Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

25 жовтня 2022 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання малолітніх дітей. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що від шлюбу з відповідачем має двох малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] . Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Враховуючи, що відповідач не надає позивачу додаткових коштів на утримання дітей, позивач просить суд стягувати на її користь кошти з відповідача на утримання спільних дітей у розмірі 31 520, 70 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 жовтня 2022 року цивільну справу № 753/13012/22 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 01 листопада 2022 року. 10 листопада 2022 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 14 листопада 2022 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 11 січня 2023 року. У грудні 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував щодо заявлених позовних вимог, просив у їх задоволенні відмовити. 9 січня 2023 року до суду від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні 11 січня 2023 року в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 10 січня 2023 року у задоволенні заяви було відмовлено, враховуючи той факт, що представником позивача заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції подана за два дні до судового засідання, що суперечить положенням статті 212 ЦПК України, а також з огляду на відсутність технічної можливості у суду, у зв`язку з постійними тривалими відключеннями електроенергії. У судове засідання 11 січня 2023 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Представник позивача підтримав доводи, викладені у позові, вказав, що позивачка витрачає значну частину коштів на навчання дітей, відповідач не допомагає позивачці з дітьми, навіть не відвозить та не забирає зі школи, у зв`язку з чим позивачка віддала дітей до школи, яка знаходиться поруч з її місцем роботи. Крім того, вказана школа спеціалізується на поглибленому вивченні іноземних мов, що також є необхідним для розвитку дітей. Зазначив також, що позивач витрачала кошти на відпочинок дітей на базі відпочинку « Любич », бо це необхідно для соціального розвитку дітей. Вказав також, що позивачка витрачає кошти на лікування дітей (стоматолог, окуліст), а також кошти на ліки, докази чого долучені до позовної заяви. Зазначив, що позивачка просить стягнути з відповідача лише половину витрачених нею додаткових коштів, оскільки розуміє, що обидва батьки повинні утримувати дітей. Також просив суд врахувати, що аліменти, які сплачує відповідач на двох дітей не стосуються витрат, які зазначені у цьому позові, аліменти - це одяг та харчування дітей, все решта - це додаткові витрати. Представник відповідача заперечувала у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог, з підстав викладених у відзиві, зазначила, що витрати, які викладені у позовній заяві не є додатковими, у розумінні приписів норм Сімейного кодексу України, відповідач сплачує аліменти на утримання дочок за рішенням суду. Крім того, у нього від іншого шлюбу народилась дитина, яка також перебуває у нього на утриманні. Просила врахувати, що позивачка вже зверталась із позовом до суду про стягнення додаткових витрат на дітей одночасно із вимогою про стягнення аліментів, та частина квитанцій, що долучені до цього позову були предметом дослідження в тій справі, де судом було відмовлено у стягненні додаткових витрат і вказане рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного суду. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов не підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 3 вересня 2010 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 7 березня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Факт проживання дітей з позивачкою не оспорювалось та не заперечувалось відповідачем у справі. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2021 року, яке було змінено постановою Київського апеляційного суду від 18 травня 2022 року в частині дати, з якої стягуються аліменти, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньок у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Як зазначено представником відповідача у судовому засіданні та не спростовано представником позивача, відповідач немає заборгованості зі сплати аліментів на дочок. Звертаючись із позовом про стягнення додаткових витрат на дітей, позивачка визначає такі витрати наступним чином: витрати на навчання старшої доньки у НВЗО «Школа-Ліцей «Обдарована»; витрати на репетитора для молодшої доньки для підготовки до вступ у школу, витрати на лікування карієсу молочного зубу, витрати на відпочинок дітей на базі відпочинку « Любич », витрати на придбання книжок та канцелярських товарів для дітей, витрати на медичний огляд дітей, витрати на придбання ліків для дітей, на придбання лінз для окулярів. Оскільки загальна сума вказаних витрат за період з 1 вересня 2018 року по 31 січня 2022 року становить 63041,40 грн, просить стягнути з відповідача 31520,70 грн. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18). Судом встановлено, що відповідно до контракту від 2 вересня 2019 року та від 1 вересня 2020 року [PERSON] навчається у НВЗОШЛ «Обдарована». Згідно із пунктом 1 вказаного контракту його предметом є навчання [PERSON] направлене на виховання освіченого громадянина України, його всебічний та гармонійний розвиток, збереження та зміцнення фізичного і духовного здоров`я дитини. Як зазначив представник позивача у судовому засіданні вказаний заклад був обраний позивачкою для дочки через те, що він знаходиться поруч із місцем роботи позивачки, що зручно для відвезення та забирання дитини зі школи. Крім того, вказана школа має напрямки поглибленого вивчення іноземних мов. Отже, враховуючи вказане, а також з огляду на умови контракту суд дійшов висновку, що навчання [PERSON] у вказаному ліцеї не пов`язано з розвитком певних її здібностей, не викликані особливою схильністю дитини до навчання, а отже кошти витрачені на таке навчання не є додатковими витратами. Також позивачем до справи долучена значна частина квитанції на купівлю книжок, письмового столу та канцелярських приладів, які також не є додатковими витратами на дитину, оскільки це ті речі та предмети, що є необхідні дітям, залежності від віку для повноцінного та своєчасного розвитку, та не зумовлені особливими обставинами. Стосовно долучених квитанцій про купівлю ліків для дітей, суд зазначає, що до позовної заяви не було долучено жодних доказів, що дітям лікар призначав ті ліки, які були куплені за чеками, що долучені до позовної заяви і такі ліки є вкрай необхідними для лікування важкої (хронічної) хвороби дитини. Крім того, надані копії чеків про купівлю ліків не можливо ідентифікувати та встановити, що ліки, зазначені в них куплялись саме для дітей позивачки та взагалі куплялись саме позивачкою. Отже, такі витрати також не є додатковими витратами, в розумінні норм Сімейного кодексу України. Позивачкою суду надано копію квитанції про сплату нею коштів у розмірі 5988 грн за відпочинок на базі відпочинку «Любич». Як зазначив представник позивача у судовому засіданні, відпочинок дітей на вказаній базі був зумовлений необхідність соціального розвитку дітей у суспільстві та необхідністю організації їм відпочинку. Тобто, такий відпочинок дітей не був зумовлений особливими обставинами, не був необхідний з точки зору важливого та необхідного лікування дітей (тяжка хвороба, каліцтво), а також не був пов`язаний із розвитком особливих здібностей дітей позивача та відповідача, а отже такі витрати не є додатковими витратами. Кошти, сплачені позивачкою на репетитора для молодшої доньки для підготування її до школи, що підтверджується копіями квитанцій від 30 листопада та 19 жовтня 2021 року, також не є додатковими витратами, оскільки кошти, витрачені на підготовку до вступу до школи не можуть вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять. Додана позивачкою до позову копія чеку від 28 травня 2022 року про купівлю лінз в оптиці також не визначається судом як додаткові витрати, з урахуванням відсутності у матеріалах справи будь-яких доказів того, що одна чи обидві дитини мають проблеми із зором та потребують носіння окулярів/лінз (виписка лікаря, рецепт на окуляри тощо). Долучені до позовної заяви консультативні виписки лікаря МЦ «Дитина», НДСЛ «ОХМАТДИТ» та чек на проведення ЕКГ, а також на лікування карієсу молочного зуба, не є додатковими витратами, оскільки стосуються загального стану здоров`я дітей, проведення огляду та не пов`язанні із тяжкою хворобою чи каліцтвом (протилежного суду доведено не було як у позовній заяві так і представником у судовому засіданні). Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, переконливість, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позивачем не обґрунтовано позовні вимоги під час розгляду справи та у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, його у відповідності до статті 141 ЦПК України слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed