Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-29 00:00:00

01.11.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» про повернення безпідставно набутих коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є споживачем комунальних послуг з постачання електричної енергії за договором № 420095109, 420095107, 420095110, 420095111 укладеними з Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК». Через скрутний матеріальний стан позивача, за договорами з відповідачем утворилась заборгованість, яка станом на червень 2022 року складала 41070,34 грн. Позивач вказує, що докладав усіх зусиль для погашення заборгованості, для чого у травні 2022 року був укладений договір про розстрочку виконання зобов`язань, що відображено в рахунку-фактурі за травень 2022 року № 5024761909. Крім того, позивач відзначав, що не зважаючи на його активні дії щодо погашення заборгованості, відповідач у рахунках за спожиту електроенергію за червень 2022 року від 13.06.2022 року, нарахував штрафні санкції за непогашення боргу, а саме пеню 3% річних та інфляційні витрати, які в сумі станом на червень 2022 року склали 3\~535,74 грн. Відзначав, що суми штрафних санкцій відповідач зазначив у рахунку не в графі «Нараховано», а розмістивши їх в графі «Сальдо на початок місяця». Даний факт на думку позивача свідчить про намагання відповідача приховати нарахування штрафних санкцій за червень 2022 року, зазначивши їх як такі, що були нараховані за попередні місяці, що є помилковим. Також відповідач 08.08.2022 року направив позивачу повідомлення про можливе припинення постачання електричної енергії. Позивач був змушений погасити заборгованість за електроенергію та виплатити штрафні санкції. Проведення оплати підтверджується квитанціями, які містяться в матеріалах справи, а також актом звіряння розрахунків від 15.08.2022 року, складений між відповідачем та позивачем. Сплата грошових коштів, а саме 3352,54 грн, не є виконанням правомірності їх нарахування, а було вимушеною дією, вчиненою задля недопущення відключення послуги з постачання електроенергії. Таким чином, на думку позивача, грошові кошти отримані відповідачем від позивача у розмірі 3352,54 грн є такими, що набуті безпідставно. На підставі вище наведеного, позивач просив суд, зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська обласна ЕК» повернути йому кошти у розмірі 3352,54 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від 03.11.2022 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Заперечень щодо розгляду справи без виклику сторін не надійшло. Копія Ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.11.2022 року та примірник позовної заяви з додатками направлялися на адресу відповідача. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 01.12.2022 року представником відповідача через канцелярію суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач заперечує проти позову. Вказував, що твердження позивача про те, що сума штрафних санкцій вказана в розрахунку одним платежем з основною заборгованістю не відповідає дійсності. Основна заборгованість і спожита активна електроенергія йдуть двома різними сумами про що чітко зазначається в рахунках, які надаються споживачу до оплати. Це підтверджується матеріалами справи, а саме копіями виставлених рахунків. Вказував, що всі три платежі були здійсненні в рахунок оплати спожитої активної електричної енергії про, що зазначено в квитанціях в полі «призначення платежу». Крім того, це підтверджується тим, що сплачені суми відповідають сумам встановленим у відповідних рахунках за серпень 2022 року. Щодо штрафних санкцій нарахованих за період воєнного стану вони продовжують обліковуватися на особових рахунках позивача до прийняття рішення щодо порядку їх врегулювання, в тому числі відповідно до чинного законодавства. Також відповідач відзначав, що як нарахування, так і зменшення штрафних санкцій це право відповідача як кредитора в зобов`язанні, а тому він залишає за собою право зменшити розмір нарахованих санкцій в наступних періодах. Дослідивши матеріали справи, встановивши зміст спірних правовідносин та визначившись з правовою нормою, яка підлягає затосуванню, суд приходить до наступних висновків. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду із вимогами до відповідача про повернення безпідставно набутих коштів за житлово-комунальні послуги, свої вимоги обґрунтовує статтею 1212 ЦК України. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За частиною другої означено статті положення глави 82 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Отже у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року у справі № 6-100цс15). Отже відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків належать, зокрема, договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. За частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Водночас сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідно встановити факт їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Застосування положень статті 1212 ЦК України передбачає встановлення наявності у позивача права власності на безпідставно набуте відповідачем майно. Отже позовна вимога [PERSON] про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська обласна ЕК» повернути йому кошти у розмірі 3352,54 грн., не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не відповідає висновкам Верховного Суду. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, з огляду на те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд також вважає, що позивачем не надано належних доказів тому, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» безпідставно користується коштами у розмірі у розмірі 3352,54 грн, які позивач перераховував за сплату комунальних послуг і що саме діями відповідача було порушено права позивача. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати у справі слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed