Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

1.Описова частина У вересні 2017 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути матеріальну шкоду завдану внаслідок пошкодження автомобіля марки « Ford Tourneo», державний номерний знак [NUMBER] , в розмірі 243 840,58 грн, витрати по оплаті вартості звіту про незалежну оцінку з визначення вартості в розмірі 1 800,00 грн, а всього 245 640,58 грн та моральну шкоду в розмірі 5 000,0 грн. 1.1. Стислий виклад позиції Свої вимоги мотивував тим, що 08.10.2016 р. близько 15.50 год. в м. Києві на перехресті вул. Газопровідна та вул. Велика кільцева дорога, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Dachia Logan», державний номерний знак [NUMBER] , під час зміни напрямку руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, при здійсненні повороту ліворуч, не надав дорогу автомобілю марки «Ford Tourneo», державний номерний знак [NUMBER] , в зустрічному напрямку, під керуванням [PERSON] , внаслідок чого сталося зіткнення, чим порушив п.п. «б» п. 2.3, п. 10,1, п. 16.6 ПДР України. Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 03.03.2017 р, [PERSON] було визнано винним у ДТП. Внаслідок ДТП було пошкоджено належний йому транспортний засіб марки «Ford Tourneo», державний номерний знак [NUMBER] . Згідно із звітом № 3601 про незалежне оцінку з визначенням вартості матеріального збитку від 07.08.2017 р. вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодженого [PERSON] , автомобіля становить 393 857,58 грн., та складання звіту 1 800,0 грн. У відшкодування шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, страховою компанією йому було виплачено 150 017,0 грн. Відповідно, з [PERSON] на його користь у відшкодуванні майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля, підлягає стягненню 243 840,58 грн у відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодженого автомобіля, та 1800 грн витрат по оплаті вартості звіту про незалежну оцінку з визначенням вартості матеріального збитку від 07.08.2017 р. В ДТП 08.10.2016 р. фактично було знищено автомобіль позивача, у зв`язку з цим він був позбавлений славного транспорту, що спричинило значні незручності. Крім того позивач в ДТП отримав значний стрес від удару., тому моральну шкоду оцінює в розмірі 5 000,0 грн. Провадження у справі було відкрито 27.10.2017 р. (за ЦПК України 2004 р.) з призначенням розгляду справи без проведення попереднього судового засідання. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 20.08.2018 р. залучено до участі в справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача - Страхову Компанію «Країна». В березні 2019 р. представником відповідача - адвокатом Байдиком О.А. подано відзив, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що 08.10.2016 р. близько 15.50 год. в м. Києві на перехресті вул. Газопровідна та вул. Велика кільцева дорога, з вини відповідача скоєна дорожня-транспортна пригода. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачу матеріальна шкода в розмірі 393 857,58 грн. Розрахунок матеріальної шкоди позивач підтверджує звітом № 3601 від 07.08.2017 р. про незалежну оцінку з визначенням вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу. Натомість відповідач категорично не погоджується із цим доказом на якому будується весь позов. Таким чином, позивачем з метою підтвердження та обґрунтування позовних вимог надано звіт № 3601 від 07.08.2017 р. про незалежну оцінку з визначенням вартості матеріального збитку.Відповідач вважає, що зазначений звіт не є доказом по справі та не підтверджує вимоги позивача враховуючи наведене нижче обставини. Так, на титульному аркуші звіту № 3601 спеціаліст [PERSON] , враховує курс валюти на дату (07.08.2017 р.) оцінки 1 ЕUR = 30,28 грн., а при розрахунку вартості комплектуючих деталей, фарби, ремонтних робіт використовується курс 1 ЕUR = 30,642 грн. та 1 USD= 25,904 грн. Що фактично не відповідає офіційному курсу валют, встановленому НБУ станом на 03.08.2017 р. становив 1 ЕUR = 30,642055 грн. та 1 USD = 25,904180 грн., станом на 07.08.2017 р. становив 1 ЕUR = 30,670345 грн. Таким чином, спеціалістом ТОВ «Естімейт Плюс» [PERSON] допущено застосування невірних показників курсу валюти, які використовувалися ним для визначення розміру шкоди, що призвело до неправильного висновку щодо вартості завданої шкоди. Відповідач вважає, що звіт № 3601 від 07.08.2017 р. про неналежну оцінку з визначенням вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу не може бути доказом в цивільній справі, що є підставою для відмови. За офіційними даними Міністерства економічного розвитку і торгівлі України середньо ринкова вартість транспортного засобу позивача становить 223 102,80 грн. Зі змісту позовної заяви вбачається, що йому завдано матеріальну шкоду внаслідок ДПТ в розмірі 393 857,58 грн, а також вбачається, що автотранспорт повністю знищений. Отже, відповідач вважає, що ремонт є економічно необґрунтованим, оскільки витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. В серпні 2019 р. позивачем подано відповідь на відзив, в якій заперечив проти доводів відповідача, яка є аналогічними позовній заяві. Ухвалою від 14.09.2019 р. клопотання представника відповідача задоволено та по справі призначено автотоварознавчу експертизу. Ухвалою від 20.01.2020 р. поновлено провадження у справі. В підготовчому засіданні 03.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подавав. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. 2.Мотивувальна частина 2.1.Фактичні обставини, встановлені судом Як встановлено судом, постановою Подільського районного суду м.Києва 03.03.2017 р. у справі № 758/2158/17 [PERSON] визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ст. 124КУпАП та провадження у даній справі закрито у звязку із закінченням строків. Як вбачається з вищевказаної постанови суду, [PERSON] 08 жовтня 2016 року близько 15 години 50 хвилин в м. Києві на перехресті вул. Газопровідна та вул. Велика кільцева дорога, керуючи автомобілем марки «Dachia Logan», державний номерний знак [NUMBER] , під час зміни напрямку руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, при здійсненні повороту ліворуч, не надав дорогу автомобілю марки «Ford Tourneo», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення, чим порушив пп. «б» п. 2.3, п. 10.1, п. 16.6 ПДР України: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.», «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.», «Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч». В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди вищевказані транспортні засоби отримали пошкодження. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова у справі по адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Згідно свідоцтва про реєстрацію № [NUMBER] власником транспортного засобу «Ford Tourneo», державний номерний знак [NUMBER] є позивач у справі - [PERSON] . Згідно із звітом № 3601 про незалежне оцінку з визначенням вартості матеріального збитку від 07.08.2017 р. вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодженого [PERSON] , автомобіля становить 393 857,58 грн. Крім того, складання звіту 1 800,0 грн, що підтверджується квитанцією № 76 від 07.08.2017 р. У відшкодування шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, страховою компанією йому було виплачено 150 017,0 грн, що підтверджується копіями квитанцій, які містяться в матеріалах справ. Як вбачається з висновку експерта № 30631-54 від 12.12.2019 р. вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] , як власнику автомобіля засобу «Ford Tourneo», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок ДТП, що відбулася 08.10.2016 р. становить 334 684,12 грн. 2.2. Мотиви, з яких виходить суд при ухвалені рішення та застосовані норми права Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже для відшкодування шкоди за правилами ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти: - неправомірність поведінки особи (Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії); - наявність шкоди (Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом даної статті завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду)); - причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; - вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особливість механізму полягає в тому, що шкода завдається потерпілому не будь-якими діями, а саме діяльністю, яка підпадає під характеристику джерела підвищеної небезпеки. Відповідно під джерелом підвищеної небезпеки треба розуміти діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Отже для віднесення тої чи іншої діяльності до джерела підвищеної небезпеки треба, щоб така діяльність створювала підвищену небезпеку для самої особи, яка її проводить, а також для інших осіб. Підвищена небезпека в розумінні даної статті є об`єктивною категорією, не пов`язаною з психологічним поняттям страху, та означає більшу вірогідність настання негативних, шкідливих наслідків, ніж при проведенні будь-якої іншої діяльності. Причиною підвищеної небезпеки є такі властивості об`єктів, з якими проводиться діяльність, які обумовлюють неможливість повного контролю за такою діяльністю з боку людини на даному етапі розвитку науки та технологій. Тому, незважаючи на дотримання правил техніки безпеки, існує підвищена вірогідність завдання шкоди внаслідок проведення такої діяльності. Особливі правила цієї статті діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкту, завдяки яким діяльність з ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Так шкода, завдана автомобілем, буде відшкодовуватися за правилами даної статті тільки тоді, коли автомобіль знаходився в русі, а не тоді, коли він стояв в гаражі або на стоянці. Суб`єктом відповідальності за статтею, що коментується, є володілець об`єкта, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, під яким слід розуміти особу, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за цією статтею треба визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Юридична ознака означає, що володільцем визнається тільки та особа, яка володіє об`єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, на відповідній правовій підставі: право власності, інше речове право, договір оренди, доручення, підряду тощо. Матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечних об`єктів. Як правило, обидві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки повинні мати місце, крім випадків, передбачених в законі. Суд не приймає до уваги заперечення сторони відповідача про те, що саме свідомі дії позивача, який передав відповідачу, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, керування своїм транспортним засобом, оскільки саме через винні дії відповідача, які виразились у порушенні вимог ПДР, призвели до пошкодження всіх транспортних засобів, які брали участь у даній ДТП, зокрема і автомобіля, що належить позивачу. Згідно із статтею 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Стороною відповідача не спростований доказ на підтвердження розміру матеріальної шкоди, заподіяної позивачу. Таким чином, дослідивши матеріали звіту про визначення вартості матеріального збитку, суд дійшов висновку про задоволення вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 184 667,12 (334 684,12-150 017,00) грн. 3.Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,0 грн. Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду в сумі 5 000,0 грн. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини; завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. У постанові КЦС Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 263/16183/18 суд зазначив, що при визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди судова колегія приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди». Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Тому оцінюючи доводи, якими позивач обґрунтував стягнення моральної шкоди, суд враховуючи ступінь понесених моральних страждань та переживань, неможливості продовження активного життя, погіршення та позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань, заявлений розмір моральної шкоди не підлягає задоволенню, тому в цій частині слід відмовити. 4. Судовий збір. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 1 846,67 грн. На підставі викладеного, ст.ст.22, 23, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: partial