Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 192,2 кв.м, поклавши судові витрати на відповідачку. В обґрунтування позовних позивач покликався на те, що між ним\~та відповідачкою\~01.06.2012\~у Станківській\~сільській раді\~Стрийського району\~Львівської області\~було зареєстровано\~шлюб,\~актовий запис\~№ 8.\~Від даного\~шлюбу в\~них народився\~син [PERSON] ,\~ [INFO] .\~На даний\~час його\~дружина [PERSON] ,\~ведучи аморальний\~спосіб життя,\~завела стосунки\~з громадянином\~Чехії та\~переїхала туди\~на проживання,\~забравши без\~його дозволу\~на виїзд\~їхнього неповнолітнього\~сина.\~При цьому\~відповідачка подала\~в суд\~позовну заяву\~про розірвання\~шлюбу.\~Під час\~їхнього шлюбу\~мама відповідачки\~ [PERSON] \~за договором\~дарування від\~04.11.2016\~подарувала їй\~житловий будинок\~в [ADDRESS] \~та земельну\~ділянку площею\~0,0858га.\~Даний житловий\~будинок складався\~з однієї\~кухні та\~однієї житлової\~кімнати загальною\~площею 41,0\~кв.м.\~Під час\~шлюбу на\~території обдарованого\~господарства в\~ [ADDRESS] \~він за\~особисті кошти\~та кошти,\~позичені в\~Кредитній спілці\~«Вигода» (кредит\~на суму\~130000грн)\~здійснив будівництво\~двоповерхового будинку\~загальною площею\~192,2\~кв.м\~з чотирма\~житловими кімнатами.\~Усі роботи\~з облаштування\~будинку він\~проводив самостійно.\~Спірний житловий\~будинок був\~прийнятий в\~експлуатацію 04.10.2018.\~Відповідно до\~витягу з\~ДРРП від\~26.12.2018\~за відповідачкою\~ [PERSON] \~зареєстровано право\~власності на\~будинок площею\~41,0\~кв.м\~на підставі\~договору дарування\~та на\~новозбудований житловий\~будинок площею\~192,2\~кв.м\~на підставі\~декларації про\~готовність об`єкта\~до експлуатації.\~Згоди про\~поділ майна\~при розірванні\~шлюбу або\~компенсації коштів\~ за\~частку в\~майні подружжя\~вони не\~досягли,що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.\~174\~ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін та процесуальні рішення, постановлені по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 жовтня 2022 року головуючим суддею визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 65/ 27.10.2022 представником позивача подано заяву про забезпечення позову /а.с. 74/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.11.2022 відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначенням судового засідання на 24.11.2022. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 76/. Ухвалою від 03.11.2022 задоволено заяву представника позивача [PERSON] адвоката Андрейківа Юрія Ярославовича про забезпечення позову. Накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 192,2 кв.м. /а.с. 77-78/. Розгляд справи по суті відбувся 10.01.2023 за участі позивача [PERSON] та його представника адвоката Андрейківа Ю.Я. Узагальнення доводів сторін та інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Андрейків Ю.Я. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з`явилася, про причину неявки не повідомила, відзив на позов не подала, тому суд відповідно до ст.\~280\~ЦПК України розглянув справу заочно за її відсутності на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до п. 1, 4 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд відповідно до вимог ч. 7 ст.\~81\~ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Відтак суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі, ухваливши заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого виконавчим комітетом Станківської сільської ради Стрийського району Львівської області 01.06.2012, актовий запис № 8, [PERSON] та [PERSON] 01.06.2012 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] /а.с. 5/. Відповідно до договору дарування від 04.11.2016 [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок разом із належними до нього господарськими спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,0858 для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться на території [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна /а.с. 6-9/. З будівельного паспорта, схеми забудови земельної ділянки, викопіювання з містобудівної документації та ескізного проекту (намірів забудови земельної ділянки) судом встановлено, що сторонами на вищевказаній земельній ділянці площею 0,0858 га здійснювалося будівництво індивідуального одноквартирного житлового будинку /а.с. 14-38/. З технічного паспорта від 01.10.2018 на будинковолодіння в складі 2-ох житлових будинків по [ADDRESS] судом встановлено наявність житлового будинку Е-1 загальною площею 192,2 кв.м /а.с. 41-49/. Відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, від 04.10.2018 житловий будинок по [ADDRESS] , позначений літерою Е-1, загальною площею 192,2 кв.м закінчений будівництвом та готовий до експлуатації /а.с. 10/. Вищенаведене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.12.2018 /а.с. 39-40/. З довідки КС «Вигода» від 22.07.2022 за № 16 судом встановлено отримання [PERSON] кредиту на суму 30000 грн (договір № S35910 від 15.07.2015) та кредиту на суму 100000 грн (договір № А35910 від 01.11.2016), де поручителем виступала [PERSON] . Обидва кредити сплачено без порушень графіків платежів /а.с. 11-13/. Долучені до матеріалів справи фотокартки підтверджують здійснення [PERSON] робіт щодо будівництва житлового будинку по [ADDRESS] , позначеного літерою Е-1, загальною площею 192,2 кв.м /а.с. 50-64/. Згідно зі висновком про вартість майна, наданим ТзОВ «Експерт-Дім-Послуги», станом на 16.09.2022 ринкова вартість житлового будинку Е-1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 881852 грн /а.с. 70/. Оглядом системи документообігу суду встановлено, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.09.2022 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (справа № 456/1857/22) шлюб між сторонами розірвано. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відсутністю між ними домовленості щодо поділу спільного майна подружжя. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року в справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5\~ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу\~України та Цивільного кодексу України. За правилом статті 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до частини першої статті 70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Наведена правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі № 662/1069/17. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно із частинами другою та третьою статті 372\~ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Верховний Суд зазначає, що поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина четверта статті 71 СК України). Верховний Суд також зазначає, що у процесі поділу майна суди можуть одночасно застосовувати не один спосіб, а їх поєднання. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. При поділі майна суд виходить із того, що діючий кодекс передбачає, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для поділу спільного майна подружжя. Так, судом беззаперечно встановлено, що майно, яке є предметом спору, а саме: житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 192,2 кв.м, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вказане майно набуте сторонами у зареєстрованому шлюбі. Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені норми законодавства, суд дійшов висновку, що частки позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] в праві спільної сумісної власності є рівними та становлять по 1/2 частині за кожним із співвласників. Слід зазначити, що будь-яких належних та допустимих доказів придбання спірного житлового будинку відповідачкою [PERSON] за її особисті кошти нею не подано та судом не здобуто. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Зважаючи на викладене, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 4905,46 грн підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору, матеріали справи не містять.

Outcome: approved