Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), пред`явила через суд вимоги на предмет повернення ТОВ «Каршеринг Сольюшинз» (код ЄДРПОУ 44344456, м. Дніпро) безпідставно ним набутих 41 650 гривень з урахуванням індексу інфляції, з яких підстави збереження у себе 25 000 гривень відпали, а 16 500 гривень списані з банківського рахунку у безакцептному порядку без достатньої до того підстави. В обґрунтування підстав позову наведені аргументи про підтвердженні грошові перекази з банківського рахунку, відкритого [PERSON] , який доводиться позивачу чоловіком та якому списана з рахунку сума повністю відшкодована позивачем. Позивач визнає пов`язаність передачі коштів з фактом використання мобільного (телефонного) додатку Getmancar для задоволення цивільних інтересів в експлуатації 23 липня 2022 року аналогічно прокату автомобіля «Фольксваген», д/н [NUMBER] , на підставі договору каршерингу від 26 серпня 2021 року, а також дистанційне здійснення оплати каршерингу з використанням платіжної картки свого чоловіка. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 21 жовтня 2022 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у сприянні в поданні сторонами доказів за відсутності до того будь-яких клопотань, а змагальними заявами по суті справи сторони не обмінювалися. Відповідач ознайомився з матеріалами справи в суді 08 листопада 2022 року, але своїм правом заявити про виключення з числа доказів наданих копій за відсутності їх оригіналів і на інші заперечення та відводи позову не скористався. Суд, дослідивши зібрані докази в порядку ч.ч. 5, 8 ст. 279 ЦПК України, не маючи права їх збирати з власної ініціативи за ст.ст. 13, 81 цього Кодексу, в межах заявлених вимог дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступних мотивів відповідно до з`ясованих за наявними у справі матеріалами обставин. І прокат, і найм транспортного засобу регулюються нормами глави 58 Цивільного кодексу України, будучи спеціальними видами найму (оренди), а виходячи з віднесення наземних самохідних транспортних засобів до об`єктів підвищеної небезпеки та можливості поширення відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України на речі, права на які підлягають державній реєстрації, режиму нерухомої речі, конкуренція прокату та спеціального режиму найму транспортного засобу має вирішуватися на користь останнього, як спеціального виду найму окремих видів рухомих речей, з наслідками обов`язкового нотаріального посвідчення, відсутність якого згідно ст. 220 і ч. 2 ст. 799 ЦК України тягне нікчемність найму споживачем легкового автомобіля як самохідного механічного транспортного засобу. Натомість, цивільні відносини каршерінгу за звичаями ділового обороту і сучасною діловою практикою включають моделі спільного використання легкових автомобілів згідно статтям 7, 11 ЦК України на підставі непоіменованих у цьому Кодексі договорів, коли населення відмовляється від придбання таких благ у власність, щоб не нести відповідальність і витрати, але забезпечує собі збереження доступу до всіх досягнень наукового прогресу, використовуючи їх спільне споживання для задоволення традиційної потреби людини пересуватися швидко і з комфортом з одного місця в інше. Загальновідомо і не ставиться під сумнів учасниками справи визначення предмету договору і належних до змісту відносин каршерінгу обов`язків сторони, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту такого договору, перш за все, у створенні умов доступу до користування сайтом і мобільним додатком, результатом використання яких є надання інформаційних електронних послуг або послуг проміжного характеру в інформаційній сфері, спрямованих на пошук і передачу споживачу за похвилинну або погодинну плату керування автомобілем з необхідними документами від його власника відповідно до Правил дорожнього руху на умовах вже оплаченого страхування цивільної відповідальності за користування ним, а також витрат на утримання та паливно-мастильні матеріали. Відповідно, відмінність каршерингу від найму (прокату) полягає у такому ж самому відмежуванні передачі титульного володіння джерелом підвищеної небезпеки за нотаріальним правочином від передачі керування транспортним засобом з відома та згоди його власника за наявності лише добровільно наданого останнім свідоцтва про технічну реєстрацію, що за своїми правовими наслідками не тягне передачу титульного володіння і не знімає з виконавця каршерингу цивільної відповідальності за шкоду третім особам, з огляду на що охоронюваний законом інтерес виконавця каршерингу в утриманні споживача від передачі керування третім особам і в забезпеченні виконання такого обов`язку неустойкою полягає у страхуванні ризиків угону та спільного відшкодування шкоди за ч. 4 ст. 1187 ЦК України. Так, 23 липня 2022 року, проти ночі з суботи на неділю, у м. Дніпрі закінчене використання легкового автомобіля «Фольксваген», з державним номерним знаком [NUMBER] , після чого о 23 годині 26 хвилин позивач [PERSON] (у дівоцтві [PERSON] ) отримала на свою електронну пошту вимогу оплатити у виді штрафу неустойку на суму 75 000 гривень за порушення умов укладеного договору передачею керування транспортним засобом третій особі, що слідує з паперової копії електронного листування (а.