Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся в суд із позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням змін, просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, окрім того, визначити місце проживання їхньої малолітньої доньки [PERSON] , 2011 року народження, разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що їхня сім`я проживала за вказаною адресою в будинку, який належить йому на праві приватної власності. Упродовж останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вказує, що кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, відповідачка постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. Відтак, з її ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідками яких нерідко стають їхні діти, що негативно впливає на їх психологічний стан та щоразу призводить до душевних страждань, як його так і дітей. Крім того, з метою нав`язати йому своє бачення проблемних питань, відповідачка іноді припускається до аморальних вчинків, будучи в нетверезому стані, допускає фізичні образи, що виражаються в рукоприкладстві. Остання не розуміє і не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в їхній сім`ї, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову шлюбних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги. Зазначає, що в лютому 2022 року сталась чергова сварка, в ході якої відповідачка фізично та словесно ображала та принижувала його, в той день вона змінила своє місце проживання і залишила дітей на його вихованні. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинене. З огляду на вищевказане, в них розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Одночасно просить визначити місце проживання його малолітньої доньки [PERSON] , 2011 р.н., разом з ним, оскільки остання хоче проживати з батьком про що заявила в присутності працівників служби у справах дітей Бучацької міської ради. Вказує, що він любить своїх дітей і спроможний забезпечити їх всім необхідним, в нього нормований робочий день, стабільний дохід, власне житло, діти ставляться до нього з прихильністю і повагою. Разом з тим, позивач просить врахувати, що відповідачка не має постійної роботи та заробітку, має схильність до вживання спиртних напоїв, вона емоційно неврівноважена та схильна до фізичних образ, що в результаті може негативно позначитися на вихованні дітей. Разом з тим зазначив, що законодавство передбачає укладення договору між подружжям та можливість в такий спосіб визначити місце проживання дитини та участь другого з батьків у їх вихованні, який нотаріально посвідчується. Проте, він не в змозі укласти такий договір, оскільки місце перебування відповідачки йому невідоме. За наведених обставин, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 06 грудня 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу та визначення місця проживання, залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху. 16 грудня 2022 року ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Витребувано із Органу опіки і піклування Бучацької міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , будучи присутнім у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що дійсно спір на даний час між ним та дружиною відсутній, відповідачка, яка перебуває за кордоном, не бажає забирати до себе дітей, мотивуючи тим, що на території, де вони проживають, не ведуться бойові дії. Проте, зазначив, що спір з приводу місця проживання доньки може виникнути в майбутньому. Відповідач [PERSON] в зал судового засідання не прибула, будучи належним чином повідомленою про дату та місце розгляду справи. 13 січня 2023 року на електронну адресу суду надійшла заява від її імені, підписана з використанням власного електронного підпису, в якій вона просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Бучацької міської ради Пастушак І.В., будучи присутньою у судовому засіданні, підтримала долучений нею до матеріалів цивільної справи висновок служби у справах дітей Бучацької міської ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові документи, оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 20 червня 2006 року, актовий запис №5, який зареєстрований Старопетликівською сільською радою Бучацького району Тернопільської області (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане Старопетликівською сільською радою Бучацького району Тернопільської області 20 червня 2006 року). Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Старопетликівською сільською радою Бучацького району Тернопільської області 01 лютого 2007 року) та дочку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Старопетликівською сільською радою Бучацького району Тернопільської області 26 липня 2011 року). У відповідності до ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За час спільного проживання сторони не змогли створити міцної сім`ї через негативну поведінку відповідачки та обоє бажають шлюб розірвати. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, відтак їх шлюб носить формальний характер та його збереження є неможливе та недоцільне. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч.3 ст.56 СК України). За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог про визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком, позивачем по справі, [PERSON] , то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як встановлено судом, сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про склад сім`ї та проживання №371, виданої Бучацькою міською радою Чортківського району Тернопільської області 05 жовтня 2022 року, до складу сім`ї [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] входять: дружина [PERSON] , [INFO] , (за місцем реєстрації не проживає), дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , брат дружини [PERSON] , [INFO] (за місцем реєстрації не проживає). За даними наказу ТзОВ Агрофірма «Гетьман-2015» від 15.06.2018 «Про звільнення [PERSON] та призначення [PERSON] », [PERSON] звільнено з посади ТзОВ Агрофірма «Гетьман-2015» за згодою сторін та призначено [PERSON] , на посаду директора вищевказаного товариства з 19 червня 2018 року (підстава: протокол загальних зборів учасників ТзОВ Агрофірма «Гетьман-2015» від 15.06.2018 №01/2018, заяви [PERSON] та [PERSON] ). Згідно довідки №1, виданої ТзОВ Агрофірма «Гетьман-2015» 06 жовтня 2022 року, заробітна плата [PERSON] в період з 01 квітня 2022 року по 30 червня 2022 року становить 69000 (шістдесят дев`ять тисяч) грн. За даними характеристики, виданої Бучацькою міською радою 18 грудня 2022 року за Р №431, [PERSON] , [INFO] має вищу освіту, одружений, займається підприємницькою діяльністю, зареєстрований з дружиною та дітьми в с.Старі Петликівці Чортківського району, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, яких практично виховує сам, так як дружина періодично залишає сім`ю, виїжджає за межі України, вихованням дітей не займається. Окрім того, появляючись в домі, дружина проявляє агресію до дітей та вчиняє сварки в сім`ї. До роботи [PERSON] відноситься добросовісно, у громадських місцях поводить себе добре, скарг від сусідів та жителів села щодо його поведінки не було. Відомостей про притягнення його до кримінальної та адміністративної відповідальності немає. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч. 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За частинами 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Сторонами по справі не заперечувалося, що дитина [PERSON] постійно проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що також підтвердив у судовому засіданні позивач. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Отже, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживає і від якого мати дитини не вимагала і не вимагає зміни її місця проживання, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом у межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з нею, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надала, натомість надіслала на адресу суду заяву в якій вказала, що визнає заявлену вимогу позивача про визначення місця проживання їхньої дочки разом з батьком. У судовому засіданні позивач зазначив, що відповідачка, як мати не цікавиться дітьми, у жовтні 2022 року виїхала за кордон та не виявляє бажання, щоб діти проживали з нею. Позивач вказує, що йому невідоме місце перебування відповідачки на даний час, тому він не має змоги укласти договір з останньою, в якому визначити місце проживання дитини та участь другого з батьків у її вихованні. На підтвердження відсутності відповідачки за місцем реєстрації, позивачем долучено акт опитування свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 18 грудня 2022 року, які підтвердили, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з жовтня 2022 року по даний час, а проживає за межами України. Наведений акт складений заявником [PERSON] . Разом з тим, суд ставить під сумнів долучений до матеріалів справи, як доказ, акт опитування свідків від 18 грудня 2022 року на підтвердження відсутності на території України [PERSON] , та вважає такий недопустимим, оскільки позивач не клопотав про виклик даних осіб в судове засідання для надання пояснень, та не надав суду доказів, які б свідчили, що [PERSON] дійсно в період з жовтня 2022 року по даний час перебуває за кордоном, не зазначав про неможливість подання таких доказів та, відповідно, не клопотав про їх витребування. Натомість, слід зазначити, що судова повістка, яка 19 грудня 2022 року направлялась судом засобом зв`язку «Укрпошта» на ім`я [PERSON] за адресою місця її реєстрації, а саме: [ADDRESS] , отримана особою 06 січня 2023 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №4640900068780. За даними перевірки статусу відстеження за допомогою трекінгу «Укрпошта», поштове відправлення за №4640900068780 вручено [PERSON] особисто 06.01.2023, що ставить під сумнів доводи позивача про перебування відповідача [PERSON] за межами України та, відповідно, неможливість укладення договору між подружжям про визначення місця проживання дітей та участь другого з подружжя у їх вихованні, як про це зазначено у позовній заяві. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України). Як вбачається з висновку служби у справах дітей Бучацької міської ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] №85/13-11 від 29 грудня 2022 року, [PERSON] та [PERSON] від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сім`я проживає за адресою: [ADDRESS] , в будинку площею 60,1 кв.м, що належить на праві приватної власності [PERSON] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Зазначено, що [PERSON] протягом тривалого часу самоусунулася від необхідності матеріально забезпечувати свою сім`ю. У лютому 2022 року під час чергової сварки [PERSON] фізично та словесно ображала та принижувала чоловіка, після чого в той же день змінила місце проживання і залишила дітей проживати з батьком. 23.12.2022 [PERSON] звернувся в Службу у справах дітей Бучацької міської ради із заявою про визначення місця проживання його дочки [PERSON] разом з ним за адресою: [ADDRESS] . У [PERSON] нормований робочий день, стабільний дохід, приязні та доброзичливі відносини з дітьми. Дочка [PERSON] має окрему кімнату з необхідними меблями, побутовою технікою тощо. [PERSON] не має постійної роботи та заробітку, має схильність до вживання спиртних напоїв, що може негативно позначитися на вихованні дітей. Поведінка відповідачки до членів своєї сім`ї характеризується грубістю, емоційною неврівноваженістю та схильністю до фізичних образ. За змістом ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Щодо висновку Служби у справах дітей Бучацької міської ради про визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з батьком, то суд зазначає, що такий не містить переконливих мотивів, які послужили наведеним висновкам, складений без належного з`ясування всіх обставин, які мають значення саме при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, а стосується фактично лише стосунків, які склалися між подружжям [PERSON] та [PERSON] , тому суд з таким не погоджується. Позивач у позовній заяві посилається на судову практику, а саме, постанову Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18, якою залишено без змін рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2018 року, яким одночасно з вимогою про розірвання шлюбу між сторонами, вирішено дитину залишити проживати з матір`ю. Проте, така не спростовує висновків суду, наведених у рішенні, натомість, Верховний Суд у даній постанові погодився з тим, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Водночас, констатував, що місцевим судом під час розгляду цієї справи не вирішувалось питання про визначення місця проживання дитини. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Із встановлених в судовому засіданні обставин, вбачається, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, такий був відсутній і на час звернення до суду з даним позовом. Матеріали справи не містять доказів створення перешкод відповідачкою у проживанні дитини із батьком, що слідує, як із поданої нею заяви, так і з пояснень позивача, доказів протилежного сторонами не надано. Обставини, на які посилається позивач, а саме: щодо неналежного спілкування відповідачки з дітьми та неналежну її участь у вихованні та утриманні дітей, негативної поведінки відповідачки в сім`ї, не доводять факт наявності спору між батьками про місце проживання дитини. При цьому суд зазначає, що позивач у судовому засіданні фактично підтвердив про відсутність спору між ним та дружиною щодо місця проживання доньки, зазначивши, що звернувся до суду з даним позовом задля уникнення суперечностей з цього приводу у майбутньому. Отже, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , унаслідок чого ні права позивача, ні права дитини не порушені, а тому і судовому захисту не підлягають. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки вимога про визначення місця проживання дитини заявлена позивачем передчасно, так як зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини. За наведених обставин, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Outcome: partial