Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-19 00:00:00

01 липня 2022 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла справа за позовом Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] [INFO] народила хлопчика, який на разі перебуває на первинному обліку у службі. Під час негайного виїзду за місцем проживання відповідачки та її сина було чутно запах спиртних напоїв від відповідачки та у такому ж стані перебувало троє чоловіків, що знаходились у квартирі на той час. З розмови із [PERSON] було встановлено що її син має захворювання серця, йому зробили операцію та йому потрібне лікування та спостереження. Спеціалістами служби було складено акт оцінки рівня безпеки дитини, згідно з яким за дитиною відсутній належний догляд, що є загрозою для життя та здоров`я дитини, після чого малолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано до КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня № 2» та 23 червня 2022 року видано розпорядження про негайне відібрання дитини від матері. Враховуючи вказані обставини, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина та стягнути з неї аліменти на його утримання. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 липня 2022 року цивільну справу № 753/6550/22 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 06 липня 2022 року. 12 липня 2022 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 13 липня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 22 вересня 2022 року на 10:00 год. 17 серпня 2022 року від Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації надійшов висновок щодо доцільності позбавлення прав [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] . Ухвалою суду від 22 вересня 2022 року підготовче засідання було відкладено у зв`язку з неявкою сторін на 02 листопада 2022 року. Підготовчі засідання призначені на 02 листопада 2022 року та 16 листопада 2022 року були відкладені. Ухвалою суду від 15 грудня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та розпочато розгляд спору по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вказала, що відповідачка зловживає спиртними напоями, за новонародженою дитиною відсутній належний догляд, відповідачка на 4 дні залишила дитину у лікарні та не з`являлась до неї, поки її не знайшли працівники поліції. Вона не достатньої приділяє уваги дитині, залишає її на тривалий час у родичів, які не знають, що з дитиною робити. Відповідачку тричі притягували до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП. На обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалась. Просила суд позбавити відповідачку батьківських прав та стягнути з неї аліменти у розмірі від усіх видів доходу. Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказала, що це її дитина і вона дуже любить сина, піклується про нього завжди виконувала те, що казав лікар, купляла всі ліки, давала по годинам, купляла йому одяг, іграшки. Не заперечувала, що залишила дитину у лікарні на 4 дні, проте просила у задоволенні позову відмовити, не позбавляти її батьківських прав. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказав, що в матеріалах справи відсутні докази притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності та деякі з поданих документів (положення про ССД, розпорядження про зміну назв посад, розпорядження про призначення) не підписані уповноваженими особами. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, допитавши свідків, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи таке. Під час розгляду справи встановлено, що [INFO] у відповідачки [PERSON] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис 524 (а.с. 8). Малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 22 червня 2022 року до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надійшло повідомлення від представника сектору ювенальної превенції Дарницького УП ГУНП в м. Києві щодо [PERSON] , яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння з новонародженою дитиною та сторонніми чоловіками за адресою: [ADDRESS] . За результатами негайного виїзду за адресою місця проживання малолітнього та його матері, спеціалістами служби 22 червня 2022 року було складено акт оцінки рівня безпеки дитини. Відповідно до вказаного акту, спеціалістами встановлено, що дитині на час відвідування повних 3 місяці, фізичні та поведінкові ознаки, що можуть свідчити про жорстоку поведінку з дитиною відсутні. Зі слів матері, ліки необхідні для дитини - відсутні, візуально встановити погіршення здоров`я не можливо. Дитина не має явних ознак недогляду чи занедбаності. Також спеціалістами зазначено, що на час відвідування в помешканні відчувався сильних запах тютюнових виробів. У присутності дитині мати вживає алкогольні напої, на час відвідування мати була з дитиною, дитина не залишена у безпорадному стані чи без нагляду дорослих, проте від матері відчувався запах алкоголю. Крім того, у помешканні з дитиною знаходилось 3 сторонні особи (чоловіки), від яких також відчувався запах алкоголю. Спеціалістами служби встановлено зі слів матері, що з дитиною не вступали у статеві зносини та не вчиняли щодо неї розпусних дій. Мати дитини не могла чітко висловлюватись та хиталась. Також у вказаному акті зазначено, що до лінії «102» від дільничого лікаря надійшло повідомлення щодо відсутності необхідного уходу та лікування. Акт містить інформацію про те, що помешкання на час відвідування має антисанітарний стан, потребує ретельного прибирання та зроблено висновок, що рівень безпеки дитини - дуже небезпечно. Відповідно до акту від 22 червня 2022 року [PERSON]. передано лікарю [PERSON] . Розпорядженням від 22 червня 2022 року № 272 відібрано дитину [PERSON]. , [INFO] від матері [PERSON] , 1990 року народження у зв`язку з безпосередньою загрозою для життя та здоров`я дитини (а.с. 19). Згідно з клопотанням Дарницького УП ГУ НП в м. Києві від 11 травня 2022 року, 9 травня 2022 року по лінії «102» надійшло повідомлення від лікаря [PERSON], про те, що [PERSON] , яка поступила з дитиною [PERSON] , 2022 року народження на планову операцію до Інституту серця, залишила дитину в лікарні та зникла і на зв`язок не виходить (а.с. 20). З повідомлення Служби у справах дітей та сім`ї від 19 травня 2022 року вбачається, що спеціалістами служби проведено телефонну розмову з [PERSON] , яка станом на 19 травня 2022 року перебуває у лікарні з дитиною, продовжує лікувати дитину. З нею проведено бесіду щодо виконання батьківських обов`язків та вона попереджена про можливість відібрання дитини та позбавлення батьківських прав. З листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району м. Києва від 29 червня 2022 року вбачається, що [PERSON] народився з вродженою вадою серця та вродженою аномалією розвитку правої кисті, вроджена гіпоплазія стовбура та гілок легеневої артерії. З 18 квітня по 20 травня 2022 року дитина перебувала на стаціонарному лікуванні в «Інститут серця МОЗ України». 27 квітня 2022 року проведений перший етап хірургічного лікування. У вересні 2022 року заплановано проведення другого етапу кардіологічної операції. 25 травня 2022 року дитина оглянута педіатром, дитячим кардіоревматологом та ортопедом. Дитина підлягає оформленню соціальної допомоги. Мама дитини проінформована про вільний вибір лікаря та рекомендовано укладання декларації. 7 червня 2022 року в амбулаторних умовах дитина оглянута сімейним лікарем [PERSON] та зазначено, що дитина повільно набирає вагу, потребує контролю. Лікарем надані рекомендації по догляду за дитиною, харчуванню укладено декларацію. 21 червня 2022 року мати з дитиною на огляд не з`явились на телефонні дзвінки не відповідала, двері в квартирі не відчиняла. Зроблено висновок, що мати дитини приділяє недостатньо уваги дитині, нерегулярно та не в повному обсязі виконує призначення лікаря. Дарницький районний в місті Києві Центр соціальних служб надав інформацію про те, що протягом 2021 року та І півріччя 2022 року сім`я [PERSON] під соціальним супроводом у Центрі не перебувала. За повідомленням Дарницького УП ГУ НП в м. Києві відносно [PERSON] було складено 3 протоколи про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 184 КУпАП: 9 травня, 3 та 22 червня 2022 року. З ЄДРСР, інформація в якому є відкритою, встановлено, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною першою статті 184 КУпАП (не займається належним лікуванням дитини після оперативного втручання) та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу 850 гривень, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 6 липня 2022 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною першою статті 184 КУпАП (залишення дитини в лікарні без нагляду батьків) та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу 850 гривень, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2022 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною першою статті 184 КУпАП (в ніч з 27 на 28 травня 2022 року залишила дитину на рідну сестру) та на підставі статті 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , рідний брат відповідачки, пояснив, що наразі дитина сестри [PERSON] проживає разом з ним та його дружиною. Він його забрав до себе з дитячого будинку. Дитина народилась передчасно, він має певні вади розвитку та проблеми зі здоров`ям. Сказав, що раніше не сильно цікавився дитиною, бо він був з сестрою. Сестра звернулась до нього за допомогою знайти сина, вони літом разом їздили шукали його. Сестра коли його бачить, питає за дитину, вказав, що відповідачка п`є, але не думає, що дуже багато, алкогольної залежності у неї немає. Пояснив, що знає про факт залишення відповідачкою сина у лікарні після операції. Загалом надав позитивну характеристику сестрі, вказав, що коли приїхали до неї додому за речами, то у дитини все було (їжа, одяг, іграшки, підгузки), сказав, що саме сестра просила, щоб він забрав дитину з дитячого будинку, сестра не робить дитині нічого поганого, сказав, що бачить від неї тільки підтримку. Вказав, що не вважає правильним рішення позбавити її батьківських прав, він готовий віддати племінника їй, він впевнений в тому, що сестра буде займатись дитиною та не зробить його гірше. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , рідна сестра відповідачки, вказала, що сестра цікавиться сином, їздить до брата, де зараз проживає їх племінник, вказала, що сестра вживає алкогольні напої, але не зловживає ними. Надала позитивну характеристику сестрі: добра, ввічлива, піклується про своїх племінників, діти її люблять, як мати переживає за свою дитину, хоча з початку не знала, що робити з малим сином, як він народився. Коли [PERSON] робили операцію, вона була з ним у лікарні, забезпечувала дитину їжею, одягом, іграшками, підгузками, ліжечком. Також вказала, що їй відомо про факт залишення сестрою дитини у лікарні та знає, що залишала дитину у їхньої іншої сестри. Влітку вона дізналась від медичної сестри про те, що у відповідачки забрали дитину та знає, що сестра разом з братом шукали дитину, знайшли його у дитячому будинку. Зауважила, що впевнена в тому, що сестра може доглядати за своєю дитиною сама, а у дитячому будинку йому точно не буде краще. Позивачем долучено до позовної заяви висновок від 15 серпня 2022 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] , 2022 року народження. Згідно із частинами другою, третьою статті 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абзацу першого статті 12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2009 року в справі «Савіни проти України», пропонується з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та моральної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Так, в даній конкретній ситуації позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Європейської конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Судом встановлено, що відповідачка хоча й не в повній мірі, проте в міру своїх здібностей і можливостей займається вихованням дитини, бажає повернути сина в сім`ю, намагається не втратити з ним зв`язок, а також активно заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Так, встановлені судом факти, зокрема й перебування відповідачки у стані алкогольного сп`яніння та притягнення її до адміністративної відповідальності у зв`язку невиконанням своїх батьківських обов`язків, свідчать про її низький батьківський потенціал, однак це, враховуючи її бажання змінитись та змінити своє життя, не може виправдовувати примусового відібрання у неї дитини, оскільки таку ситуацію можливо вирішити за допомогою менш радикальних засобів. Належних та достатніх доказів того, що дитина була свідком насильства, що відбувалося між дорослими, або вчинення матір`ю чи іншими людьми у присутності матері [PERSON] жорстокого поводження з ним, суду надано не було. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Враховуючи вищезазначені норми законодавства, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності,

Outcome: dismissed