с. 20-21), прийнятого судом згідно ст. 100 ЦПК України за принципом самоідентифікації автора та відповідно до доктрини "листа у відповідь". Однак, вимога оплатити штраф за умовами договору надіслана з адреси електронної пошти [INFO] , але доказів її використання у своїй діяльності саме відповідачем позивач не подав жодних, як не повідомив і про причини неможливості їх надання в порядку ч. 4 ст. 83 ЦПК України. Натомість, адресою офіційної електронної пошти відповідача за відомостями ЄДРПОУ визнається t03042006@gmail.com (а.с. 47). Водночас, посилаючись і в електронному листуванні, і в позовній заяві, на користування чужим автомобілем відповідно до умов укладеного договору, позивач не стала додавати до своєї позовної заяви такий договір. Публічна доступність за гіперпосиланням в інтернетмережі відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України звільняє позивача від обов`язку відкривати докази іншим учасникам справи передбаченим у цій статті способом, але не звільняє його від обов`язку подати такі докази суду на виконання ст.ст. 81, 177 ЦПК України, що у контексті розв`язання спору має тлумачитися судом на користь недоведеності укладення договору на використання транспортного засобу саме з відповідачем. При цьому, такий договір за визначенням п. 8) ч. 1 ст. 1 і ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» належить до укладення договору на відстані, а відповідно до ч. 9 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» вважатиметься укладеним у м. Дніпрі, якщо визнати доведеним вчинення оферти такого договору відповідачем, що має істотне значення для оцінки доказів проведення розрахунків. Як відомо з паперових копій електронних банківських квитанцій, грошові кошти дійсно переказані з відкритого для обслуговування платіжної картки банківського рахунку [PERSON] , який з 2017 року доводиться позивачу чоловіком (а.с. 22), але ці квитанції не містять персональних даних особи одержувача коштів та призначення платежу, вказуючи на підставу переказу посиланням на об`єкт правочину, пов`язаного з доменним іменем www.getmancar.com.ua і вчиненого у м. Києві 23 липня 2022 року (а.с. 12-17), тоді як лише два перекази за 25 липня 2022 року на загальну суму 150 гривень пов`язані з м. Дніпром (а.с. 18-19). Тобто, подані позивачем квитанції АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», які не містять жодних відомостей, пов`язаних з особою відповідача, і до укладеного на відстані у м. Дніпрі договору не відносяться, показують в цілях еквайрінгу на використання платіжної картки для оплати купівлі, а не видані для підтвердження факту оплати в онлайн-касі, внаслідок чого за роз`ясненнями використання електронних платіжних засобів в листі Нацбанку від 28.11.2019 за № 57-0007/62082 розрахунковими документами не визнаються. Разом з тим, додатково приєднана позивачем паперова копія банківської довідки про рух коштів від 25 жовтня 2022 року так само не дає змоги визначити: ані особу отримувача грошових переказів, які оспорюються як неналежні, ані підстави та умови ініційованих у безакцептному порядку грошових переказів (ексроу, акредитив, платіжна вимога отримувача при договірному списанні тощо). В свою чергу, допустима виписка з банківського рахунку, оформлена з дотриманням Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Нацбанку № 75 від 04.07.2018, суду не подана без пояснення причин і їх поважності всупереч ч. 4 ст. 83 ЦПК України, як не надано позивачем і жодного доказу відшкодування [PERSON] списаних з його рахунку коштів, принаймні у виді розписки. Позивачем, таким чином, подані банківські квитанції та довідка, які ані кожен окремо не відповідають вимогам допустимості і належності за ст.