Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Головного сервісного центру МВС, [PERSON] про визнання права власності. У своїй позовній заяві просив суд визнати за [PERSON] право власності на автомобіль «BMW-525D», 2005 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN): [NUMBER] . Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що 18.11.2014 на підставі довідки-рахунок серії [NUMBER] від 18.11.2014, виданої ТОВ «ПАРИТЕТ АВТО», [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль «BMW 525D», номер кузова [NUMBER] . В цей же день, на підставі заяви Позивача № 52675182 від 18.11.2014, службовими особами ВРЕВ-1 УДАІ в м. Києві проведено перереєстрацію автомобіля «BMW 525D», номер кузова [NUMBER] з [PERSON] на Позивача, з видачею на автомобіль «BMW 525D», номер кузова [NUMBER] , номерних знаків [NUMBER] та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . З дати реєстрації та по теперішній час автомобіль «BMW 525D», державний № [NUMBER] (номер кузова [NUMBER] ) перебуває у власності та фактичному володінні Позивача і право власності на вказаний транспортний засіб Позивач нікому не передавав. Під час однієї із перевірок поліцейськими реєстраційних документів на автомобіль «BMW 525D», державний № [NUMBER] (номер кузова [NUMBER] ), Позивачу стало відомо, що в інформаційній базі НАІС МВС відсутні відомості про реєстрацію автомобіля «BMW 525D» з державним № [NUMBER] (VIN: [NUMBER] ) у зв`язку із його перереєстрацією ТСЦ МВС № 1245 (м. Нікополь) на нового власника з видачею номерних знаків [NUMBER] . Виходячи з цього. Позивач має всі підстави стверджувати, що перереєстрація належного Позивачу автомобіля «BMW 525D», VIN; [NUMBER] , 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER] на іншу особу було здійснено Відповідачем 1 без згоди Позивача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 січня 2022 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 05 травня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивач про долучення до матеріалів справи копії висновку експерта №КСЕ-19/111-22/6871 від 02.05.2022 року. 31 травня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Головного сервісного центру МВС зі змісту якого вбачається, що представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог. 03 січня 2023 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення до відзив на позовну заяву від представника Головного сервісного центру МВС зі змісту якого вбачається, що представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог. Представник позивача у судовому засіданні просив суд позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, просив позов залишити без задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. 18 листопада 2014 року на підставі довідки-рахунок серії ВІА № 509380 від 18.11.2014, виданої ТОВ «ПАРИТЕТ АВТО», [PERSON] (далі - Позивач) придбав у [PERSON] автомобіль «BMW 525D», номер кузова [NUMBER] (попередній державний № [NUMBER] ). В цей же день, на підставі заяви Позивача № 52675182 від 18.11.2014, службовими особами ВРЕВ-1 УДАІ в м. Києві проведено перереєстрацію автомобіля «BMW 525D», номер кузова [NUMBER] з [PERSON] на Позивача, з видачею на автомобіль «BMW 525D», номер кузова [NUMBER] , номерних знаків [NUMBER] та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . З дати реєстрації та по теперішній час автомобіль «BMW 525D», державний № [NUMBER] (номер кузова [NUMBER] ) перебуває у власності та фактичному володінні Позивача і право власності на вказаний транспортний засіб Позивач нікому не передавав. Під час однієї із перевірок поліцейськими реєстраційних документів на автомобіль «BMW 525D», державний № [NUMBER] (номер кузова [NUMBER] ), Позивачу стало відомо, що в інформаційній базі НАІС МВС відсутні відомості про реєстрацію автомобіля «BMW 525D» з державним № [NUMBER] (VIN: [NUMBER] ) у зв`язку із його перереєстрацією ТСЦ МВС № 1245 (м. Нікополь) на нового власника з видачею номерних знаків [NUMBER] . Позивач звернувся до Головного сервісного центру МВС (далі - Відповідач 1) та Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру в Дніпропетровській області (філія ГСЦ МВС), за місцем проведення спірної перереєстрації автомобіля, з заявою про скасування перереєстрації належного йому автомобіля на іншу особу та поновлення реєстрації транспортного засобу за ним. Звернення Позивача до Головного сервісного центру МВС було обумовлено тим, що пунктом з Розділу II Положення про Головний сервісний центр МВС, затвердженого Наказом МВС України 07.11.2015 № 1393 (у редакції наказу МВС України від 24.04.2020 № 354) (далі - Положення № 1393) визначено, що забезпечення державного обліку зареєстрованих транспортних засобів, видачі (обміну) посвідчень водія, ДОПНВ-свідоцтв про підготовку водіїв, свідоцтв про підготовку уповноважених з питань безпеки перевезень небезпечних вантажів, свідоцтв про допуск транспортних засобів до перевезення небезпечних вантажів та накопичення інформації з цих питань у Єдиному державному реєстрі МВС та Єдиному державному реєстрі транспортних засобів є основним завданням ГСЦ МВС У відповідь на звернення Позивача, Регіональним сервісним центром Головного сервісного центру в Дніпропетровській області (філія ГСЦ МВС) листами від 26.08.2021 № 31/4-Г-217 та 26.10.2021 № 31/4-Г-274 Позивачу було повідомлено, що згідно інформації Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобіль «BMW 525D», VIN: [NUMBER] , 2005 року випуску, зареєстровано за [PERSON] 18 листопада 2014 року працівниками ВРЕВ-1 ДАІ в м. Києві, на підставі довідки-рахунок [NUMBER] від 18.11.2014, із видачею свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] та номерного знаку [NUMBER] . 