Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про припинення права власності та визнання права власності на частину квартири посилаючись на те, що він являється власником 2/5 частин квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками є: [PERSON] - 1/5 частка, [PERSON] - 1/5 частка та [PERSON] - 1/5 частка. Право власності на вказану квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом виданим 18.02.2019 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Домашенко В.В. Спірна квартира складається з однієї кімнати, житловою площею 16,4 м2, кухні - 6 м2, коридору 3,5 м2, санвузлу 2,0 м2, балкон - 1,1 м2. Загальна площа квартири - 29,00 м2. Співвласника квартири - [PERSON] , яка являється його сестрою, є недієздатною, та її опікуном являється він (позивач). [PERSON] постійно знаходиться на повному державному утриманні в Святошинському психоневрологічному інтернаті з 04.02.2010 року по теперішній час. Відповідачі в спірній квартирі не проживають, жодної участі в утриманні будинку та прибудинкової території не приймають, не сплачують житлово-комунальні послуги. Крім того, спірна квартира є неподільною, частки відповідачів не можуть бути виділені в натурі. Позивач до суду не з`явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачі подали заяви, де просили здійснювати розгляд справи без їх присутності, заявлені позовні вимоги визнали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 21.12.2020 року. 22.12.2020 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. Ухвалою від 28.12.2020 року позов залишено без руху. 14.01.2021 року позивачем подано заяву на виконання вимоги суду. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 22.01.2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 30.03.2021 року зареєстровано відзив на позов [PERSON] 02.04.2021 року зареєстровано відповідь на відзив. 19.04.2021 року зареєстровано заперечення на відповідь на відзив. 26.05.2021 року за клопотанням представника позивача призначено судову будівельну експертизу, провадження у справі зупинено. 18.11.2022 року, після повернення матеріалів справи з висновком експерта, відновлено провадження у справі. В суді встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] являються: [PERSON] - 2/5 частки; [PERSON] - 1/5 частка, [PERSON] - 1/5 частка, [PERSON] . Право власності підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину, яке видано 18.02.2019 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Домашенко В.В. (спадкова справа № 1145/2018). Право власності зареєстровано в Державному реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно технічного паспорта спірна квартира має загальну площу 29,0 м2, житлову - площу - 16,4 м2. Квартира складається з однієї кімнати площею 16,4 м2, має кухню - 6,0 м2, коридор - 3,5 м2, санвузол - 2,0 м2, балкон - 1,1 м2. За результатами проведення судової будівельної експертизи 03.11.2022 року складено Висновок експерта № 19654/21-42, згідно якого ринкова вартість спірної квартири складає 1 132 932,00 грн. Заперечень щодо судової будівельної експертизи від сторін не надходило. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника; визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. По даній справі установлено, що предметом спору є однокімнатна квартира, де виділити в натурі частки власників неможливо, що свідчить про те, що квартира є неподільною річчю. Відповідно до оцінки спірного майна, її ринкова вартість, з якою відповідачі погодились, становить 1 132 932,00 грн., вартість 1/5 частини квартири складає 226 586,40 грн. На виконання вимог ст. 365 ЦК України [PERSON] вніс на депозитний рахунок вартість 1/5 часток відповідачів спірної квартири, яка становить 453 172,80 грн. (226 586,40 грн. + 226 586,40 грн.), що визначено висновком експерта. Таким чином, право власності [PERSON] на 1/5 частину спірної квартири та [PERSON] на 1/5 частину спірної квартири має бути припинено, а на їх користь стягнуто суму вартості даної частини квартири по 226 586,40 грн., яка знаходиться на депозитному рахунку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладені обставини та норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved