Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-15 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому просив розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який зареєстрований 05 серпня 2006\~року\~міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 1418. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 05 серпня 2006 року між ним та відповідачем зареєстрований шлюб. В шлюбі у сторін народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначив різні погляди на шлюб, сім`ю, спільний побут, виховання дітей. Примирення та подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. 22 листопада 2022 року представником відповідача подано відзив на позов, в якому останній просив суд залишити відповідачу прізвище « [PERSON] » та звільнити відповідача від стягнення судового збору, оскільки [PERSON] є інвалідом другої групи. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представником відповідача подано до суду заяву про надання строку для примирення, проти задоволення позову заперечував. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 січня 2023 року у задоволені заяви\~\~представника [PERSON] адвоката Мякоти Т.М. про надання строку на примирення відмовлено. Суд враховує, що позивач звернувся до суду з даним позовом 17 серпня 2022 року. Таким чином, з часу звернення позивача до суду з даним позовом і до моменту ухвалення рішення минуло п`ять місяців. Відповідно, відповідач мав достатній строк для примирення та відновлення відносин з позивачем, проте такого примирення не відбулось. Враховуючи категоричне заперечення позивачем проти будь-яких подальших спроб примирення з відповідачем, доводи позивача щодо окремого проживання подружжя значний час, засади добровільності шлюбу, а також завдання розгляду справи протягом розумного строку, яке випливає із\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~ст. 129 Конституції України,\~ст. 2 ЦПК України, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки відмова у задоволенні позову фактично означає примушування позивача до подальшого перебування в шлюбі з відповідачем, що суперечитиме конституційним засадам добровільності шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 05 серпня 2006 року між [PERSON] , (дівоче прізвище « [PERSON] »), [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05 серпня 2006 року. В шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 24 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК) також передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ст. 110 СК, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно\~ст. 112 СК, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сімейне життя позивача та відповідача не склалось, шлюбно-сімейні відносини сторін припинено, розірвання шлюбу відповідає інтересам позивача. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу порушуватиме засади добровільності шлюбу та суперечитиме інтересам позивача, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню. З наведених вище підстав суд відхиляє доводи відповідача відносно того, що він заперечує проти розірвання шлюбу та бажає зберегти сім`ю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. [PERSON] є інвалідом другої групи з 01 січня 2021 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 742682 від 13 грудня 2022 року. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Щодо вимоги позивача про відновлення дошлюбного прізвища відповідача, то дана позовна вимога задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне. Згідно зі ст. 113 СК особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зі змісту вказаної норми вбачається, що відновлення дошлюбного прізвища є правом особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, а не обов`язком. Зважаючи на те, що відповідач заперечувала проти задоволення позову та не зазначала про відновлення дошлюбного прізвища, підстави для задоволення вказаної вище позовної вимоги відсутні.

Outcome: partial