Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-10 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно з даними свідоцтва про народження його батьками є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , а його батько, [PERSON] (дід позивача ), який проживав в [ADDRESS] - 29.06.2021 року. [PERSON] за життя складений заповіт, згідно з яким останній заповів позивачу все належне йому майно, про наявність якого позивачу стало відомо нещодавно, після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. З метою оформлення спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса із відповідною заявою. Проте, нотаріусом надано письмове роз`яснення, згідно з яким позивач спадщину після смерті [PERSON] у встановлений законодавством строк не прийняв, та роз`яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання такої заяви може бути вирішено судом. Позивач стверджує, що встановлений строк для прийняття спадщини пропущений ним з поважних причин, оскільки він не є спадкоємцем першої черги, йому не було відомо про наявність вищезазначеного заповіту та в нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Він вважав, що спадщину прийняв син померлого, [PERSON] (відповідач ), який є спадкоємцем першої черги за законом, однак, останній на спадкове майно не претендує. Інших спадкоємців немає. Крім того, нотаріусом не були здійснені повідомлення про виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Тому позивач просить визначити йому три місяці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Атаманюк В.М. в позовній заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, розгляд справи просить здійснювати в його та позивача відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме за зареєстрованим місцем проживання, шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. [INFO] народився [PERSON] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.04.2015 року (запис поновлено повторно (а.с. 10)). [INFO] народився [PERSON] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва про народження, виданого повторно серії [NUMBER] від 11.06.1980 року (а.с. 8). Відповідно до даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00012279835 від 07.06.2013 року, [PERSON] 10.03.1979 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». 27.12.1994 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Коломийському району Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області шлюб між ними розірвано, актовий запис № 191 (а.с. 9). Судом також встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.07.1985 року (а.с. 6). Згідно з даними копії свідоцтва на право власності на житловий будинок, виданого 31.07.2000 року виконавчим комітетом Корницької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області на підставі рішення № 124 від 13.06.1990 року, та зареєстрованого в Коломийському бюро технічної інвентаризації 31.07.2000 року в реєстрову книгу № 2, та технічного паспорту, виданого 17.04.2003 року, житловий, який розташований в [ADDRESS] , на праві приватної власності належав [PERSON] ( а.с. 15, 20-22). Відповідно до даних свідоцтв про смерть серій [NUMBER] та [NUMBER] відповідно [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] - [INFO] (а.с.12, 13). 31.08.2012 року державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване з реєстрі за № 1012, про те, що спадкоємцем майна [PERSON] є її чоловік [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із грошового вкладу з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією у ТВБВ №10008/0129 АТ "Державний ощадний банк України " по рахунку № [NUMBER] , № [NUMBER] (а.с. 16). Згідно із заповітом, посвідченим 06.03.2012 року секретарем виконкому Корницької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області та зареєстрованим в реєстрі за № 63, [PERSON] заповів все своє майно своєму онукові, [PERSON] , [INFO] , тобто позивачу (а.с. 11). Згідно з даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01.07.2021 року, [PERSON] помер [INFO] в с. Корнич Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.14). Відповідно до довідок № 144, № 145, виданих 15.08.2022 року Корницьким старостинським округом Коломийської міської ради, [PERSON] проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] , з 26.01.1980 року до дня смерті; господарство відносилося до типу робітничого двору. Станом на 1990 рік в будинку проживали [PERSON] - голова господарства; [PERSON] - дружина (померла [INFO] ). На час смерті [PERSON] ( [INFO] ) проживав в даному будинку один. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався у виконкомі Корницької сільської ради 06.03.2012 року за № 63 ( а.с. 17 ). Із роз`яснення приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В. № 82 від 15.08.2022 року вбачається, що [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] у встановлений законодавством строк, не прийняв, тому рекомендовано звернутись до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом ( а.с. 19 ). Даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 70514429, виданої вказаним нотаріусом 03.11.2022 року, стверджується, що інформація про реєстрацію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у спадковому реєстрі відсутня (а.с.40). Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст.1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі N 766/14595/16 (провадження N 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі N 487/2375/18 (провадження N 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі N 450/1383/18 (провадження N 61?21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 484/1626/20 (провадження № 61-18752св20). У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у разі доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, 15 квітня 2020 року у справі № 190/106/18 (провадження № 61-41455св18), 17 березня 2021 року у справі № 308/4272/19 (провадження № 61-17072св20), від 15 квітня 2021 року у справі № 591/1271/18 (провадження № 61-195св21), від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19 (провадження № 61-18000св20), від 21 жовтня 2021 року у справі № 643/13260/19 (провадження № 61-9552св21), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Необхідність вчинення нотаріусом дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснення виклику спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. На підставі наведеного суд вважає, що позивачу слід визначити запропонований ним додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки встановлений строк пропущений ним з поважних причин, а саме необізнаність його як спадкоємця про наявність заповіту на його користь, спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася, отже, відповідно до ст.63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не міг повідомити спадкоємця про наявність заповіту, і іншим чином реалізувати свої права на спадщину позивач як спадкоємець за заповітом не може. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 1270, 1272 ЦК України та,

Outcome: approved