Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 29\~541,14 грн та моральну шкоду в сумі 14\~169,00 грн., посилаючись на вину відповідача в дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 01 листопада 2019 року. В обґрунтування вимог зазначив, що 01 листопада 2019 року о 16-40 годині між автомобілем марки «Toyota Rav 4» державний номерний знак [NUMBER] , який знаходився під його керуванням та автомобілем марки «Opel Omega» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій постановою суду від 13.11.2019 відповідача визнано винним. Внаслідок ДТП його автомобіль отримав пошкодження та потребує ремонту, сума якого складає 77\~989,46 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «АСК «ІНГО», яка на підставі звіту № 773 про оцінку вартості (розміру) збитків від 07.11.2019 з урахуванням НДС та франшизи сплатила 48\~448,32 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 29\~541,14 грн., яку він і просить стягнути з відповідача. Крім того, діями відповідача йому завдано і моральної шкоди, оскільки у зв`язку з механічними пошкодженнями автівки він не мав змоги протягом тривалого часу користуватись автомобілем, у зв`язку з чим змінився його звичний розпорядок дня, він не може повною мірою ефективно використовувати свій робочий час. До того ж відбулась втрата ринкової вартості авто. Він несе непередбачувані матеріальні витрати, витрачає багато часу для відновлення своїх прав, що постійно непокоїть його. Тому з розрахунку 4\~723,00 грн. (мінімальна заробітна плата) * 3 місяці (з моменту ДТП) = 14\~169,00 грн., яку він і просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 09 квітня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 28 серпня 2020 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна». Ухвалою суду від 08 вересня 2021 року за клопотанням представника позивача призначено у справі авто товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання щодо розміру матеріальної шкоди, спричинено під час ДТП власнику автомобіля «TOYOTA RAV-4» н/з [NUMBER] зіткненням з автомобілем «Opel Omega», н/з [NUMBER] . Провадження по справі зупинено. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2021, справу розподілено на суддю Середню Н.Г. у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Гіди О.С. Ухвалою суду від 05 квітня 2022 року справу прийнято до розгляду, поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 11 січня 2023 рок відмовлено позивачуу прийнятті уточненого позову та залученні співвідповідача до участі у справі. У судове засідання учасники процесу не заявилися. Представник відповідача адвокат Чепурнов В.І. звернувся до суду із заявою про відмову у задоволенні вимог, оскільки належним відповідачем може бути саме АТ «СК «Інго». Представник третьої особи АТ «СК «Інго» звернувся до суду з письмовими поясненнями, в обґрунтування яких зазначено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Toyota Rav 4» державний номерний знак [NUMBER] на момент вказаної ДТП була застрахована в АТ «СК «Інго» за полісом № АО/1523992 строком дії з 24.09.2019 по 23.09.2020. Даний поліс діяв на момент ДТП. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Opel Omega» державний номерний знак [NUMBER] на момент вказаної ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за полісом АО/1277892, строком дії з 22.06.2019 по 21.06.2020. Даний поліс діяв на момент ДТП. Полісом АО/1277892 встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100\~000,00 грн. та франшизу у розмірі 2\~000,00 грн. Для врегулювання страхового випадку 04.11.2019 до АТ «СК «ІНГО» звернулась потерпіла особа позивач [PERSON] з повідомленням про подію з транспортним засобом та 18.12.2019 подала заяву про виплату страхового відшкодування, що підлягає врегулюванню у порядку прямого врегулювання збитків. Після отримання повідомлення про ДТП, АТ «СК «Інго» звернулось до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «СЗУ Україна» для проведення оцінки вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу. Відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № 773 від 07.11.2019 складеного ТОВ «СЗУ» вартість матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових) завданого власнику автомобіля марки «Toyota Rav 4» в результаті його пошкодження при ДТП від 01.11.2019 складає 58\~007,18 грн. з урахуванням ПДВ та 50\~448,32 грн. без урахування ПДВ. Згідно страхового акту (про пряме врегулювання збитку), АТ «СК «Інго» було розраховано вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Rav 4» у розмірі 48\~448,32 грн. (58\~007,18 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу) 2 0000,00 грн. (франшиза)), яку було виплачено потерпілій особі (позивачу) як страхове відшкодування. АТ «СК «Інго» від імені ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (страховика винної особи) відповідно до підписаної угоди про пряме врегулювання збитків, здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі. Отже станом на день звернення позивача до суду, АТ «СК «Інго» виконало свої зобов`язання в повному обсязі і по врегулюванню даної страхової події, що сталася 01.11.2019 за процедурою прямого врегулювання збитків, у тому числі у АТ «СК «Інго» не виникає обов`язку здійснити доплату страхового відшкодування. Тому при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, позивач [PERSON] є власником автомобіля Toyota Rav 4» державний номерний знак [NUMBER] . 01\~листопада 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota Rav 4» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] та автомобіля марки «Opel Omega» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада2019 року притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 9 копія постанови). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону № 85/96-ВР). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу до Європейського Союзу, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи щодо підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV. Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV. Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди. Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV). Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому\~випадку обсяг\~відповідальності страхувальника\~обмежений різницею\~між фактичним\~розміром завданої\~шкоди і\~сумою страхового\~відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17). Водночас у Законі № 1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону). Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика. Вказані висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц, провадження № 14-27цс21. Так, за полісом № АО/1277892 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспорту марки «Opel Omega» державний номерний знак [NUMBER] , страхова сума за заподіяну майнову шкоду становить 100\~000,00 грн., розмір франшизи 2\~000,00 грн. (а.с. 12 копія полісу). За клопотанням представника позивача, судовим експертом проведено та складено висновок № 30/22 по визначенню матеріального збитку власника автомобіля Toyota RAV 4 Hybrid реєстраційний номерний знак [NUMBER] , який спричинено під час ДТП у результаті зіткнення з автомобілем Opel Omega» реєстраційний номерний знак [NUMBER] , який складає 159\~870,20 грн. (а.с. 120-166). Страховою компанією позивачу сплачено 48\~448,32 грн. (а.с. 14 копія виписки) на підставі звіту про оцінку вартості (розміру) збитків (а.с. 13 копія звіту), претензії до страховика у [PERSON] згідно тексту заявлених вимог відсутні, вимог до страховика з приводу стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування, з урахуванням висновку експерта від 04.03.2022, не заявлено. Таким чином, виходячи із встановленого полісом розміру страхової суми за майнову шкоду та розміру франшизи, що становить 98\~000,00 грн. та суми встановленого експертизою збитку 159\~870,20 грн., з винної особи може бути стягнено різницю між ймовірним страховим відшкодуванням та сумою завданого збитку у розмірі 61\~870,20 грн. Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення 29\~541,14 грн. Оскільки суд розглядає спір в межах заявлених вимог, то вказана сума і підлягає стягненню. Крім того, відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд виходить із характеру моральних страждань позивача, ступеня вини відповідача у вчинені ДТП, та оцінює моральну шкоду, завдану позивачу у розмірі 2\~000,00 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування сплаченого при подачі до суду судового збору у сумі 1\~681,60 грн. (а.с. 1), які з врахування задоволених вимог, підлягають стягненню на його користь з відповідача. Крім того, пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Так в матеріалах справи міститься копія договору про надання адвокатських послуг, укладеного 06 лютого 2020 року між адвокатом Верхушею Ярославом Олександровичем та Лігутою Сергієм Леонідовичем; розрахунок суми гонорару за надані юридичні послуги, ордер та прибутковий касовий ордер на суму 7\~000,00 грн. (а.с. 15-19) За правилами статті 137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 14-16723св20) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу, доводів на спростування заявленого розміру та неспівмірності цих витрат критеріям, встановленим у частині четвертої статті 137 ЦПК України, що унеможливлює вирішення судом з власної ініціативи питання про зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2022\~року у справі № 346/3724/20 (провадження № 61-16626св21)Є. від 04 листопада 2022 року у справі № 131/891/19-ц (провадження № 61-10510св21), від 04 листопада 2022\~року у справі № 357/8239/19 (провадження № 61-551св21), вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню.

Outcome: approved