Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] яка діє в інтересах [PERSON] 26.10.2021 року звернулась до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності, визнання, поновлення права власності, яким просить визнати право власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру загальною площею 86,2 кв.м., житловою площею 48,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та визнати незаконною, скасувати державну реєстрацію права власності за ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» на квартиру загальною площею 86,2 кв.м., житловою площею 48,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з відкриттям розділу та присвоєнням об`єкту нерухомого майна нового реєстраційного номера 2344419880000, проведену 22.04.2021 року приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. як державним реєстратором нерухомого майна та поновити право власності [PERSON] на квартиру загальною площею 86,2 кв.м., житловою площею 48,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом скасування відповідного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відновлення запису про реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30.07.2007 року між позивачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір № 2706/0807/88-324, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредитні кошти на умовах кредитного договору. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2706/0807/88-324, 30.07.2007 року між позивачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено договір іпотеки № 2706/0807/88-324-Z-1, предметом якого є нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] . Зазначила, що 25.02.2012 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між АТ «Дельта Банк» та ПАТ «Сведбанк» правонаступника АКБ «ТАС-Комерцбанк», право вимоги за кредитним договором № 2706/0807/88-324 від 30.07.2007 року перейшло до АТ «Дельта Банк». 09.07.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» було укладено договір № 1548/К купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступив ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» права вимоги до боржника, що належали ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 2706/0807/88-324 від 30.07.2007 року. Окрім того, зазначила, що 09.07.2019 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» було укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором № 2706/0807/88-324-Z-1 від 30.07.2007 року. У подальшому 22.04.2021 року приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. як державним реєстратором нерухомого майна було здійснено реєстрацію права власності за ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» на квартиру що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позивач вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на належну йому квартиру за ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» підлягає скасуванню з огляду на те, що на час переходу права власності за рішенням державного реєстратора діяв мораторій на відчуження майна громадян, яке забезпечене за валютним кредитом. На підставі викладеного позивач просив позов задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач та його представник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява, якою позовні вимоги підтримує просить задовольнити та розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 11.02.2022 року подав до суду відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника третьої особи до суду надійшло клопотання, яким заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30.07.2007 року між позивачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір № 2706/0807/88-324, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредитні кошти на умовах кредитного договору (а.с. 31-37). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2706/0807/88-324, 30.07.2007 року між позивачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено договір іпотеки № 2706/0807/88-324-Z-1, предметом якого є нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] (а.с. 38-42). 25.02.2012 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ПАТ «Сведбанк» правонаступника АКБ «ТАС-Комерцбанк», право вимоги за кредитним договором № 2706/0807/88-324 від 30.07.2007 року перейшло до АТ «Дельта Банк». З матеріалів справи вбачається, що 09.07.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» було укладено договір № 1548/К купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступив право вимоги ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» за кредитним договором № 2706/0807/88-324, 30.07.2007 року (а.с. 44-47). Крім того, 09.07.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» було укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, відповідно до якого первісний іпотекодержатель передав новому іпотекодержателю право вимоги за іпотечним договором № 2706/0807/88-324-Z-1 від 30.07.2007 року (а.с. 48-49). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.09.2021 року вбачається, що приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. 22.04.2019 року було здійснено державну реєстрацію права власності за ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» на квартиру загальною площею 86,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 09.07.2019 року (а.с. 69-71). Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, заявник: власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. Відповідно до ч.1 ст. 18 цього Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно із ч.1 ст. 20 вказаного Закону заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. Заява на проведення реєстраційних дій в електронній формі подається за умови ідентифікації заявника (фізичної або юридичної особи) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи. Про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву. Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника об`єкта нерухомого майна про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.1 ст.27 цього Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Крім того, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на час укладення договору іпотеки, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта стаття 263 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 761/33286/15 (провадження № 61-9148св19) зазначено, що: «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом». Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Аналіз статті 387 ЦК свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. З урахуванням специфіки речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2021 року у справі № 726/1524/19 (провадження № 61-1946св21) вказано, що: «задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Виходячи з цього в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності слід відмовити. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову. Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права». Суд звертає увагу на те, що вимог віндикаційного характеру до третьої особи позивачем не заявлено. Позивач в обґрунтування позовних вимог також посилався на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та вказував, що спірна квартира є основним місцем його проживання та придбана не за кредитні кошти. Так, у відповідності до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Проте вказаний закон втратив чинність 21.04.2021 року, що свідчить про те, що при здійсненні державної реєстрації права власності за ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. було дотримано вимог чинного законодавства України. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed