Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві посилався на те, що в 2010 році він передав в борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 36000 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 2010 рік складає суму в розмірі 284400 грн. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 03 вересня 2014 року із зазначенням умов їх повернення. Незважаючи на досить тривалий час користування позикою відповідач не повернув в повному обсязі отримані кошти. Протягом 2019 2022 років борг ним повернутий частково - в загальній\~сумі 2557 доларів США, залишок боргу - 33443 доларів США. Неодноразові звернення позивача з проханням повернути грошові кошти відповідачем постійно ігноруються. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 33443 доларів США у рахунок погашення боргу за розпискою від 03 вересня 2014 року та 12405.00 грн. на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати у загальному позовному провадженні. Відзиву на позов відповідач не надав. Інші заяви по суті справи та клопотання сторони суду не подавали. В день розгляду справи позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. У заяві також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином в порядку, передбаченому ч. 11 ст.128 ЦПК України, повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомив. За таких обставин судом відповідно до ст. ст. 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що у 2010 році між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] позичив у [PERSON] 36000 доларів США, які зобов`язався повернути. 03 вересня 2014 року [PERSON] надав [PERSON] розписку, у якій зазначив, що у 2010 році взяв у [PERSON] гроші в сумі 36000 доларів США та зобов`язався повернути борг у вказаній сумі до 15 жовтня 2014 року (а.с.4). Як вбачається з матеріалів позовної заяви, свої зобов`язання відповідач в повному обсязі не виконав, борг повернув лише частково, а саме в сумі, еквівалентній 2557 доларів США. Залишок боргу, який не повернув відповідач за вказаним договором, становить 33443 долари США. Відповідно до положень статей\~526,\~530,\~598,\~599 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд має виявити справжню правову природу укладеного договору, а також надати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - дійти відповідних правових висновків. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16- (провадження № 14-360цс19). Оскільки відповідач позивачу борг в повному обсязі не повернув, залишок боргу складає 33443 дол. США, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг у розмірі 33443 доларів США. Тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати позивача складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 12405,00 грн. (а.с. 19). У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі з відповідача на корить позивача необхідно стягнути 12405,00 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

Outcome: approved