18 листопада 2015 року працівниками ТСЦ МВС № 1245 проведено перереєстрацію транспортного засобу «BMW 525D», VIN; [NUMBER] , 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER] за іншою фізичною особою на підставі довідки-рахунок ААЕ № 569484. 19 квітня 2017 року для проведення перевірки та прийняття рішення згідно чинного законодавства, інформацію щодо підозри у справжності висновку експертного дослідження №4/34/29, що знаходиться в матеріалах від 18.11.2015, перереєстрації транспортного засобу «BMW 525D», VIN: [NUMBER] , 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER] за іншою фізичною особою на підставі довідки-рахунок ААЕ № 569484, скеровано до Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області. Одночасно з цим, посилаючись на приписи п. 40 Порядку № 1388, Відповідачем 1 було відмовлено Позивачу у скасуванні проведеної 18.11.2015 перереєстрації транспортного засобу «BMW 525D», VIN; [NUMBER] , 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER] з Позивача на іншу фізичну особу. Зі змісту наданої Нікопольським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області копії постанови від 13.11.2018 про закриття кримінального провадження ЄРДР № 12017040340001586 від 20.04.2017 слідує, шо судовий експерт Ткаченко В.О. - провідний спеціаліст ТСЦ № 1245, повідомив, що висновок №4/34/29 без відповідної дати він не видавав та підпис, який зображений на ньому, йому не належить. Виходячи з цього. Позивач має всі підстави стверджувати, що висновок експертного дослідження №4/34/29, який був складений за наслідками дослідження експертом наданого для перереєстрації 18.11.2015 року транспортного засобу є підробленим, а перереєстрація належного Позивачу автомобіля «BMW 525D», VIN; [NUMBER] , 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER] на іншу особу було здійснено Відповідачем 1 без згоди Позивача. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на момент розгляду справи, спірний автомобіль з 18 листопада 2015 року обліковується за [PERSON] (Відповідачем 2), що підтверджується результатами аналітичного пошуку з ЄДР ТЗ від 10.05.2022. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено у Конституції України. Так, відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно частин шостої та сьомої статті 319 Цивільного кодексу України, держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17 липня 1997р. №475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначення прав, обов`язків і відповідальності суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання регулюються Законом України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353-ХІІ (далі - Закон №3353-ХІІ). Відповідно до положень статті 34 Закону №3353-ХП державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлена вищевказаним Порядком №1388, який є обов`язковим для виконання. Відповідно до пункту 8 Порядку №1388, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. При цьому, вимогами пункту 40 Порядку №1388 чітко встановлені умови, при наявності яких скасовується державна реєстрація ТЗ, а саме - рішення компетентних органів, викладені у вигляді; - документів, що підтверджують установлення факту знищення, підробки або зміни ідентифікаційного номера транспортного засобу, номера двигуна або заміни без відповідного дозволу номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу; - відомостей про транспортний засіб, що перебуває під дією обтяжень, або у разі подачі документів, інформація в яких не відповідає відомостям відповідних державних реєстрів; - визнання недійсним правочину, на підставі якого проводилася державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортного засобу; - рішення суду; - встановлення факту підроблення митних документів або нездійснення митного оформлення транспортного засобу. Щодо механізму отримання інформації чи переліку способів отримання відомостей про транспортні засоби, зареєстровані на підставі підроблених чи фіктивних документів, такий чинним законодавством не встановлений. До того ж, як зазначено више, частиною першою статті 34 Закону №3353-XII встановлено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації. Суд зауважує, що оскільки автомобіль «BMW 525D», VIN: [NUMBER] , державний № [NUMBER] , номерні знаки та свідоцтво про реєстрацію перебувають у володінні Позивача, то це свідчить про те, шо Відповідачем 1 було проведено перереєстрацію автомобіля - «двійника», тобто такого, що має підроблений/знищений ідентифікаційний номер кузова, а не автомобіля «BMW 525D», VIN; [NUMBER] , державний № [NUMBER] . На підтвердження вказаного Позивачем також було долучено до матеріалів справи копію висновку експерта №КСЕ-19/111-22/6871 від 02.05.2022 року, відповідно до змісту якого вбачається, що ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] на наданому на дослідження автомобілі «BMW 525D» чорного кольору, з прикріпленим на ньому номерними знаками [NUMBER] , не змінювався. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Виходячи з вищевикладеного, суд доходить висновку щодо задоволення позовних вимог та визнання за [PERSON] право власності на автомобіль «BMW-525D», 2005 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN): [NUMBER] . За таких підстав позов є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, в свою чергу, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 1 512,00 грн. стягнути з відповідачів на користь позивача. На підставі ст.ст. 525, 526, 626, 629, 792 ЦК України, а також Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: approved