ст. 77-78 ЦПК України, ані в їх сукупності не достатні для підтвердження згідно ст. 80 цього Кодексу ні прямо, ні опосередковано факту виконання за рахунок позивача будь-якого з грошових переказів за 23 і 25 липня 2022 року на користь, власне, відповідача за місцем виконання у м. Дніпрі, а тим паче ініційованого самим відповідачем за правилами безакцептного списання. До того ж, здійснення оплати відповідно до умов, зазначених у пропозиції укласти електронний договір, без надання усіх відомостей, визначених у такій пропозиції, або без виконання інших її умов відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» не вважається акцептом електронного договору, а оплата вважається неналежною та підлягає поверненню особі, яка її здійснила, для чого попередньо має бути підтверджений документально факт такої оплати, з чого слідує можливість виникнення права на позов з кондикції в розмірі заставної суми 25 000 гривень за відсутності схваленого внаслідок електронного підпису одноразовим ідентифікатором облікового запису (акаунту) чи іншої успішної реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі користувача мобільного (телефонного) додатку Getmancar за технологією акцепту електронного договору. З огляду на це, стверджуючи, навпаки, про протилежне - про наявність облікового запису, [PERSON] у з`ясованих обставинах проведення розрахунків, у будь-якому разі, в частині вимог на заставну суму визнається в такому разі неналежним позивачем. Крім того, позивач не подала жодного електронного повідомлення про успішну реєстрацію користувачем мобільного додатку сервісу Getmancar чи про схвалення її облікового запису або для огляду свій смартфон чи принаймні скріншоти з його екрану, за відомостями яких суд зміг би переконатися в їх відповідності умовам електронного договору на виконання ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» про порядок і спосіб прийняття пропозиції укласти цей договір за технологією його укладення та про технічні засоби ідентифікації споживача у формі схваленого облікового запису успішно зареєстрованого користувача з використанням для акцепту договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Так само, не надано відзнятих саме позивачем на виконання умов електронного договору фотографій автомобіля у точці початку поїздки та точці її закінчення, які логічно пов`язані з прийняттям пропозиції укласти електронний договір за змістом чітких роз`яснень в інформаційній системі мобільного додатку сервісу Getmancar, що могли б свідчити про акцепт шляхом приєднання до такого договору в цілому. Також позивач не тільки не надала, а й не вказала суду на будь-які докази того, що відповідач офіційно визнається реєстрантом доменного імені www.getmancar.com.ua, і використовує під цим доменним іменем веб-сайт у своїй підприємницькій діяльності для розміщення у відкритому доступі в мережі Інтернет з 26 серпня 2021 року оферти публічного договору каршерінгу в електронній формі на встановлених саме відповідачем істотних умовах у стандартній формі типового договору за технологією укладення відповідно до ч.ч. 6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» через реєстрацію користувача мобільного (телефонного) додатку Getmancar. За таких умов ТОВ «Каршеринг Сольюшинз» (код ЄДРПОУ 44344456, м. Дніпро) не може вважатися належним відповідачем, оскільки немає жодного скільки б вагомого приводу вважати електронний договір укладеним саме з ним або визнати його участь у розрахунках за таким договором, а визнання у позовній заяві факту досягнення правової мети каршерінгу на виконання відплатного двостороннього договору вказує на одержання дійсним виконавцем каршерінгу коштів на цій достатній правовій підставі з оспорюванням його прав кредитора на неустойку, що виключає задоволення кондикційного позову. До всього, фактичне повернення у точці закінчення поїздки автомобіля третьою особою, чий платіжний інструмент використаний для дистанційної оплати каршерінгу, але яка не має власного облікового запису користувача мобільного (телефонного) додатку Getmancar, за інших рівних умов, для виконавця каршерінгу спростовує презумпцію добросовісності споживача, який, між іншим, несе цивільну відповідальність і за сприяння своєю необережною поведінкою помилці контрагента в наявності передачі самого керування автомобілем чи тільки свого облікового запису третій особі. Тому, розв`язуючи спір, суд виходить з посилань на явну обтяжливість для споживача умов договору про неустойку в контексті «прокату речей», що може вводити в оману споживачів в характері договірних прав і обов`язків з їх істотним, йому на шкоду, дисбалансом у договірному безакцептному списанні коштів банківського рахунку, з огляду на що доводи та аргументи про покладений на позивача надмірний тягар відповідальності несправедливими умовами про неспівмірний порушенню розмір неустойки згідно ч. 2 ст. 634 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» відносяться до конститутивного позову про зміну договору приєднання внаслідок нечесності підприємницької практики, який у цій справі не пред`являвся, а тому в питанні несправедливості умов договору про неустойку суд в оцінку в межах судового розгляду не вдається. Суд у з`ясованих обставинах, таким чином, дійшов висновку про не спростовані з необхідним ступенем переконливості достатні правові підстави для стягнення за вини споживача неустойки, тоді як позов пред`явлений неналежним позивачем без достатніх доказів переказу коштів на користь відповідача.

Outcome: dismissed