Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , про що складено актовий запис №513 від 18.02.2019 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] . Позивач вказує, що згідно з заповітом, складеного 26.05.1998 року та засвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А.І., [PERSON] вищевказану квартиру заповіла [PERSON] . 11.01.2001 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . [INFO] (за три дні до смерті [PERSON] ) помер чоловік позивачки [PERSON] . Позивач вважає, що нею з поважних причин пропущені строки звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки смерть чоловіка, а через декілька днів смерть тітки, негативно вплинули на її емоційний стан, враховуючи її похилий вік. Крім того, з грудня 2019 року почалося поширення вірусного респіраторного захворювання Covid-19, в т.ч. і в Україні; з 12.03.2020 року запроваджено карантин і введено обмеження, враховуючи її вік. Таким чином, позивачка просить суд, - встановити їй додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті померлої [PERSON] , тривалістю два місяці з дня набрання законної сили рішенням суду. Ухвалою від 05 липня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Передерій В.Г. просив задовольнити позовні вимоги, враховуючи доводи позовної заяви. Крім того, просив врахувати вік позивача, емоційний стан, стан здоров`я, початок поширення вірусного захворювання та встановлення у 2020 року карантину, те що [PERSON] перебувала на самоізоляції, а тому дій по подачі заяви нотаріусу не вчиняла. Також просив врахувати, що відповідно до постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії від 24.06.2022 року нотаріус здійснила пошук у Спадковому реєстрі «Про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» після смерті [PERSON] . За результатом пошуку було встановлено, що інформація про спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину відсутня. Це свідчить про те, що інші спадкоємці в зазначений законом строк, заяви про прийняття спадщини не подавали, спадкова справа не заводилась. Вказаний факт підтверджується і Витягом зі спадкового реєстру №69795440 від 18.08.2022 року. Вважає ці обставини поважними щодо пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Також звернув увагу суду, що на день звернення позивача з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, постанова нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальної дії була видана. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що позивач пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини без поважних причин; нею не надано доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. У даному випадку позивачка не довела поважність причин, за яких вона не подала відповідну заяву. Жодних перешкод у позивача щодо своєчасної подачі відповідної заяви до нотаріуса, не було. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 18.02.2019 року. За життя [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 15 березня 1995 р. №109. Позивач, до реєстрації шлюбу із [PERSON] , [INFO] , мала прізвище [PERSON] . Відповідно до заповіту від 26 травня 1998 року, [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] (а.с.12) Крім того, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 14.02. 2019 року (Серія [NUMBER] ). Постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. від 24.06.2022 року відмовлено [PERSON] у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Згідно вказаної постанови, [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , місце проживання якої було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , після спливу 6-ти місяців з дня відкриття спадщини. На підставі зазначеної заяви було здійснено пошук у Спадковому реєстрі «Про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» після смерті [PERSON] . За результатами пошуку виявлено, що інформація «Про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» після смерті [PERSON] , відсутня. Це свідчить про те, що інші спадкоємці (якщо такі є) в зазначений законом строк, заяви про прийняття спадщини (чи неприйняття) не подавали. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту щодо даних спірних правовідносин визначені Цивільним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч.ч.1, 2 ст. 1258 ЦК України). Як визначено ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто . Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (1270 ЦК України). За положеннями статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України (435-15). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України (435-15), звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, фактичне користування і володіння майном спадкодавця або ж проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті1220,1222,1270 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність на той час такої волі, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні і положення ч.3ст.1272 ЦК України не застосовуються. Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] померла [INFO] , і саме з цієї дати почав спливати шестимісячний строк, встановлений законом для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, який сплив 14.08.2019 року. З заявою про прийняття спадщини позивач звернулася до нотаріуса 24.06.2022 року, фактично через 2 роки та 10 місяців після спливу шестимісячного строку. Обставини справи свідчать, і це не заперечується представником позивача, що вона була обізнана про смерть спадкодавця і як спадкоємець за законом, знала про відкриття спадщини, отже для прийняття спадщини мала подати нотаріусу відповідну заяву, однак цього протягом шестимісячного строку не зробила. Так, за результатами розгляду справи, суд дійшов до висновку про відсутність доказів поважності причин пропуску позивачем [PERSON] строку, визначеного законом, для подання до нотаріуса заяви прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] дізналась про смерть [PERSON] у лютому 2019 року. Факт втрати близької людини завжди супроводжується стресом і глибокими душевними стражданнями. Утім, тяжкий моральний та психологічний стан не виключає необхідності вчинення спадкоємцями юридично значимих дій, спрямованих на прийняття спадщини, протягом визначеного законом строку. У своїй постанові від 20.01.2021 у справі № 752/11156/18-ц ВС зазначив, що глибокі душевні страждання у зв`язку зі смертю близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей і законодавець, встановлюючи строк для прийняття спадщини тривалістю шість місяців для усіх спадкоємців, враховував морально-психологічну сторону прийняття спадщини. Слід також звернути увагу на те, що не є поважними причинами пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини: юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, про що зазначено у постановах ВС від 06.02.2018 у справі 180/1163/16-ц, ВС від 26.02.2020 у справі № 286/27/18, від 07.02.2020 у справі №431/1160/18-ц, від 02.09.2020 у справі № 761/10023/13-ц, у справі №703/1560/17. Також, безпідставними є посилання позивача та її представника на те, що [PERSON] після обізнаності в лютому 2019 року про смерть [PERSON] не могла звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки з грудня 2019 року почалося поширення вірусного респіраторного захворювання Covid-19 по світу, а з 12 березня 2020 року в Україні введено карантинні заходи, оскільки дані обставини не завадили їй звернутися до органі РАЦС для отримання свідоцтва про смерть [PERSON] . Крім того, позивач не скористалася правом направлення відповідної заяви поштовим відправленням. Доказів того, що позивач у цей період часу перебувала на самоізоляції, до суду не надано. При цьому суд враховує, що [PERSON] померла [INFO] , а карантинні заходи введені з 12.03.2020 року, фактично через рік після смерті спадкодавиці. Крім того, докази, надані позивачем про оплату житлово-комунальних послуг за адресою [ADDRESS] суд оцінює критично, оскільки дані обставини не мають доказового значення щодо правовідносин, які є предметом розгляду в даній справі. Також суд враховує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена у справі (ВС/КЦС № 681/203/17-ц від 17.10.2018) - лише незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини може бути підставою для задоволення таких вимог, а в даному випадку такий часовий проміжок є значним, а саме : майже два роки та десять місяців. Отже, за викладених обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, оскільки позивачем не надано належних, допустимих та переконливих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку про прийняття спадщини. На підставі викладеного, ст.ст. 1270,1272 ЦК України,

Outcome: dismissed