Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-08 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до Старосинявського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. У позові вказав, що 03.11.2021 між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого він надав позику відповідачеві в сумі 160000 гривень на строк до 15.10.2022. На підтвердження факту отримання позики відповідачем власноручно написана розписка. У зазначений строк відповідач позику не повернув. У зв`язку з наведеним позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача позику в сумі 160000 гривень. Ухвалою суду від 04.11.2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 19.12.2022 року до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Голуб В.А. про зменшення позовних вимог до 105000 гривень, яка прийнята судом. Ухвалою суду від 20.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у засідання не з`явився повторно, про дату час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за допомогою sms повідомлення згідно його заяви від 22.11.2022, причини неявки суду не повідомив, відзиву не подавав. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Судом встановлено, що 03.11.2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно умов якого [PERSON] надав [PERSON] позику у розмірі 160000 гривень на строк до 15.10.2022. На підтвердження факту отримання позики [PERSON] власноруч написав розписку (а.с. 4). Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За умовами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Як передбачено частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (правовий висновок Верховного суду України, викладений у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-487цс17). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. У договорі позики від 03.11.2021, укладеному між [PERSON] та [PERSON] зазначені усі істотні умови договору позики: грошова сума позики, строк користування. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач надав позивачу розписку, яка свідчить про факт укладення договору та про факт передачі грошової суми позичальнику. Після звернення до суду відповідач частково сплатив борг: 5000 гривень 17.10.2022; 3000 гривень 19.10.2022; 7000 гривень 04.11.2022; 10000 гривень 06.11.2022; 7000 гривень 07.11.2022; 8000 гривень 08.11.2022; 5000 гривень 19.11.2022; 5000 гривень 21.11.2022; 5000 гривень 21.11.2022, що підтверджується відповідними квитанціями. У зв`язку з частковим погашенням боргу, розмір позовних вимог було зменшено до 105000 гривень. Доказів повернення позики у строк до 15.10.2022 відповідач суду не надав, тому суд дійшов висновку про невиконання відповідачем зобов`язання повернути позикодавцеві позику. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу у розмірі 105000 гривень підлягають задоволенню в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1600 гривень (а.с. 3), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved