01 червня 2022 року - 2650,00 грн, 30 червня 2022 року - 2650,00 грн, у липні 2022 року: 28 липня 2022 року - 1005,03 грн, 28 липня 2022 року - 2750,00 грн, у серпні 2022 року: 03 серпня 2022 року - 500,00 грн, 31 серпня 2022 року - 2750,00 грн, у вересні 2022 року: 12 вересня 2022 року - 8040,20 грн, 30 вересня 2022 року - 2750,00 грн, у жовтні 2022 року - 2750,00 грн, у листопаді 2022 року - 1000,00 грн. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Таким чином, поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з частки від заробітної плати (доходу) платника на тверду грошову суму, позивачу належить доводити факт зміни тих обставин, які свідчили б про необхідність зміни саме способу стягнення аліментів, що мали місце за період з часу ухвалення судового наказу про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом. Зокрема, зміну у платника аліментів обставин, що вказували б про доцільність такої зміни насамперед в інтересах дитини: втрату ним постійного заробітку, доходу, зменшення і несистематичність його отримання, тощо. Зважаючи на те, що зміна способу може тягнути і зміну розміру таких аліментів належало доводити й обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, ст. 192 СК України, зокрема, зміну матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду із даним позовом, як підставу для збільшення розміру та зміну способу стягнення аліментів, посилалася на збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, а також те, що відповідач, приховуючи свої доходи, не надає належної допомоги на утримання дітей; тоді як діти навчаються, у зв`язку із чим збільшуються їхні потреби та для чого нею придбавалася комп`ютерна техніка, квитанції про що нею надані, а також старша донька є дитиною з інвалідністю та потребувала придбання слухових апаратів, які також були придбані позивачкою Як зазначено вище, отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України). Проте у позові [PERSON] не навела обставин, які з того часу змінились і свідчили б про зміни матеріального становища платника аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України, що обумовлюють можливість зміни визначеного судом розміру аліментів, які стягуються на утримання дітей, а також не надала доказів щодо цього. У цілому доводи позивача про отримання стабільних доходів за встановлених судом обставин є припущеннями, наразі судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Разом із тим, слід зазначити, що посилання позивачки на обставини збільшення своїх витрат на утримання, розвиток, освіту дітей, а також придбання медичної техніки, не є підставою для зміни саме розміру та способу стягнення аліментів, а можуть розцінюватись як можливі для стягнення з відповідача додаткові витрати на дитину. З огляду на викладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язку їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Суд також звертає увагу сторін по справі, що ухвалення цього рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права надалі звернутися до суду в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог, понесені позивачкою судові витрати не підлягають до відшкодування відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed