Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , просить Позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Покликається на те, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 21.02.2018 року. В цьому шлюбі [INFO] народилася донька [PERSON] . З моменту народження дитини відповідач жодного разу не бачив доньку. Після виписки з пологового будинку він не забрав Позивачку із новонародженою донькою, тому вона поїхала до дому батьків. Від народження дитини жодних стосунків із батьком донька не підтримує, не спілкується. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в подальшій долі доньки, не цікавиться успіхами малолітньої [PERSON] , [INFO] , станом її здоров`я, не вітає її з Днем народження, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки [PERSON] . Всі питання щодо виховання та медичного догляду вирішуються Позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні Позивачки та її чоловіка [PERSON] , якого малолітня [PERSON] вважає своїм татом і так його називає у побуті. [PERSON] повністю замінив [PERSON] батька. Тому, вважає, що вказані факти є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач [PERSON] через свого представника надав суду відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини і допускається лише, якщо змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Зазначає, що відповідач любить доньку, однак його колишня дружина нехтує його правом на побаченням із нею, забороняє з нею спілкуватися. Аналогічні дії вчиняє і з бабусею та дідусем. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 15.11.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка підтримала позов, з підстав викладених в ньому. Пояснила, що коли вона перебувала в пологовому будинку, її чоловік привіз її речі і сказав, щоби вона їхала додому. З пологового будинку її забрав батько. Саме батьки допомогли їй у вихованні та утриманні доньки. Чоловік не надавав будь якої допомоги, не приїжджав до доньки, не цікавився її життям, не вітав з днем народження, святом [PERSON] , тощо. Вона не могла йому перешкоджати бачитися з донькою, оскільки він жодного разу не приїжджав і не дзвонив. Представник відповідача в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник органу опіки і піклування підтримала висновок, зазначила, що комісія дійшла висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки [PERSON] . Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2016 року, який розірвано рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2018 року у справі №602/888/17. В цьому шлюбі [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 31 травня 2017 року у справі №602/139/17 суд ухвалив стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісяця, починаючи з 02 березня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання позивачки в розмірі 300 гривень щомісяця до досягнення дитиною трьох років. 30 червня 2022 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку із чим змінила прізвище на « [PERSON] », що видно з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30 червня 2022 року. Як видно з акту старости міської ради від 30 червня 2022 року [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] проживають без реєстрації по [ADDRESS] , спільно ведуть сільське господарство, виховують дитину. З інформації директора Лановецького міського комунального закладу дошкільної освіти (ясел - садка) «Ромашка» від 05.07.2022 малолітня [PERSON] , [INFO] відвідувала Лановецький міський комунальний заклад дошкільної освіти «Ромашка» з 11.04.2018 по 30.07.2019. Приводила до закладу, забирала з нього, цікавилася розвитком дитини, спілкувалася з педагогами її мама [PERSON] . З батьком малолітньої [PERSON] працівники закладу не знайомі, він не приймав участі в батьківських зборах, облаштуванні закладу, не приходив на святкові ранки чи інші педагогічні заходи, ніколи не забирав і не приводив дитини. Відповідно до довідки Юськовецького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів від 06.06.2022 року №52, [PERSON] відвідує дошкільний підрозділ Юськовецького ЗСО І-ІІІ ступенів з 01.09.2019 року. 3a період навчання у дошкільному підрозділі вихованням дитини займалася мама [PERSON] . Часто дівчинку у садочок приводив вітчим [PERSON] . Постійно батьківські збори, виховні заходи у дошкільному підрозділі відвідувала мама [PERSON] та вітчим [PERSON] . Батько [PERSON] безпосередньої участі у вихованні дитини не приймав, не приводив дівчинку у дошкільний підрозділ, не відвідувач свята, батьківські збори. З висновку комісії з питань та захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лановецької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, який затверджено рішенням виконавчого комітету Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області від 23 грудня 2022 року №268, визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Комісією встановлено, що з моменту народження дитини її батько [PERSON] жодних стосунків з нею не підтримує, не бачив та не відвідував її, не цікавиться по даний час її розвитком, станом здоров`я, не допомагає, фінансово, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням та підготовкою до сімейного життя. Допитана як свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю позивачки. Коли вона навчалася в коледжі, завагітніла від [PERSON] . Його мама хотіла, щоби [PERSON] зробила аборт, але вона відмовила її від цього. В липні [PERSON] та [PERSON] одружилися, однак прожили разом лише до жовтня, та вона з чоловіком забрала її з пологового будинку. Донька важко переживала розрив стосунків з чоловіком, в неї пропало молоко. Зять жодного разу не дзвонив, не приїжджав, не цікавився дитиною, не вітав її з днем народження. Вона вирішила сама подзвонити до нього, проте він не захотів з нею говорити, сказав «до побачення». Також, до онуки жодного разу не приїжджали і бабуся з дідусем зі сторони [PERSON] , не дзвонили і не цікавилися дитиною. Допитаний як свідок [PERSON] показав, що він є батьком позивачки, дав аналогічні покази, що й [PERSON] . Зазначив, що на прохання доньки забрав її з пологового будинку, та з того часу зятя не бачив. Допитаний як свідок [PERSON] показала, що вона навчалася разом з [PERSON] та є хресною мамою [PERSON] . На хрестинах батька не бачила. Вона часто приїжджала в гості, була на всіх днях народження дитини, жодного разу не бачила там [PERSON] . [PERSON] зовсім не знає батька, вважає батьком [PERSON] . Допитаний як свідок [PERSON] показав, що він є чоловіком позивачки, живе з нею близько п`яти років. Саме він опікується [PERSON] , любить її як власну доньку, та бажає усиновити. [PERSON] називає його татом. Він жодного разу не бачив [PERSON] . Допитаний як свідок [PERSON] показала, що вона є сестрою [PERSON] брат живе з [PERSON] близько п`яти років, дитина називає його татом. Вона часто бувала в гостях в [PERSON] та брата, дитина не знає справжнього батька. Допитана як свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю відповідача. Її син познайомився з [PERSON] під час навчання, вони одружилися коли позивачка була вагітною. Коли [PERSON] було 17 років, в них народилася дитина. Через конфлікт між [PERSON] та [PERSON] , з пологового будинку невістка поїхала жити до батьків. З того часу ні [PERSON] , ні онучки вона не бачила. Оскільки вони живуть в іншому населеному пункті, то не навідувалася до неї. Їй відомо, що коли [PERSON] була в пологовому будинку, син купляв для дитини різні речі. Син жалівся їй, що невістка телефоном казала йому, що не дасть бачитися з донькою. Аналогічні покази дав [PERSON] , який є батьком відповідача. Повідомив, що внучки з народження не бачив, не знав де вона живе. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України Суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним (ст.171 СК України). Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом беззаперечно встановлено, що [PERSON] належним чином не виконує свої обов`язки щодо виховання, утримання своєї неповнолітньої дочки, з моменту народження дитини жодних стосунків з нею не підтримує, не бачив та не відвідував її, не цікавиться по даний час її розвитком, станом здоров`я, не допомагає фінансово, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням та підготовкою до сімейного життя. При цьому суд відхиляє доводи позивача що позивачка перешкоджає йому бачитися з дитиною, оскільки жодних доказів що він вживав заходів, спрямованих на забезпечення його участі у спілкуванні з дитиною не надано. Навпаки, всі свідки показали, що він після народження доньки жодного разу її не відвідав, не вітав з днем народження, взагалі не бачив її і не намагався побачити. Судом не здобуто доказів того, що відповідач вживав заходів, спрямованих на забезпечення його участі у спілкуванні з дитиною. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачкою чи іншими особами чинились перешкоди у спілкуванні відповідача з донькою. Позовів про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення порядку виховання дитини відповідач до суду не подавав. Самі по собі неприязні стосунки відповідача з позивачкою не перешкоджали належним чином здійснювати свої батьківські права. Не змінив свою поведінку і під час розгляду справи. Сам факт заперечення проти позову, без реальних дій, на думку суду не свідчить про наміри батька в подальшому піклуватися донькою, надавати їй допомогу та спілкуватися з нею, а не бажання просто рахуватися її батьком. При цьому, суд також вважає, що позбавлення батьківських прав буде відповідати і якнайкращим інтересам неповнолітньої. Так, як видно із досліджених судом доказів, [PERSON] жодного разу не бачила свого батька, не спілкувалася з ним, та не знає його. Батьком вважає [PERSON] , який на цей час виховує її, піклується про неї, та має намір усиновити. Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на те, що відповідач свою доньку любить, від дитини не відмовляється. Разом з тим, з моменту народження, він жодного разу не намагався її побачити, привітати з днем народження, тощо. Погашення заборгованості зі сплати аліментів не може вважатися як вияв участі у вихованні дитини, оскільки утримання батьками дітей є прямим обов`язком батьків в силу вимог статті 180 Сімейного кодексу України і виконання рішення суду про стягнення аліментів носить примусовий, а не добровільний характер. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача є свідомим ухиленням від виконання батьківського обов`язку по вихованню дітей, відповідачем протягом тривалого часу розгляду справи не вчинено дій, які б свідчили, що ухилення від виконання батьківського обов`язку по вихованню дітей носить тимчасовий характер та відповідач реально не вчиняє дії щодо налагодження стосунків з дитиною, піклування про неї та виконання батьківських обов`язків. Врахувавши в першу чергу інтереси дитини, суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Крім того, згідно статті 141 ЦПК України, з [PERSON] в користь держави слід стягнути 992,40 гривень судового збору.

Outcome: approved